ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/2763/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/1166/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
адвоката: ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 17 вересня 2020 року, відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Першотравневе, АР Крим, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 16 липня 2010 року за ч.4 ст. 152, ч.3 ст. 153, ч.4 ст. 187, п.п. 6,10 ч.2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 17 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні спільного клопотання комісії при державній установі «Дар`ївська виправна колонія №10» та спостережної комісії Білозерського району Херсонської області про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини строку покарання більш м`яким - обмеження волі.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив із того, що досліджені судом матеріали не підтверджують, що засуджений став на шлях виправлення, він залишається суспільно-небезпечним з урахуванням даних, що його характеризують, тяжкості злочинів за які він засуджений та значної частини невідбутого строку призначеного покарання.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою замінити засудженому ОСОБА_8 невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.
Вказує, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки засуджений став на шлях виправлення і даний факт підтверджується матеріалами його особової справи.
Майже з перших днів відбування покарання, засуджений виявив бажання працювати, за виконувану роботу отримував заробіток, здобув дві професії, на даний час продовжує навчання для здобуття професії столяра.
На момент розгляду клопотання судом ОСОБА_8 заохочувався 30 разів за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а також за виконання покладених на нього обов`язків і додержання правил поведінки.
Дисциплінарні стягнення погашені та зняті.
Відповідно до матеріалів особової справи він не є злісним порушником внутрішнього трудового розпорядку, востаннє притягувався до дисциплінарної відповідальності у вересні 2019 року.
Адміністрацією установи характеризується в цілому позитивно, переведений до дільниці ресоціалізації.
Повністю відшкодував завдану ним майнову шкоди.
У відповідності до медичного висновку, засуджений не є інвалідом та є працездатним, перешкод щодо відбування покарання у виді обмеження волі, яке передбачає обов`язкове залучення до праці, матеріали справи не містять.
У зв`язку з чим, захисник вважає припущенням висновок суду першої інстанції щодо наявності у засудженого захворювання, яке може бути перешкодою для відбування покарання у виді обмеження волі.
На переконання захисника, суд першої інстанції невірно оцінив досліджені в судовому засіданні матеріали та дійшов помилкового висновку про те, що засуджений на шлях виправлення не став.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Адвокат ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви суду.
Відповідно положень ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі і які стали на шлях виправлення, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Висновок про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 16 липня 2010 року за ч.4 ст. 152, ч.3 ст. 153, ч.4 ст. 187, п.п. 6,10 ч.2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Початок строку відбування покарання 11.10.2009 року, кінець строку 08.10.2023 року.
Адміністрацією установи виконання покарання ОСОБА_8 характеризується посередньо.
04.12.2018 року Білозерським районним судом Херсонської області відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не стає на шлях виправлення.
Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 29.07.2020 року відмовлено у задоволенні подання установи виконання покарання та спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 .
За період відбування покарання до засудженого 30 разів застосовувалися заходи заохочення.
Наряду із цим, за час відбування покарання до ОСОБА_8 12 разів застосовувалися дисциплінарні стягнення у формі попередження, догани, суворої догани, засуджений тричі поміщався до дисциплінарного ізолятору, а також приміщення камерного типу.
Накладені стягнення у встановленому законом порядку погашені та зняті, проте ці відомості вагомо вказують на те, що поведінка засудженого протягом строку відбування покарання не була сумлінною.
З характеристики вбачається, що засуджений за час перебування на дільниці соціальної реабілітації характеризується посередньо, до поставлених завдань ставився посередньо, до виконання робіт із благоустрою ставився безвідповідально не вбачаючи суспільної необхідності у їх виконанні. Режимних вимог дотримувався лише під контролем адміністрації установи.
Ці відомості також свідчать про те, що засуджений під час відбування покарання допускав несумлінну поведінку.
Матеріали кримінального провадження підтверджують, що ОСОБА_8 був працевлаштований періодично.
Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для заміни ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відбуття визначеної законом частини покарання, наявність певної кількості заохочень, здобуття освіти, періодичне працевлаштування засудженого не можуть бути визнані безумовними підставами для задоволення клопотання.
Ці відомості підлягають врахуванню поряд із даними про особу засудженого в цілому, і не переконують у тому, що процес виправлення засудженого, який відбуває покарання, зокрема за скоєння особливо тяжких злочинів, в тому числі проти життя людини, досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.
Стягнення з нарахованої засудженому заробітної плати певних сум за виконавчими листами, жодним чином не доводить факт виправлення засудженого.
Оскільки суд виходив із того, що засуджений не став на шлях виправлення, стан здоров`я ОСОБА_8 , як видно зі змісту ухвали, не був визнаний судом основною підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив відомості, що містяться в матеріалах кримінального провадження та не надав цим доказам оцінку в їх сукупності, є безпідставним.
Суд у повному обсязі дослідив відомості, що характеризують особу засудженого, та належним чином мотивував прийняте рішення і дійшов обґрунтованого висновку відсутність підстав для задоволення клопотання.
Висновки суду ґрунтуються на правильному застосуванні вимог ст. 82 КК України.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали не встановлено.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення.
Керуючись ст. 404, 407, 419, 376 ч 2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 17 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4