Справа № 463/4210/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1155/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 09 вересня 2020 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 про визнання протиправною бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого в місті Львові, щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 09.09.2020 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 про визнання протиправною бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого в місті Львові, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про вчинення злочину суддею Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_7 від 23.04.2020 року.

ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вище вказану ухвалу слідчого судді, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити його скаргу.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог ОСОБА_6 покликається на те, що слідчим суддею під час розгляду скарги були порушені вимоги Конституції України та КПК України, вважає, що подана ним заява про кримінальне правопорушення містить всі необхідні дані, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та зазначає, що не був присутній під час розгляду скарги слідчим суддею та копію ухвали слідчого судді отримав лише 03.10.2020 року поштовим зв`язком, а тому вважає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

На апеляційний розгляд ОСОБА_6 не прибув та про причини неявки не повідомив, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК Кураїги не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали скарги, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції вважає доводи апелянта щодо пропуску строку на апеляційне оскарження заслуговують на увагу, а тому погоджується з тим, що такий строк пропущений з поважних причин та його слід поновити.
14.05.2020 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою, в якій просив визнати протиправним не внесення уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого в місті Львові, на підставі заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 23.04.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та порушення прав, гарантованих ст.56 КПК України. В обгрунтування поданої скарги вказує на те, що 23.04.2020 року ним скеровано до Державного бюро розслідувань заяву про вчинення суддею Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.366,375 КК України. Вчинені правопорушення, на думку скаржника, проявились в тому, що суддя ОСОБА_7 , зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересів служби, при розгляді позовної заяви ОСОБА_6 , порушуючи вимоги щодо неупередженого розгляду позовів, шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації, постановив завідомо неправосудне рішення від 20.06.2017 року по справі №454/3015/15-ц. Листом від 30.04.2020 року за №2618зкп/10-01-01-5732/20 Державне бюро розслідувань проінформувало скаржника про скерування його заяви для розгляду по суті до підвідомчістю до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові. Однак, уповноважена особа територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в порушення вимог ст.214 КПК України протягом 24 годин питання про внесення в ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення не вирішив
Відмовляючи в задоволенні зазначеної скарги слідчий суддя в своєму рішенні зазначив те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про вчинене кримінальне правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Також слідчий суддя в ухвалі зазначив, що у відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року за №7-р/2020, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 375 Кримінального кодексу України.
Доходячи висновку, що стаття 375 Кодексу суперечить частині першій статті 8 Конституції України Конституційний Суд України виходив із того, що в статті 375 Кодексу не встановлено критеріїв, за якими можна визначити, який вирок, рішення, ухвала або постанова судді (суддів) є "неправосудними", а також не розкрито змісту сполучення слів "завідомо неправосудний", що уможливлює неоднозначне розуміння складу злочину, кваліфікацію якого здійснено за цією нормою. Формулювання диспозиції статті 375 Кодексу допускає можливість зловживання нею при вчиненні органами досудового розслідування дій, що мають наслідком притягнення до кримінальної відповідальності судді лише за факт постановлення ним судового рішення, яке, за суб`єктивним розумінням слідчого, прокурора або будь-якої іншої особи, є "неправосудним" (зокрема, у разі незгоди з цим рішенням). Кримінальний закон (стаття 375 Кодексу) має відповідати вимогам юридичної визначеності, ясності, недвозначності та передбачності. Це є гарантією здійснення суддею правосуддя на засадах верховенства права та ефективної реалізації кожним конституційного права на судовий захист.
Суд апеляційної інстанції досліджуючи матеріали скарги, приходить до обґрунтованого переконання про те, що висновки слідчого судді з приводу скарги ОСОБА_6 є обґрунтованими належним чином та суд апеляційної інстанції не вбачає жодних підстав не погоджуватися із зазначеними висновками.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що ухвала слідчого судді, якою було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 , є законною, обґрунтованою та вмотивованою, і висновки викладені в ній відповідають матеріалам справи, і не вбачається жодних законних та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 ..
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 09 вересня 2020 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 про визнання протиправною бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого в місті Львові, щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: