Справа № 283/2355/20
Провадження №1-кп/283/67/2021
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
14 січня 2021 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 02.08.2020 за № 0000363, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заводське Єйського району Краснодарського краю, громадянина України, освіта базова вища, неодруженого, працюючого бригадиром колії виробничого підрозділу Коростенська дистанція колії регіональної філії Південно-Західна залізниця AT «Укрзалізниця», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

01.08.2020 близько 19 години водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем RENAULT 19 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить йому на праві приватної власності, рухався ним у м. Малин Житомирської області, у напрямку залізничного вокзалу, та в якості пасажира перевозив ОСОБА_6 .

По вулиці Огієнка, поблизу будинку № 55 у м. Малин Житомирської області, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, водій ОСОБА_4 по прямій горизонтальній асфальтованій ділянці дороги, яка перебувала в мокрому стані, в світлу пору доби, в задовільних умовах дорожнього руху, наближаючись до нерегульованого перехрестя з другорядною дорогою вул. Артема, рухаючись у населеному пункті із перевищенням допустимої швидкості, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не стежив за дорожньою обстановкою, при виборі безпечної швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом, не врахував дорожню обстановку і стан свого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, створивши таким чином небезпеку дорожньому руху, що загрожувала життю та здоров`ю громадян, не дотримався безпечної дистанції, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити з робочого місця водія автомобіля, перед зміною напрямку руху не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, для здійснення маневру обгону транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався попереду у попутному напрямку, не надав перевагу в русі автомобілю PEUGEOT PARTNER, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , яким у зустрічному напрямку керував ОСОБА_8 , та продовжив рух, виїхавши на смугу зустрічного руху, де не впоравшись з керуванням, допустив занос керованого ним автомобіля, який в подальшомув некерованому та непрогнозованому стані задньою правою боковою частиною здійснив зіткнення з передньою частиною автомобіля PEUGEOT PARTNER, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , яким у зустрічному напрямку керував ОСОБА_8 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді багатоуламкового перелому лівої променевої кістки, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я.

Потерпіла ОСОБА_6 , яку в якості пасажира перевозив обвинувачений, в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження у вигляді правобічного вивиху С5; перелому поперечних відростків тіл С6, С7 праворуч; лінійного перелому поперечного відростка тіла L3 праворуч; забою спинного мозку; багатоуламкового перелому тіла правої лопатки; забою легень, серця, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, в своїй сукупності складають тупу поєднану травму тіла і знаходяться в прямому причинному зв`язку із смертю, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділенні КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського».

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у висунутому обвинуваченні визнав повністю. Обвинувачений надав показання про те, що, дійсно у вказаний в обвинувальному акті день та час, він керував автомобілем RENAULT 19, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Огієнка у м. Малин у напрямку залізничного вокзалу. Автомобіль належить йому на праві власності. Обставин, які передували ДТП, а також, що відбулося в момент та після ДТП, не пам`ятає через отримані під час ДТП ушкодження. Зазначив, що напередодні події він із співмешканкою перебували в будинку по АДРЕСА_1 , де робили ремонт, співмешканка захотіла щось випити, тому вирішили поїхати в магазин до залізничного вокзалу. Діти залишились в будинку, а вони з співмешканкою поїхали. Більш нічого не пам`ятає. Допустив, що причиною ДТП могла бути втрата ним керування автомобілем через потрапляння останнього в калюжу, однак, це лише його припущення. На запитання пояснив, що шкоду не відшкодовував, оскільки не мав фінансової можливості, сам лікувався від отриманих в ДТП травм. Окрім лікарняних, не має інших доходів, наразі подав документи на встановлення групи інвалідності. У 2020 році двічі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. Має «водійський» стаж приблизно 10 років. Цивільний позов не визнав. В судових дебатах зазначив, що кається, просить не позбавляти його волі.

Судом безпосередньо досліджені під час судового розгляду наступні докази.

