№ 1-кп/331/364/2020
ЄУН 331/4277/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2020 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в:
В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про визнання очевидно недопустимими доказами сторони обвинувачення заяву свідка ОСОБА_7 про добровільну видачу СД-диску із відеозаписом з камер спостереження, які були ним встановлені у під`їзді будинку, де він мешкає, оскільки такий порядок отримання доказів суперечить нормам КПК України, оскільки отримувати будь-які докази сторона обвинувачення повинна шляхом проведення слідчих дій, у даному випадку шляхом звернення до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, що дотримано не було. Свідок не має процесуального права надавати будь-які докази, тому його заява є очевидно недопустимим доказом, а, відповідно, і диск із відеозаписом, отриманий на підстав цієї заяви.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника та наполягав на припиненні дослідження доказів відеозапису, отриманого на підставі цієї заяви.
Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання та зазначив, що отримання доказів шляхом їх добровільної видачі свідком не заборонено нормами КПК України, до того ж у подальшому слідчий звертався до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, яке було задоволено, тому диск із відеозаписом, який долучений до матеріалів провадження, отриманий у законний спосіб.
Вислухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, під час судового засідання у якості доказу на підтвердження провини ОСОБА_6 прокурором було надано заяву свідка ОСОБА_7 , про добровільну видачу СД-диску із відеозаписом та, відповідно, протокол огляду від 01.06.2017, під час якого були відтворені відео файли, які містяться на диску, та зроблені скріншоти ( т.1 а.с. 180-197)
Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК Українисуд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;
3) порушення права особи на захист;
4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;
5) порушення права на перехресний допит.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
У судовому засіданні захисник та обвинувачений наполягали на тому, що доказ у вигляді відеозапису був отриманий без дозволу суду, що свідчить про його очевидну недопустимість.
Однак, оцінюючи вказані доводи, суд зазначає, що відповідно до ст.. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та одержання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
В той же час, відповідно до ст.159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Під час судового засідання було встановлено, що свідок ОСОБА_7 не заперечував проти виконання вимоги слідчого на добровільну видачу відеозаписів із камер спостереження, які були встановлені ним самостійно та перебували у його користуванні, видача диску із відеозаписом була здійснена слідчим у межах кримінального провадження. Тому підстав вважати, що вказаний доказ є очевидно недопустимим на даний момент немає.
Крім того, суд бере до уваги, що 12.06.2017 слідчий звертався до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів щодо надання дозволу на вилучення диску із відеозаписом у ОСОБА_7 , яке було задоволено, тому у даному випадку, надані прокурором докази у їх сукупності будуть оцінені судом на предмет їх допустимості у нарадчій кімнаті під час прийняття остаточного рішення по справі, тому на сьогодні підстав для задоволення клопотання захисника та обвинуваченого немає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 89, 159, 372 КПК України,
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 про визнання заяви свідка ОСОБА_7 про добровільну видачу СД-диску із відеозаписом очевидно недопустимим доказом - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1