КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року,
в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.11.2020 задоволено клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_13 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , без визначення розміру застави.
Визначено строк дії ухвали до 31.12.2020.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_11 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник вказував на те, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, є необґрунтованою.
Повідомлення про підозру містить посилання на невстановлені дати та місця вчинення кримінального правопорушення. Відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.05.2020, а потерпілих встановлено лише в липні 2020 року.
Слідчий після спливу 9 місяців досудового розслідування та 4 місяців утримання ОСОБА_7 під вартою надав в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою документи, ідентичні матеріалам, які надавались під час застосування запобіжного заходу, його продовження та вручення повідомлення про підозру.
Органом досудового розслідування не було надано відповідь на клопотання сторони захисту у порядку ст. 93 КПК України про надання даних, які підтверджують наявність кваліфікуючих ознак вчиненого кримінального правопорушення, що на думку захисника, свідчить про неправомірну кваліфікацію дій підозрюваного.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проводиться слідчими Служби безпеки України, однак, відповідно до положень ч. 2 ст. 216 КПК України, розслідування кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 189 КК України не віднесено до їх підслідності. У доданих до клопотання матеріалах відсутні відомості про те, що дії іншого належного органу - Національної поліції України визнані необ`єктивними та некомпетентними.
Захисник вказував на те, що протягом строку тримання під вартою ОСОБА_7 в повній мірі, належно та сумлінно виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, та його поведінка свідчить про відсутність будь-яких намірів в майбутньому перешкоджати кримінальному провадженню.
Стороною обвинувачення порушено права підозрюваного на захист, на доступ до правосуддя, на оскарження процесуальних рішень, на дотримання розумних строків.
Крім того, підозрюваного у відсутності захисників примушують надати показання проти себе.
Захисник зазначав, що ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітніх дітей, є засновником та директором ТОВ «Віла Еліт» та ТОВ «Компанія «Статус Кво».
На переконання апелянта, ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися під час застосування до підозрюваного запобіжного заходу, зникли та істотно зменшилися, а органом досудового розслідування не надано належних доказів про продовження існування таких ризиків або про виникнення нових.
Ризик переховування від органу досудового розслідування та /або суду обґрунтовується лише тяжкістю покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Посилання органу досудового розслідування на можливість знищити, сховати та спотворити інформацію, речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, є безпідставним, оскільки у кримінальному провадженні вже були проведені відповідні слідчі дії, зокрема обшуки, що свідчить про вилучення всіх необхідних доказів, а також з лютого по жовтень 2020 року у сторони обвинувачення не було жодних перешкод для здобуття відповідних доказів.
Крім того, відсутній ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, оскільки дані про такий вплив відсутні в матеріалах судового провадження, а до потерпілого ОСОБА_14 застосовано заходи безпеки відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві».
Ризики можливості ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином органом досудового розслідування є недоведеними.
Також, із апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді звернувся захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовжені строку тримання ОСОБА_7 під вартою.
В апеляційній скарзі захисник зазначав, що органом досудового розслідування не доведено неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, обґрунтованість підозри та наявність ризиків не процесуальної поведінки підозрюваного.
Слідчий суддя, в порушення вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як на підставу залишення ОСОБА_7 під вартою, послався на попереднє рішення щодо запобіжного заходу підозрюваного.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічні доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 .
Крім того, захисник ОСОБА_12 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Захисник вказував на те, що ухвала слідчого судді не містить обґрунтування неможливості застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.
Слідчий суддя не навів жодного доказу, який підтверджує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Докази, надані органом досудового розслідування на обґрунтування наявності підозри, не мають жодного відношення до ОСОБА_7 , лише потерпілий ОСОБА_14 зазначав про факт вимагання у нього коштів.
ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, працевлаштований, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, що свідчить про відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Крім того, ОСОБА_7 перебував 5 днів на волі, коли за нього була внесена застава, та жодним чином не порушував процесуальні обов`язки, покладені на нього слідчим суддею.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічні доводам апеляційних скарг захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 .
Також, захисник ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в продовженні запобіжного заходу ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги захисник зазначав про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України. Так, потерпілий дійсно проводив ремонтні роботи транспортного засобу "DAF", номерний знак НОМЕР_1 , який належить компанії ТОВ «Віва Еліт», кінцевим беніфіціаром якої є ОСОБА_7 , проте ремонт транспорту проведено незадовільно, після чого підозрюваний вимушений був звернутися до ФОП ОСОБА_15 для повторного ремонту автомобіля з тих же самих причин, про що було повідомлено потерпілого по справі та запропоновано йому повернути кошти, сплачені за його роботу.
Також, апелянт вказував на наявність у ОСОБА_7 захворювань, у зв`язку з чим йому необхідно мати вільний та своєчасний доступ до медичної допомоги.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічні доводам апеляційних скарг захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000030 від 25.02.2020 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Згідно даних протоколу затримання від 17.07.2020, о 16 год. 20 хв. 16.07.2020 ОСОБА_7 затримано у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 208 КПК України.
