Справа № 755/7649/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 березня 2020 року до ЄРДР за №0001831 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого не офіційно різноробочим, з неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2010 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.02.2013 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 16.04.2013 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі (звільнений достроково 31.12.2014 року, невідбутий строк 10 місяців 20 днів);

- 26.01.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту (звільнений 24.05.2019 року по відбуттю строку покарання), -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, діючи в порушення вимог ст. 28 «Конституції України», згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 «Конституції України», згідно якої кожна людина має право на особисту недоторканість, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняє психологічне та економічне насильство по відношенню до своєї дружини ОСОБА_5 , з якою проживає в одному помешканні, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої.

Так, 01.02.2020 о 19 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 висловлювався в адресу дружини ОСОБА_5 нецензурною лайкою, внаслідок чого було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

24.02.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Крім того, 03.02.2020 о 20 год. ЗО хв. ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 висловлювався в адресу дружини ОСОБА_5 нецензурною лайкою, внаслідок чого було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

24.02.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Крім того, 06.02.2020 о 20 год. 30 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 висловлювався в адресу дружини ОСОБА_5 нецензурною лайкою, внаслідок чого було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

24.02.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

У подальшому, будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за неодноразове вчинення домашнього насильства, в період з 24 лютого по 13 травня 2020 року, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на вчинення економічного та психологічного насильства на ґрунті конфліктних побутових сімейних відносин, систематично продовжив вчиняти економічне та психологічне насильство щодо дружинин ОСОБА_5 , яке виразилось у вчиненні наступних дій.

Так, 06 березня 2020 року, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружинин ОСОБА_5 психологічне насильство, що виразились в грубих нецензурних словесних образах в бік потерпілої у присутності малолітньої доньки. А саме, ОСОБА_3 умисно ініціював конфлікт грубого словесного характеру на побутовому ґрунті, вимагаючи у дружини гроші на спиртні напої, після її відмови, в присутності малолітньої доньки почав ображати дружину, принижуючи її честь та гідність.

Так, 12 березня 2020 року, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружинин ОСОБА_5 психологічне насильство, що виразились в грубих нецензурних словесних образах в бік потерпілої у присутності малолітньої доньки.

Також, у період з 05 травня по 13 травня 2020 року, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , систематично умисно вчиняв відносно своєї дружинин ОСОБА_5 психологічне насильство, що виражалось в грубих нецензурних словесних образах в бік потерпілої у присутності малолітньої доньки.

Крім того, у період з лютого по травень 2020 року, ОСОБА_3 , будучи працездатною особою, не маючи будь-якого місця роботи, проживаючи в одній квартирі з дружининою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , та користуючись емоційною залежністю останньої, перебуваючи в конфліктних сімейних відносинах, систематично умисно вчиняв відносно останньої економічне насильство, що виразилось у безоплатному користуванні комунальними послугами, задоволення побутових життєвих потреб, потреб щодо підтримання стану свого здоров`я, за кошти потерпілої, вживанні продуктів харчування, що були придбані за кошти потерпілої, а також відсутності з його боку жодної матеріальної підтримки спільної малолітньої дитини.

Вказані дії з боку ОСОБА_3 призвели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_5 , а також погіршення якості її життя, та змусило звернутись за психологічною допомогою до Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Відповідно до Інформаційної довідки вказаного Центру № 103/42-477 від 21.05.2020 у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 переважає тривожний настрій, який переходить в стенічні емоції. Ситуація домашнього насильства призвела у клієнтки до внутрішнього конфлікту, загострення вразливості, невпевненості у своїх силах та високий рівень тривоги, занепокоєння майбутнім, очікування невдач і розгубленості.

З метою подолання проблем, пов`язаних з наслідками насилля та корекції психоемоційного стану, рекомендовано в подальшому консультації психолога.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив вищевикладені обставини їх скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно, тричі притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та з лютого по травень у нього з його дружиною на побутовому ґрунті виникали конфлікти, під час яких він виражався на адресу дружини нецензурною лайкою в присутності дитини. Також вказав, що дійсно не давав кошти на оплату комунальних послуг, утримання малолітньої дитини та купівлю продуктів харчування.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини. просив надати йому останній шанс на виправлення. Зазначив про те, що на даний час примирився з потерпілою, яка є його дружиною, спільно проживають сімєю, працює неофіційно та намагається утримувати сімю.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даних злочинів, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та економічного насильства щодо ОСОБА_5 , з якою перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття у вчиненому злочині.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, одружений, має на утримання малолітню дитину, працює неофіційно, зазначив, що став на шлях виправлення, спосіб життя та позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання.

Крім того, суд враховує позицію потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого та надати йому шанс на виправлення, вказавши, що вони з обвинуваченим проживають однією сім`єю та він допомагає їй утримувати їх спільну дитину а також доглядати за хворим батьком обвинуваченого, який є інвалідом та проживає разом з ними.

Також суд враховує відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 126-1 КК України у виді громадських робіт, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді громадських робіт пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя