ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/897/19 Номер провадження 11-кп/814/324/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000148 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2019 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, не одружений, мешканець АДРЕСА_1 , неодноразово судимий, останній раз:
13.01.2014 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 13.03.2017 звільнений в зв`язку з відбуттям покарання, -
засуджений за:
- ч.1 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі;
- ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_9 визначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.
17.05.2018 приблизно о 18.00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на подвір`ї домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , під час спілкування з потерпілим ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_10 один удар правою рукою, зжатою в кулак, в область носу, один удар правою рукою, зжатою в кулак, в область губ, один удар лівою рукою, зжатою в кулак, в область грудної клітини посередині та інші удари руками та ногами в область голови і тулубу, яких було не менше п`яти.
Продовжуючи свої протиправні дії, 18.05.2018 приблизно о 08.00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні літньої кухні за адресою: АДРЕСА_2 , під час особистого спілкування з потерпілим ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_10 не менше шести ударів руками, зжатими в кулак, в область носа та лівої щоки.
Вказаними діями ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої тяжкої черепно-лицевої травми: перелому правої виличної дуги, зовнішньої стінки правої орбіти, кісток носу, носової перегородки, забою головного мозку тяжкого ступеня з вогнищами контузії в правій та лівій лобних долях, лівій скроневій долі, лівобічної субдуральної гематоми (кров під твердою мозковою оболонкою) зі зміщенням серединних структур головного мозку до 7 мм, субарахноїдального (під павутинну оболонку головного мозку) крововиливу, параорбітальної гематоми, забою м`яких тканин з підшкірним крововиливом правої надбрівної області, множинних підшкірних крововиливів і гематоми голови; забою м`яких тканин шиї з підшкірним крововиливом і набряком, множинних підшкірних гематом, саден тулуба (в тому числі) підшкірних гематом передньої черевної стінки та в ділянці хребта, саден грудної клітини, спини, саден верхніх та нижніх кінцівок.
Крім цього, ОСОБА_9 , діючи повторно, в кінці травня 2019 року, правомірно перебуваючи у спальній кімнаті квартири за адресою: АДРЕСА_3 , належної потерпілому ОСОБА_11 , де тимчасово проживав з останнім, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, таємно викрав пилосос марки «Vico VC-1610», належний ОСОБА_11 , вартістю 500 грн., чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на вказану суму.
В апеляційній скарзі з урахуванням внесених доповнень обвинувачений зазначає про порушення його права на захист. Також вказав, що його винуватість у спричиненні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень не доведена, безпосередні свідки події в судовому засіданні не допитані. Крім того, проведений за участі свідка ОСОБА_12 слідчий експеримент є недопустимим доказом, оскільки його проведено не на місці події, а у відділку поліції. Вважає недопустимими також показання потерпілої щодо обставин отримання її сином тілесних ушкоджень, оскільки вона очевидцем цієї події не була.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги з урахуванням доповнень, потерпілу та прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України ніким із учасників провадження не оспорюється та апеляційним судом у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України не переглядається.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним і ґрунтується на належних і допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не оспорював факт конфлікту з потерпілим та нанесення йому побоїв 17.05.2018 у місці, вказаному у вироку. При цьому не погоджувався з кількістю, характером та локалізацією спричинених ним тілесних ушкоджень, а також з тим фактом, що саме його діями спричинено потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Зазначив, що наступного дня, 18.05.2018, потерпілого не бив, однак бачив, як ОСОБА_10 наносив удари по тілу ОСОБА_13 .

В той же час, винуватість обвинуваченого повністю доводиться такими доказами.

Як вбачається з висновку комісійної судово-медичної експертизи №40 від 01.04.2019, у потерпілого ОСОБА_10 виявлено численні тілесні ушкодження в області голови, обличчя, тулуба та кінцівок, в тому числі тяжкі. Ці тілесні ушкодження були заподіяні в результаті багатьох ударів у вказані анатомічні ділянки тупими предметами з обмеженою поверхнею контактування, якими могли бути кисті рук, стиснені в кулак, ноги людини у взутті та інші предмети з подібними характеристиками.

Під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ночували у нього вдома в ніч з 17 на 18 травня 2018 року, а напередодні він разом з ними та іншими особами вживали горілку. Зранку 18.05.2018, близько 08.00 год., коли прокинувся, побачив, що обвинувачений б`є потерпілого. При цьому свідок детально розповів та продемонстрував за допомогою статистів обставини нанесення обвинуваченим ударів у область голови потерпілого.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №40 від 01.04.2019 показання ОСОБА_12 , дані під час слідчого експерименту 22.04.2018, стосовно нанесення близько шести ударів в область носа та лівої щоки не суперечать об`єктивним судово-медичним даним.

В ході проведення слідчого експерименту 04.05.2019 ОСОБА_9 в присутності захисника розповів та продемонстрував за допомогою статистів обставини нанесення потерпілому побоїв 17.05.2018 приблизно о 18.00 год.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №70 від 05.06.2019 тілесні ушкодження у виді перелому кісток носа і носової перегородки з еквівалентом тяжкої щелепно-лицевої травми, підшкірна гематома та садно в області грудної клітки могли утворитись внаслідок продемонстрованих обвинуваченим трьох ударів у область носа, губ, грудної клітки.