Потерпіла ОСОБА_9 надала показання про те, що 01.08.2020 сталася аварія, в якій загинула її матір, а обвинувачують у її вчиненні ОСОБА_4 , хоч вона особисто так не вважає. На місці події вона не була, про ДТП їй повідомила матір обвинуваченого приблизно між 21 та 22 годинами 01.08.2020. Вона ( ОСОБА_10 ) приїхала до ОСОБА_11 наступного після аварії дня. Діти після ДТП перебували в матері обвинуваченого, яка пізніше передала їх її тітці материній сестрі. Зазначила, що ОСОБА_4 шкоду їй не відшкодовував, але піклується про дітей. Наразі вона та її молодші сестра (6 років) і брат (3 роки) проживають разом з обвинуваченим у будинку батьків обвинуваченого. Охарактеризувала обвинуваченого, який протягом 3 років проживав з її матір`ю, як спокійного, компромісного. Після ДТП став замкнутим. Просила при призначенні покарання не позбавляти ОСОБА_4 волі. У судове засідання 13.01.2021 потерпіла не з`явилася, звернулася до суду із заявою про проведення судових дебатів без її участі.

Потерпілий та цивільний позивач ОСОБА_8 надав показання про те, що 01.08.2020 приблизно о 19 годині їхав по вул. Огієнка. Побачив, як із-за повороту «вилітає» червоний автомобіль, в купі бризок (там була велика калюжа). Він знизив швидкість до мінімуму і майже зупинився, а, можливо, вже й зупинився, точно не пам`ятає. Потім відбулось зіткнення, вогонь, крики, хтось йому сказав виходи, бо згорить. Він вийшов з авто. Червоний автомобіль було перевернуто, він горів, почали гасити. Він набрав по телефону дружину і брата. Приїхали пожежні, швидка і поліція. Він від госпіталізації відмовився, бо обвинувачений і потерпіла були у важчому, ніж він стані. Дочекався працівників поліції і з їх дозволу поїхав у лікарню на авто дружини. На запитання пояснив, що дорожнє покриття було мокре, бо за 1 годину до події пройшла злива. Швидкість авто, яким він керував на момент, коли він тільки побачив автомобіль обвинуваченого була приблизно 30-40 км/год, а при ударі 0-5 км/год. Побачив автомобіль обвинуваченого приблизно за 50-70 метрів до зіткнення. Зіткнення відбулося передньою частиною його автомобіля та правою стороною авто обвинуваченого. Обвинуваченого з автомобіля дістали першим, а потерпілу не могли дістати, бо тримали ремені, вона сиділа на передньому пасажирському сидінні, люди поливали її водою, поки не приїхали пожежні. Обвинувачений ніякої шкоди не відшкодовував і не телефонував. Лише раз телефонувала матір обвинуваченого, спитала про його стан, сказала, що діти в лікарні, на що він відповів, нехай лікуються. Також зазначив, що місця ДТП він не залишав. Дружина з братом привезли його до лікарні. Лікар був зайнятий обвинуваченим та потерпілою, він мусив чекати. Прийшов інший лікар, йому зробили знімок, сказали, що потрібно робити операцію. Операцію провели лише 05.08.2020, коли придбав пластину. Кров на алкоголь у нього брали в лікарні. Зазначив, що наполягає на реальному покаранні для обвинуваченого. Цивільний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у позові. Зазначив, що звертався до страхової компанії, де застраховано його автомобіль, там нарахували 80000 грн відшкодування шкоди за автомобіль, за отримані ушкодження нічого не нарахували. Він та власник авто погодились на таку суму, але компенсації ще не отримали, оскільки потрібне рішення суду. У судове засідання 13.01.21 ні потерпілий ОСОБА_8 , ні його представник адвокат ОСОБА_12 не з`явились, потерпілий звернувся із заявою від 09.12.2020, в якій просив проводити розгляд справи без його особисто та його представника, цивільний позов підтримує.

Аналізуючи показання потерпілих, зокрема, потерпілого ОСОБА_8 , який був очевидцем та учасником ДТП, суд приймає до уваги та розцінює їх як правдиві, оскільки вони, в цілому, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.08.2020 оглядом було встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди вул. Огієнка, 55, навпроти адміністративного приміщення заводу МОЕЗ, у протоколі детально зроблено опис розташування автомобілів та долучена фото-таблиця із зображеннями місця пригоди, автомобілів. Схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.08.2020 року визначено відстань та розташування автомобілів після події (а.с. 105-118).

Вказані у протоколі та додатках до нього відомості підтверджують встановлені судом обставини щодо місця дорожньо-транспортної пригоди, що в свою чергу в цілому відповідає як свідченням потерпілого, так і показанням, наданим самим обвинуваченим.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи №11/2-784 від 07.08.2020, на момент ДТП робоча гальмівна система, рульове керування, ходова частина автомобіля PEUGEOT PARTNER, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , знаходились у технічно справному стані; у процесі дослідження технічного стану зазначеного автомобіля не встановлено яких-небудь ознак технічного характеру, які б могли знаходитись в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (а.с. 122-135).

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи №11/2-785 від 14.08.2020, на момент огляду, отже і на момент ДТП рульове керування автомобіля RENAULT 19, р.з. НОМЕР_1 , знаходилось в технічно працездатному стані; на момент огляду гальмівна система, ходова частина автомобіля RENAULT - 19 знаходились в технічно непрацездатному стані; в процесі їх дослідження встановити ознаки технічного характеру, які могли б привести до раптової і повної відмови чи втрати керування автомобілем, а також в якому технічному стані перебували вказані системи безпосередньо перед ДТП не виявилось можливим, внаслідок знищення термічною дією відкритого полум`я вузлів та деталей даних систем; в процесі дослідження технічного стану рульового керування наданого в дослідження автомобіля RENAULT - 19 не встановлено яких-небудь ознак технічного характеру, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитись в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП; в процесі дослідження вузлів та агрегатів робочої гальмівної системи та ходової системи наданого на дослідження автомобіля, не виявилось можливим виявити які-небудь ознаки технічного характеру їх раптової відмови, які могли б знаходилися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної події, внаслідок знищення термічною дією відкритого полум`я багатьох вузлів та деталей вказаних систем (а.с. 137-150).

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи №11/2-783 від 01.09.2020, первинний контакт досліджуваних автомобіля Peugeot Partner, д.н.з НОМЕР_4 , та автомобіля Renault 19, р.н.з. НОМЕР_1 , відбувся між задньою правою боковою частиною автомобіля Renault 19, р.н.з. НОМЕР_1 , з передньою частиною автомобіля Peugeot Partner, д.н.з НОМЕР_4 ; місце зіткнення автомобіля Peugeot Partner, д.н.з НОМЕР_4 , та автомобіля Renault 19, р.н.з. НОМЕР_1 , розташоване на вул. Огієнка в м. Малин, поблизу будинку № 55, в межах зафіксованого осипу уламків деталей від автомобіля Renault 19 (позиція № 6 на схемі до протоколу - стрілками на зображенні №1 (а.с. 151-165).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 24.09.2020 за участю потерпілого ОСОБА_8 суд встановив, що останній детально розповів про обставини події, які мали місце 01.08.2020, та які відповідають його свідченням у суді стосовно місця розташування автомобілів на проїзній частині, напрямку руху автомобілів по вул. Огієнка, їх швидкості та самого моменту зіткнення автомобілів (а.с.177-188).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 24.09.2020 за участю свідка ОСОБА_13 суд встановив, що останній детально розповів про обставини події, які мали місце 01.08.2020 стосовно місця розташування автомобілів на проїзній частині, напрямку руху автомобілів по вул. Огієнка, їх швидкості та самого моменту зіткнення автомобілів потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого (а.с. 187-198).

З висновку судової інженерно-транспортної експертизи від 15.10.2020 №11/2-992 судом встановлено, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля PEUGEOT PARTNER ОСОБА_8 повинен був керуватися вимогами п. 12.3. Правил дорожнього руху України, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників у об`їзду перешкоди. В умовах місця пригоди, при заданих вихідних даних, з технічної точки зору у водія ОСОБА_8 невідповідностей вище зазначеним вимогам ПДР не вбачається. В даній дорожній обстановці водієві автомобіля RENAULT 19 ОСОБА_4 необхідно було діяти відповідно до вимог п.п. 1.10 «Дорожні умови», «Дорожня обстановка», 10.1, 11.3, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України. В умовах місця пригоди, при заданих вихідних даних, дії водія ОСОБА_4 не відповідали технічним вимогам зазначених пунктів Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору в причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки та виникненням даної ДТП знаходиться виїзд автомобіля RENAULT 19, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 на смугу зустрічного руху, коли водій автомобіля PEUGEOT PARTNER ОСОБА_8 своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути зіткнення (а.с. 200-206).

З листа Житомирського обласного центру з гідрометеорології № 08-03-16/1-1078 від 05.10.2020, встановлено, що в м. Малин 01.08.2020 у період часу з 15 години 34 хвилини по 18 годину 04 хвилини спостерігався зливовий дощ різної інтенсивності ( а.с. 224).

Таким чином, вказаний висновок доводить порушення обвинуваченим ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього руху України, що в свою чергу призвело до наслідків, викладених вище.

Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_5 , ОСОБА_4 має право на керування транспортними засобами категорій А1, В, С1 (а.с. 167).

Згідно з висновком експерта № 176 від 21.08.2020 потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді багатоуламкового перелому лівої променевої кістки, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеня тяжкості, що потягло тривалий розлад здоров`я (а.с. 169).

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження:

1)опікові рани оброблені, зі слідами оперативних втручань, вкриті струпом коричневого та червоного кольорів, локалізовані в ділянці голови, обох верхніх кінцівок, стегон, тулубу; дані тілесні ушкодження утворилися в результаті дії високої температури (полум`я), за своїми властивостями не суперечать обставинам та термінам, що вказані в медичних документах та в матеріалах справи, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться в непрямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю.

2)правобічний вивих С5; перелом поперечних відростків тіл С6, С7 праворуч; лінійний перелом поперечного відростка тіла LЗ праворуч; забій спинного мозку; багатоуламковий перелом тіла правої лопатки; забій легень, серця; дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, в своїй сукупності складають тупу поєднану травму тіла, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, виникли від дії тупого (их) предмета (ів) зі значною силою прикладення (силою необхідною для їх утворення), не залишивши в них яких-небудь специфічних та характерних ознак, які б дозволяли ідентифікувати їх контактуючу слідоутворюючу поверхню, не виключено в результаті контактів з внутрішніми виступаючими частинами автомобіля, в терміни та за обставин, що не суперечать даним медичної документації та матеріалів справи. Таким чином, причиною смерті ОСОБА_6 стала тупа поєднана травма тіла, що супроводжувалась закритою хребтово-спінальною травмою та закритою травмою грудної клітини та ускладнилась розвитком набряку-набухання спинного та головного мозку ( а.с. 208-210).

Отже, експертами було встановлено ступінь тяжкості тілесного ушкодження, отриманого потерпілим ОСОБА_8 , та причину смерті потерпілої ОСОБА_6 , що в свою чергу узгоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого, їх причинний зв`язок з наслідками, які настали.

Захисником ОСОБА_5 до підготовчого судового засідання було подано клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з тих підстав, що під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження №0000363 ним встановлено, що всупереч вимог норм Кримінального процесуального кодексу України, в дорученні про проведення досудового розслідування від 26.08.2020 та в постанові про створення складу слідчої групи, яка здійснюватиме досудове розслідування від 26.08.2020 відсутні підписи начальника відділу розслідування злочинів у сфері автотранспорту СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_14 , тобто, на думку сторони захисту, рішення про визначення слідчого (групи слідчих) прийнято не було. Сторона захисту вважає, що досудове розслідування та, зокрема, складання обвинувального акту проводилось неуповноваженим на те слідчим.

Суд не знайшов підстав для повернення обвинувального акта прокурору, і, провівши оцінку наданих стороною обвинувачення доказів, вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За час судового розгляду судом були створені всі необхідні умови для своєчасної реалізації сторонами їхніх процесуальних прав.

Суд відзначає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні 13.01.2021 було надано доручення про проведення досудового розслідування та постанову про визначення групи слідчих від 02.08.2020, постанову про визначення групи прокурорів від 03.08.2020, постанову про визначення групи слідчих від 07.08.2020, доручення про проведення досудового розслідування від 07.08.2020, постанову про визначення групи прокурорів від 08.08.2020, постанову про доручення здійснення досудового розслідування слідчому підрозділу вищого рівня від 26.08.2020, постанову про визначення та зміну групи прокурорів від 26.08.2020, постанову про доручення здійснення досудового розслідування слідчому підрозділу вищого рівня від 26.08.2020, постанову про визначення групи прокурорів від 26.08.2020, постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 28.08.2020, доручення про проведення досудового розслідування та постанови про створення складу слідчої групи від 26.08.2020 у даному кримінальному провадженні, крім того відомості про те, які слідчі ведуть досудове розслідування і які прокурори здійснюють процесуальне керівництво, були внесені в Єдиного реєстру досудових розслідувань, витяги з якого наявні в матеріалах справи.

Сторона захисту не наполягала на повному оголошенні вказаних процесуальних документів, не заявляла жодних клопотань щодо них.