17.07.2020 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вимаганні, вчиненому за попередньою змовою групою осіб з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що завдало значної шкоди потерпілому, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 189 КК України.
31.07.2020 ОСОБА_7 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, згідно якої, ОСОБА_7 підозрюється у вимаганні, вчиненому організованою групою з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, та з погрозою вбивства і заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 189 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.07.2020 щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком 60 днів до 16 год. 20 хв. 13.09.2020 включно.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08.09.2020 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000030 від 25.02.2020 продовжено до шести місяців, тобто до 16.01.2021.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.09.2020 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 07.11.2020 включно, із визначенням застави в сумі 200 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб, що становить 420 400 грн, та покладенням на нього, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 скасовано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.09.2020, та постановлено нову ухвалу, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 07.11.2020 включно, без визначення застави.
30.10.2020 старший слідчий в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_13 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань та нагляду за його оперативними підрозділами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , в якому просив продовжити підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.11.2020 задоволено клопотання слідчого, та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , без визначення розміру застави, строком до 31.12.2020.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом ч. 3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою прийнято слідчим суддею з дотриманням кримінального процесуального законодавства, при прийнятті вказаного рішення слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними в ухвалі слідчого судді.
Зважаючи на практику Європейського Суду з прав людини, зокрема на п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Також, матеріали справи містять достатньо даних для висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищення, приховання або спотворення будь-яких речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах клопотання відсутні та стороною захисту не надані.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, особу підозрюваного, та з огляду на характер та суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.
Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_7 під вартою та встановлено, що для завершення розслідування у справі необхідно провести ряд процесуальних дій, що потребує додаткового часу.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи дані про особу підозрюваного, та ту обставину, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.
Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

При цьому, слідчий суддя обгрунтовано, у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив ОСОБА_7 розмір застави при продовженні строку тримання під вартою, оскільки, як убачається із фактичних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину із погрозою застосування насильства, погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого, або застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.
Викладені в апеляційних скаргах доводи про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, є безпідставними, оскільки слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.
Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, згідно якого, «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
На даному етапі провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.
З наведених підстав, є передчасними доводи захисників в апеляційних скаргах про невірну кваліфікацію дій підозрюваного, неналежність та недопустимість долучених до клопотання доказів, а також відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Крім цього, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності, належності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.
Дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
До завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про продовження щодо особи заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Та обставина, що слідчим на обгрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 надано ті ж самі докази, які надавались стороною обвинувачення при застосуванні щодо нього запобіжного заходу, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого, а тому доводи захисників у цій частині є безпідставними.
Посилання апелянтів на відсутність у кримінальному провадженні ризиків вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, підтверджується, що продовжують існувати ризики переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та/або суду, можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ураховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обгрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.
Обставини, на які посилаються захисники у апеляційних скаргах, зокрема те, що ОСОБА_7 одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання та реєстрації, працевлаштований, враховані слідчим суддею під час вирішення питання про продовження підозрюваному запобіжного заходу, проте вказані відомості не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого або застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи апелянтів про те, що поведінка ОСОБА_7 свідчить про відсутність у нього намірів переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду чи перешкоджати кримінальному провадженню, не забезпечують впевненості в належній процесуальній поведінці підозрюваного, та не свідчать про зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи наявні ризики та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_7 діяння, слідчий суддя дійшов обгрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси конкретної особи, у зв`язку з чим підстави для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу відсутні.
Зазначивши у апеляційній скарзі про те, що сторона обвинувачення примушує підозрюваного, у відсутності його захисників, надати показання проти себе, захисником не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а тому такі доводи не впливають на правильність висновків слідчого судді.
Даних на підтвердження внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення стороною обвинувачення незаконних дій відносно ОСОБА_7 , стороною захисту не надано.
Крім того, вказані обставини не є предметом розгляду під час перегляду ухвали про продовження дії запобіжного заходу у апеляційному порядку, та підлягають перевірці під час розгляду судом кримінального провадження по суті.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 про наявність в останнього захворювань, які потребують лікування, не є підставою для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки захисником не надано відомостей щодо стану здоров`я підозрюваного, та доказів на підтвердження наявності у нього захворювань, які унеможливлюють подальше утримання під вартою.
Доводи захисників у апеляційних скаргах про те, що кримінальне провадження № 0000030 відповідно до вимогдо ч. 2 ст. 216 КПК України не підслідне Службі безпеки України, та здійснюється з порушенням правил підслідності, спростовуються даними постанови заступника Генерального прокурора ОСОБА_19 від 26.02.2020, якою, у відповідності до положень ч. 5 ст. 36 КПК України, здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000030 доручено Головному слідчому управлінню Служби безпеки України.
Інші доводи апеляційних скарг висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3