КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_1.,

суддів - ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

секретаря - ОСОБА_4.,

за участю:

адвоката, яка діє в інтересах

заявника АТ CGM Czech a.s.

в особі арбітражного керуючого

ОСОБА_9 - ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах заявника АТ CGM Czech a.s. в особі арбітражного керуючого ОСОБА_9 - ОСОБА_5., на ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0012001 від 17.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

19 червня 2019 року до Солом'янського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ Солом'янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6., погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_7., про арешт майна в рамках кримінального провадження №0012001 від 17.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що на праві власності належить ОСОБА_8.

Ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 рокуклопотання задоволено. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя послався на врахування того, що майно є речовим доказом, та, щодо якого існує сукупність розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, що в сукупності слугує підставою для застосування обмежувальних заходів з метою уникнення приховування, перетворення чи знищення майна.

На вказану ухвалу адвокат, яка діє в інтересах заявника АТ CGM Czech a.s. в особі арбітражного керуючого ОСОБА_9 - ОСОБА_5. подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, неповнотою судового розгляду, порушенням норм процесуального права та вважає оскаржувану ухвалу незаконною і необґрунтованою. Зазначає, що висновок слідчого судді про те, що невстановлені особи підробили документи, на підставі яких незаконно отримали у власність нерухоме майно, серед якого квартира АДРЕСА_1, внаслідок чого набули злочинним шляхом дане майно та намагаються отримати вигоду за його реалізацію, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки квартира набута у власність АТ CGM Czech a.s. на підставі постанови Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року, яка залишена без змін постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 06 листопада 2019 року. 02 грудня 2019 року державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8. на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, скасовано державним реєстратором. Натомість в ухвалі не наведено жодних обставин та посилань на докази, які б могли поставити під сумнів правомірність набуття АТ CGM Czech a.s. права власності на квартиру АДРЕСА_1 внаслідок інвестування в об'єкт нерухомого майна та повернення права власності на квартиру на підставі рішення суду внаслідок визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Апелянт звертає увагу, що у постанові про визнання квартири речовим доказом слідчим зазначено відомості, викладені в заяві ОСОБА_8. про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, при цьому кримінальне провадження №0012001 здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. Тобто, відсутні відомості про те, що існує будь-який зв'язок між заявою ОСОБА_8. про вчинення кримінального правопорушення за ст.190 КК України та кримінальним провадженням №0012001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Також стороною обвинувачення не надано даних, які б давали підстави вважати, що дана квартира відповідає критеріям ст.98 КПК України, є об'єктом кримінального правопорушення, набута внаслідок злочинних дій або є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 24 червня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Також апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження мотивуючи тим, що ухвала постановлена без виклику представників АТ CGM Czech a.s. та отримана їх представником 25.02.2020 року.

Прокурор в судове засідання не з'явився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- представника заявника, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Разом з цим встановлено, що ухвалу постановлено 24.06.2019 року без виклику представника заявника - АТ CGM Czech a.s., про накладення арешту останньому стало відомо 12.02.2020 року після ознайомлення з матеріалами справи. З апеляційною скаргою адвокат, який діє в інтересах заявника АТ CGM Czech a.s. в особі арбітражного керуючого ОСОБА_9 - ОСОБА_5., звернулася до суду 02.03.2020 року, надіславши апеляційну скаргу засобами поштового зв'язку.

Тобто апеляційну скаргу подано в межах визначеного законом п'ятиденного строку, і таким чином строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв'язку з чим він поновленню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, слідчим відділом Солом'янського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0012001 від 17.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Слідчий в клопотанні зазначає, що 20.08.2014 року за договором купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), зареєстрованим у реєстрі за №630, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10., ОСОБА_8. придбала у зареєстрованого в Чеській Республіці Акціонерного товариства «CGM Czech a.s.» квартиру АДРЕСА_1. Оплату здійснено останньою на зазначений в договорі поточний рахунок продавця.

Крім того, слідчий у клопотанні вказує, що від імені АТ «CGM Czech a.s.» договір підписувала його довірена особа громадянин Чеської Республіки ОСОБА_11 на підставі довіреності від 01.07.2014 року, посвідчений напис якої був легалізований згідно законодавства Чеської Республіки у книзі посвідчень поштового відділення: Прага-411 від 01.07.2014 року. Довіреність підписали голова правління АТ «CGM Czech a.s.» Інж. ОСОБА_12 та заступник голови правління ОСОБА_13.

13.10.2014 року розпочато процедуру банкрутства АТ «CGM Czech a.s.». 15.10.2014 року Крайовий суд своєю постановою призначив арбітражним керуючим АТ «CGM Czech a.s.» Магістра ОСОБА_9. Цей факт встановлено рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17.09.2018 по справі №752/22080/16-ц. Цим же рішенням встановлено, що арбітражному керуючому АТ «CGM Czech a.s.» про продаж квартир стало відомо ще наприкінці 2014 року.

19 червня 2019 року постановою слідчого Солом'янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6. квартиру АДРЕСА_1, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0012001.

Ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, ст.98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об'єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При цьому колегія суддів вважає, що під час задоволення клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя взагалі не врахував вищезазначених обставин та не встановлював достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, як на це посилається орган досудового розслідування у клопотанні.

Посилаючись на необхідність накладення арешту на нерухоме майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя не пересвідчився в наявності достатніх доказів, які дають підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1, має будь-яке відношення до кримінального провадження №0012001 за ознаками ст.356 КК України. Даних про оголошення підозри жодній особі в рамках даного кримінального провадження матеріали клопотання не містять.

Більш того, згідно підпункту 1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали судового провадження містять докази на підтвердження правомірності володіння АТ «CGM Czech a.s.» вказаним нерухомим майном, зокрема вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року, яка залишена без змін постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 06 листопада 2019 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 20.08.2014 року, укладений між АТ «CGM Czech a.s.» в особі представника ОСОБА_11 та ОСОБА_8., а також скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_8.

Крім того, 30.08.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0010353 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, щодо обставин надання нотаріусу підробленої довіреності у період часу з травня 2014 року по грудень 2014 року невстановленою особою.

30 жовтня 2017 року постановою слідчого у кримінальному провадженні №0010353 АТ «CGM Czech a.s.»визнано потерпілим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що органом досудового розслідування не доведені правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення даного кримінального провадження, матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні. Не доведено значення вказаного майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи викладені обставини, які вказують на необ'єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягають задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Солом'янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6., погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_7., про арешт майна в рамках кримінального провадження №0012001 від 17.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника АТ CGM Czech a.s. в особі арбітражного керуючого ОСОБА_9 - ОСОБА_5., задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0012001 від 17.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що на праві власності належить ОСОБА_8, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Солом'янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6., погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_7., про арешт майна в рамках кримінального провадження №0012001 від 17.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що на праві власності належить ОСОБА_8.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3