Як визначено ВС, суд не може погодитися з тим, що відсутність постанови про визначення певного слідчого або прокурора сама по собі означає, що цей слідчий або прокурор не мав відповідних повноважень. Суд виходить з того, що КПК не вимагає, щоб кожне рішення, яке приймається у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи, викладалося у формі постанови. Частина 3 статті 110 КПК передбачає, що постанова виноситься слідчим або прокурором лише у випадках, передбачених цим Кодексом, або коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Аналіз положень КПК свідчить про те, що визначення слідчого чи прокурора не є тим випадком, для якого Кодекс вимагає винесення постанови. Цей висновок можна зробити зі співставлення двох пунктів частини 2 статті 39 КПК: в пункті 1, який стосується визначення слідчого, слідчих або старшого слідчої групи керівником органу досудового розслідування, постанова не згадується, у той час як пункт 2 для відсторонення слідчого від розслідування прямо вимагає вмотивованої постанови. Частина 1 статті 37 КПК не визначає, у якому вигляді має прийматися рішення про визначення процесуального керівника у розслідуванні. Суд не вбачає підстав додавати до тексту закону не висловлену в ньому вимогу і вважає, що відсутність у відповідних положеннях, які прямо стосуються регулювання цього питання, згадки про необхідність постанови, означає необов`язковість такої постанови для визначення конкретного слідчого або прокурора, яким доручається виконання відповідних повноважень у певній справі (постанова ККС ВС № 490/10025/17 від 19.05.2020).

Оцінюючи у даному кримінальному провадженні кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України поза розумним сумнівом.

Таким чином, сукупність досліджених і оцінених судом доказів переконує в тому, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, як особи, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_6 , а потерпілому ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, доведена, а його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

Судом також досліджені характеризуючі матеріали щодо обвинуваченого ОСОБА_4 :

- довідка №18 від 17.11.2020, видана ДНЗ №6 про те, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відвідує ДНЗ №6 м. Малин; дитину до закладу періодично привозить та забирає ОСОБА_4 , якого хлопчик називає татом ( а.с. 56);

- лист №685 від 18.11.2020, згідно з яким ОСОБА_4 працює бригадиром (звільненим) з поточного утримання колії та штучних споруд ВП Коростенської дистанції колії РФ «Південно-Західна залізниця» та «Укрзалізниця» першого лінійного околоту, друга бригада, який знаходиться за адресою: Малинський район, станція Пенізевичі, вул. Залізнична, 8, на відстані 14 км від м. Малин; ОСОБА_4 добирався до місця роботи на власному автомобілі, оскільки підвіз працівників не здійснюється, автобусне сполучення зі станцією відсутнє; дістатись до робочого місця залізничним транспортом ОСОБА_4 не мав можливості через неспівпадіння графіку роботи та руху залізничного транспорту, крім того для виконання покладених на ОСОБА_4 обов`язків йому необхідно використовувати легкові транспортні засоби (а.с. 57);

- досудова доповідь, зі змісту якої встановлено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, оцінюється як низький, до обвинуваченого доцільно застосувати пробацію (а.с. 84-85);

- вимогу про судимість, відповідно до якої ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 213);

- характеристику з місця роботи обвинуваченого від 01.10.2020, згідно з якою ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони, здібний організатор, принциповий керівник, ініціативний, прагне до підвищення професійного рівня, вимогливий і чуйний, в колективі користується повагою ( а.с. 214).

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого необережного злочину, особу винуватого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває.

Обставиною, згідно з положеннями статті 66 КК України, що пом`якшує покарання, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.

Суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченого, адже, на думку суду, воно носить лише формальний характер.

Наявність в діях обвинуваченого обставини, що пом`якшує його покарання, а саме щирого каяття, має відповідати критеріям, визначеним у правовій позиції Верховного Суду, згідно з якими розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що, насамперед, повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ВС від 22.03.2018 року № 759/7784/15-к).

Судом під час розгляду кримінального провадження не встановлено таких критеріїв ні з матеріалів кримінального провадження, ні під час судового розгляду з поведінки обвинуваченого. Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 заподіяну шкоду потерпілим не відшкодував. Із свідчень потерпілої ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_4 піклується про дітей ОСОБА_6 , вони проживають разом з ним у будинку його батьків. Однак, з огляду на те, що потерпіла ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 до події, яка відбулася 01.08.2020, проживали однією сім`єю, то, на думку суду, подальше спільне проживання обвинуваченого з дітьми потерпілої не можна вважати дієвими заходами для залагодження провини перед сім`єю потерпілої.

