ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3108/20 Справа № 205/6137/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року, щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,

за участю:
секретаря - ОСОБА_6 ,
прокурора - ОСОБА_7 ,
засудженого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника - ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що засуджений відбув 2/3 частини строку покарання, має позитивну характеристику, 4 заохочення, не працевлаштований у зв`язку з хворобою. При цьому, ОСОБА_5 раніше був неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини, тричі звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, та в цей період вчиняв нові умисні злочини, має не зняту і непогашену у встановленому законом порядку судимість, не відбув значний строк покарання, тому суд вважав, що засуджений не довів повністю своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Вимоги скарги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки своєю поведінкою та відношенням до праці він довів своє виправлення, зокрема, працює на підприємстві установи за що має 3 заохочення, стягнень не має, у період з 2019 по 2020 р.р. виконував роботи по благоустрою, за що отримав заохочення від керівника установи, має хвору матір, яка потребує догляду, тому вважає, що до нього можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбаченого ст. 81 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого про застосування до нього положень ст. 81 КК України, повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року, яким його засуджено за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ч.ч. 1, 4 ст. 70, ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці, який змінено ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року, визнано ОСОБА_5 засудженим за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України та остаточно на підставі ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 3 місяці.
Відповідно до характеристики, початок строку відбування покарання засудженим 30 травня 2017 року, кінець строку відбування покарання 30 серпня 2021 року, та станом на 01 вересня 2020 року він відбув 2/3 частини призначеного покарання.
Ці обставини були взяті до уваги судом першої інстанції, також судом враховано, що згідно наявної в матеріалах справи характеристики, засуджений ОСОБА_5 до державної установи Дніпровська виправна колонія №89 прибув 12 червня 2017 року із Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3», в якій характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. За період відбуття покарання в ДУ Дніпровська виправна колонія №89 характеризується позитивно, має 4 заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, на заходи виховного характеру реагує своєчасно, дисциплінарні стягнення не застосовувались, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими.
Судом також взято до уваги, що ОСОБА_5 не працевлаштований у узв`язку з хворобою, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, тричі звільнявся умовно-достроково від відбуваня покарання, однак належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисні злочини в період умовно-дострокового звільнення.
Водночас, під час апеляційного розгляду встановлено, що 08 жовтня 2020 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці засуджений отримав одне заохочення, та працевлаштований на виробництві установи з вересня 2020 року по теперішній час.
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого та правильного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, зокрема, те що він характеризується позитивно, має зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, має хвору матір, у відношенні до інших засуджених не конфліктний, колегія суддів розцінює як безпідставні.
При цьому, колегія суддів звертає увагу й на те, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, раніше вчиняв злочини проти власності та звільнявся умовно-достроково, однак на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин.
Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарги засудженого, колегія суддів виходить й з того, що ОСОБА_5 хоча і характеризується позитивно, та працевлаштований з вересня 2020 року, однак за весь час відбування покарання має лише 5 заохочень, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення у повному обсязі.
Щодо посилань засудженого на наявність у нього сім`ї, хворої матері, то такі обставини на висновки суду вплинути не можуть.

Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніропетровська від 01 вересня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ДУ «Дніпровська виправна колонія №89» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4