11.09.2020 Єдиний унікальний номер 205/2339/17
Провадження №1-кп/205/539/20
Єд.унік.№205/2339/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Дніпро, об`єднані кримінальні провадження, які зареєстровані в ЄРДР за №0000054 від 16 лютого 2017 року та за №0000134 від 06 травня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, не одруженого, раніше засудженого: 23.11.2017 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.15 ч.2-185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки; не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.15 ч.2-185 ч.1, 15 ч.2-185 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , 15 лютого 2017 року, близько 16 години 30 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, заздалегідь заготувавши два порожні мішки білого кольору, прибув на залізничну станцію Діївка Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що розташована в адміністративно-територіальних межах Новокодацького району м. Дніпра. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_4 , побачив на 4-й залізничній колії західної горловини у складі потягу вагон №56134455 за відправкою №22850117 станції Діївка РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» залізнична станція Бірюлінська Західно-Сибірської залізниці ВАТ «Російської залізниці» з вантажем вугілля «бітумінозного коксуючого концентрату вугільного ОС», що належить ПрАТ «ЄВРАЗ ДМ3», після чого, діючи таємно, із корисливих міркувань, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вказаного вагону та по сходах заліз на нього, де наповнив у принесені із собою два порожні мішки білого кольору зазначеним вугіллям, загальною вагою 107 кг. на загальну суму 477 грн.22 коп. Після цього обвинувачений ОСОБА_4 , продовжуючи вчиняти злочин, скинув один мішок на землю та відніс його до дитячого майданчику, розташованому на відстані 50 м. від вагону, після чого повернувся до вказаного вагону, заліз на нього та скинув другий мішок, який намагався також віднести до дитячого майданчику, таким чином викрасти зазначене вище майно, яке належить ПрАТ «ЄВРАЗ ДМ3», однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежать від його волі, оскільки був зупинений співробітниками воєнізованої охорони Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Продовжуючи свою злочинну діяльність та вчиняючи злочин повторно, обвинувачений ОСОБА_4 , 05 травня 2020 року, близько 21 години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, заздалегідь заготувавши один порожній мішок білого кольору, прибув на залізничну станцію Діївка Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», що розташована по вул.Весняна 99-А, в м.Дніпро. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_4 , побачив на 7-й залізничній колії у складі потягу вагон №55070593 за відправкою №45000296 станції Діївка станція Запоріжжя-Ліве РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» з вантажем вугілля горішок коксовий, що належить ПрАТ «Дніпровський металургійний завод», після чого, діючи таємно, із корисливих міркувань, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вказаного вагону та заліз на нього, де наповнив у принесений із собою порожній мішок білого кольору зазначеним вугіллям, вагою 48 кг. на суму 304 грн.80 коп. Після цього обвинувачений ОСОБА_4 , продовжуючи вчиняти злочин, скинув мішок на землю та намагався віднести його від вагону, таким чином викрасти зазначене вище майно, яке належить ПрАТ «Дніпровський металургійний завод», однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежать від його волі, оскільки був зупинений співробітниками воєнізованої охорони Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся і пояснив суду, що дійсно, 15 лютого 2017 року та 05 травня 2020 року, при зазначених у обвинувальному акті обставинах, перебуваючи на ст.Діївка, він намагався викрасти з вагонів вугілля, яке належить ПрАТ «ДМЗ» на суми відповідно 477,20 грн. та 304,80 грн., однак не зміг довести свій умисел до кінця, оскільки був затриманий працівниками воєнізованої охорони.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит потерпілих та свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ст.15 ч.2-185 ч.1 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка); за ст.15 ч.2-185 ч.2 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджений, характеризується задовільно, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 , а також попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року був засуджений за ст.15 ч.2-185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки та вчинив інші кримінальні правопорушення, одне з яких до вказаного вироку, а друге в період іспитового строку, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне призначити йому покарання як за правилами ст.70 ч.1, 4 КК України, так і за правилами ст.71 КК України, що узгоджується з висновком, який міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 25 червня 2018 року (справа №511/37/16-к; провадження №51-830км18).
На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 653,80 грн. та 351,84 грн.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.ст.15 ч.2-185 ч.1, 15 ч.2-185 ч.2 КК України та призначити йому покарання:

-за ст.15 ч.2-185 ч.1 КК України у виді арешту строком на три місяці.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеного покарання покаранням у виді двох років позбавлення волі, призначеним за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

-за ст.15 ч.2-185 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутого строку покарання за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року у виді одного місяця позбавлення волі, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на два роки та один місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 20 травня 2020 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний щодо ОСОБА_4 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні:

- судової товарознавчої експертизи №14/12.1/276 від 09 березня 2017 року в розмірі 351 гривні 84 копійок;

- судової товарознавчої експертизи №19/104-10/1/499 від 14 травня 2020 року в розмірі 653 гривні 80 копійок.

Речові докази по справі:

-один мішок вугілля (горішок коксовий), вагою 48 кілограмів залишити за належністю ПрАТ «ДМЗ»;

-два мішки вугілля (бітумінозний коксующийся концентрат вугілля марки ОС), загальною вагою 107 кілограмів залишити за належністю ПрАТ «ЄВРАЗ ДМЗ».

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1