Крім того, учасником ДТП та потерпілим в даному кримінальному провадженні є ще й ОСОБА_8 , по відношенню до якого зі сторони обвинуваченого не вчинено жодних дій (ні матеріального, ні морального характеру), які б свідчили про його щирий жаль та залагодження провини.

Обставин, які згідно з положеннями статті 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд ураховує кардинально протилежні позиції потерпілих щодо необхідного для обвинуваченого покарання.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому основного покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Підстав для застосування до призначеного покарання положень статей 69, 75,76 КК України, які б давали суду можливість прийти до висновку про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання із випробуванням, або застосування до нього більш м`якого покарання, суд не вбачає.

Разом з тим, зважаючи на те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є особою молодого віку, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, оцінюється як низький, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе при призначенні йому мінімального строку покарання, яке передбачено санкцією ч.2 статті 286 КК України, бо, на думку суду, соціальна реабілітація та виправлення обвинуваченого можливі у більш короткий строк його ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує грубе порушення Правил дорожнього рухуУкраїни з боку обвинуваченого, що спричинило непоправні наслідки, та приходить до висновку про необхідність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Відповідно до ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Автомобілі, які були арештовані для забезпечення кримінального провадження, повинні бути повернуті власникам (законним володільцям) після набуття вироком законної сили.

Вирішуючи цивільний позов, пред`явлений до обвинуваченого потерпілим ОСОБА_8 суд виходить з наступного.

Потерпілий ОСОБА_8 звернувся з цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення в рахунок відшкодування шкоди, завданої здоров`ю 9666,29 грн та 57354 грн моральної шкоди.

Захисник обвинуваченого та цивільного відповідача адвокат ОСОБА_5 подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з огляду на те, що не надано доказів того, що ОСОБА_8 отримав багатоуламковий перелом лівої променевої кістки під час ДТП за участю ОСОБА_4 ; позивачем не надано лікарняних рецептів, довідок про вартість лікування, а лише чеки про придбання лікарських засобів; позивачем не надано доказів про те, що він десь працював та мав заробіток на рівні 17000 грн в місяць, як і безпідставно включено зазначені кошти до моральної шкоди; позивачем не надано доказів про звернення до страхових компаній для відшкодування збитків, які він поніс внаслідок ДТП, не доведений факт відшкодування страховиками завданої йому шкоди, відсутня інформація, що у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди.

Як встановлено судом та не оспорюється жодною із сторін, згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1965372 від 25 листопада 2019 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», забезпечений ТЗ - автомобіль марки RENAULT-19 НОМЕР_1 . Строк дії полісу по 25 листопада 2020 року включно (а.с.168).

В судовому засіданні встановлено, що потерпілому ОСОБА_8 в результаті ДТП було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а саме: багатоуламковий перелом лівої променевої кістки, а тому позиція цивільного відповідача та його представника щодо оспорювання даного факту не заслуговує на увагу.

Відповідно до статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

За загальним правилом майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

В той же час суд погоджується з позицією представника цивільного відповідача щодо того, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (ст.1194 ЦК України).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IVпорядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При цьому, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року справа №465/4621/16-к, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілих до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до цього страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-ІV, не є обов`язковим.

Відповідно до ст. 22.1.Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 23.1.Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є , зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим ; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Цивільний позивач та його представник, достовірно знаючи про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як власника наземного транспортного засобу, застрахована (поліс знаходився в матеріалах досудового розслідування, з якими потерпілий мав можливість ознайомитись), звернулися з цивільним позовом саме до обвинуваченого, доказів того, що у страховика обвинуваченого не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, суду не надано. Цивільний позивач на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами щодо предмету спору. З врахуванням правових висновків ВС в даних правовідносинах, суд приходить до висновку, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача. З клопотаннями про залучення до участі у справі співвідповідача або заміну первісного відповідача належним відповідачем на підставі ст. 51 ЦПК України, цивільний позивач до суду не звертався. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Українита призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави 6047 (шість тисяч сорок сім) гривень 65 копійок процесуальних витрат на залучення експерта.

Зняти арешт з автомобіля Peugeot Partner, д.н.з НОМЕР_4 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 07.08.2020, та після набуття вироком законної сили повернути його законному володільцю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зняти арешт з автомобіля Renault 19, д.н.з. НОМЕР_1 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 07.08.2020, та після набуття вироком законної сили повернути його власнику ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди відмовити у повному обсязі.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1