Потерпіла ОСОБА_7 в суді першої інстанції повідомила, що ОСОБА_12 їй розповів, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 наніс ОСОБА_9 . Також вказала, що і ОСОБА_13 їй розповідав, як ОСОБА_9 наносив потерпілому численні удари в область голови.

Отже, доводи обвинуваченого про те, що виявлені у потерпілого тяжкі тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок дій інших осіб є непереконливими, оскільки ніхто із свідків не зазначає, що потерпілому наносив тілесні ушкодження також хтось інший, крім ОСОБА_9 , чи що потерпілий мав іще з кимось конфлікт. Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 місце події не залишав та був під постійним наглядом ОСОБА_12 . При цьому час утворення тілесних ушкоджень з 18 год. 17.05.2018 до 08 год. 18.05.2018. підтверджується висновком комісійної судово-медичної експертизи №40 від 01.04.2019.

Щодо доводів сторони захисту про те, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_12 є недопустимим доказом, оскільки проведений не на місці вчинення злочину, то ці доводи є необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Під час цієї слідчої дії дані вимоги було виконано, ОСОБА_12 розповів у довільній формі, а потім продемонстрував за допомогою статистів деталі злочину, як він їх запам`ятав. Обставини проведення слідчого експерименту в даному випадку точного співпадіння щодо місця події не вимагали, оскільки досліди та випробування не проводились. Отже, всупереч доводам обвинуваченого, ця слідча дія проведена у відповідності до вимог закону.

Показання ОСОБА_12 під час слідчого експерименту є логічними, детальними, узгоджуються з судово-медичними даними щодо тілесних ушкоджень потерпілого. Підстав вважати такі показання надуманими та їм не довіряти колегія суддів не вбачає, а тому місцевий суд правильно визнав протокол слідчого експерименту належним та допустимим доказом.

Протокол слідчого експерименту є самостійним джерелом доказів, і сам по собі той факт, що свідок не був допитаний у суді в зв`язку зі смертю, не тягне за собою недопустимість цього доказу. Так, під час цієї слідчої дії ОСОБА_12 не просто дав показання слідчому, а відтворив обстановку та події злочину. Тому немає підстав вважати зазначений протокол слідчої дії недопустимим доказом внаслідок порушення вимог ст. 95 КПК.

Показання потерпілої щодо обставин події, про які їй стало відомо від ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , відповідають положенням ст.97 КПК України, а отже є допустимим доказом. При цьому такі показання узгоджуються з протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 , висновками судово-медичних експертиз, та з показаннями самого обвинуваченого в частині нанесення ним потерпілому побоїв 17.05.2018. Зважаючи на те, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 померли та не могли бути допитаними у судовому засіданні, враховуючи значимість цих показань для з`ясування обставин провадження, суд першої інстанції правильно послався на показання потерпілої як на доказ у кримінальному провадженні.

Не знайшли свого підтвердження і доводи обвинуваченого про порушення його права на кваліфіковану правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 був забезпечений захисником з того моменту, коли з ним почали проводити слідчі дії у кримінальному провадженні. Захисник був присутнім під час проведення усіх слідчих дій під час досудового розслідування провадження та в усіх судових засіданнях суду першої інстанції, мав узгоджену позицію з обвинуваченим. Під час судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений про неефективне здійснення захисту його захисником не заявляв.

Після ухвалення судом вироку захисник із апеляційною скаргою не звертався, у зв`язку з чим обвинувачений вважав, що його право на захист порушено. До початку апеляційного розгляду було замінено захисника, новий захисник ознайомився з матеріалами провадження та підготував доповнення до апеляційної скарги обвинуваченого, які ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав. Заперечень проти нового захисника обвинувачений не надавав.

Враховуючи викладене, порушення права на захист обвинуваченого не було, а отже його доводи апеляційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.

Не ґрунтуються на положеннях закону і вимоги обвинуваченого та його захисника щодо необхідності призначення нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, а також висловлена обвинуваченим у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції вимога про направлення кримінального провадження на додаткове розслідування.

Так, можливість направлення кримінального провадження на додаткове розслідування взагалі не передбачена чинним кримінальним процесуальним законом.

Призначення ж нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції можливе лише за наявності підстав, вичерпний перелік яких передбачений ст.412 та ст.415 КПК України. Таких підстав у даному провадженні не встановлено і апелянт їх не наводить.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону та врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, тяжкі незворотні наслідки, що настали внаслідок дій ОСОБА_9 , особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення аналогічного злочину проти здоров`я особи; наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставин, які пом`якшують покарання (за ч.2 ст.185 КК України).

Таким чином, призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду у суді першої інстанції допущено не було, вирок суду першої інстанції є законним та обгрунтованим. Отже, підстави для скасування вироку відсутні, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2019 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4