справа № 462/2210/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року
Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 00008881 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця Закарпатської області, Перечинського району, с. Порошково,

громадянин України, без постійного місця проживання, зареєстрований

за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимий, востаннє 12.11.2018 року

Залізничним районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 185 КК України

до одного року позбавлення волі,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.187, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 12.11.2018 року Залізничним районним судом м. Львова за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливий злочин, а саме: 23.01.2019 року, близько 03 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні Головного залізничного вокзалу станції Львів, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, з метою незаконного збагачення, шляхом вільного досупу, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, повторно таємно викрав сумку, вартість якої зі слів потерпілої ОСОБА_6 становить 250 грн., в середині якої знаходився паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, пенсійне посвідчення, посвідчення застрахованого пенсіонера, членський квиток, свідоцтво про загальнообов`язкове соціальне страхування, карта реквізит "Ощадбанк" та грошові кошти в сумі 220 грн., чим завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 470 грн.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_4 13.03.2019 року близько 12 год. 00 хв., перебуваючи між вул. Залізничною та 1-м пероном головного залізничного вокзалу станції Львів, поблизу пл. Двірцевої у м. Львові, з метою заволодіння чужим майном, вчинив напад на ОСОБА_7 , поєднаний із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я в момент заподіяння, що проявилось в завданні удару, внаслідок якого потерпілий впав на землю та втратив свідомість, заволодів особистим майном потерпілого, а саме: гаманцем помаранчевого кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 470 грн., поясною сумкою, в якій знаходились грошові кошти в сумі 50 грн., рюкзаком в середині із одягом, двома парами кросівок марки "Reebok", "Nike" та мобільним телефоном марки "Nokia 105", чим завдав потерпілому майнову шкоду на загальну суму 4420 грн.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України не визнав та відмовився від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України. У вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України обвинувачений вину визнав частково та пояснив, що приблизно 19.03.2019 року він зустрів потерпілого ОСОБА_7 на приміському вокзалі, там він перебував з дівчиною та вони випивали алкогольні напої. Він запитав у потерпілого котра година, оскільки запізнився на поїзд. Потім він побачив, що потерпілий пішов біля приміського вокзалу в гаражі, щоб поспати, а він пішов за ним. Коли потерпілий спав, він зняв з нього кросівки та пішов на приміский вокзал. Потім, коли він повертався, його зустів потерпілий, та казав, щоб він віддав кросівки, а тому вони почали битися. Через деякий час прибули працівники поліції та їх зупинили. Також додав, що він пішов за потерпілим, з метою щось вкрасти у нього, зокрема викрав одну пару кросівок та з кишені 100 грн. Додав, що у потерпілого був синець зліва.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 187 КК України та невизнання вини за ч. 2 ст. 185 КК Ураїни, за обставин, викладених у обвинувальних актах, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а саме по епізоду за ч. 1 ст. 187 КК України:

показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 про те, що він проживає у м. Ковелі. У середині березня приблизно о 14 год. він перебував на Залізничному вокзалі, щоб поїхати у м. Ковель, оскільки працював у Львові. Відійшовши, щоб справити природні потреби, побачив людину румунської національності, яка йшла неподалік від нього. Почувши кроки, обернувся і побачив дану особу, яка нанесла йому удар у скроню, а тому він знепритомнів. Коли прийшов до свідомості, бачив, що обвинувачений сидить на ньому та обшукує кишені, а також каже спокійно лежати, якщо хочеш жити, сумочка була на ньому. До свідомості прийшов від болі в плечі, оскільки він припікав йому плече сигаретою. Він добре упізнає в особі, яка йому нанесла удар і викрала речі саме ОСОБА_4 . Обвинувачений викрав у нього гроші у сумі приблизно 450 грн., рюкзак з одягом та кросівками "Nike", кросівки, які були на ньому, паспорт обвинувачений йому повернув. Після того як обвинувачений пішов, він повернувся на вокзал. Приїхала швидка допомога, яка забрала його у лікарню. З лікарні його забрав родич. Після того, як він побув удома в родича, він повернувся на вокзал, щоб знайти особу, яка викрала у нього речі. На вокзалі він побачив ОСОБА_4 та запитав, де він взяв ці кросівки, оскільки вони були його, а поруч лежав рюкзак. ОСОБА_4 відповів, чи я можу доказати, що це його речі, у зв`язку із чим між ними виникла суперечка, це помітили працівники поліції, а тому їх затримали;

протоколом прийняття заяви потерпілого ОСОБА_7 від 13.03.2019 року, в якому останній просить прийняти міри до невідомої йому особи, яка 13.03.2019 року, перебуваючи між вул. Залізничною та 1-м пероном поблизу пл. Двірцевої близько 14 год. здійснила напад на нього, поєднаний з насильством, в ході яких завдала йому тілесних ушкоджень від яких він втратив свідомість та заволоділа його майном, а саме гаманцем, в якому знаходились грошові кошти в сумі 470 грн., поясною сумкою, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 50 грн., рюкзаком, в якому знаходився одяг, кросівками та мобільним телефоном марки "Nokia 105". (а. с. 8-9);

протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 13.03.2019 року (а. с. 38-39);

протоколом огляду предметів від 14.03.2019 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого у поліетиленовому пакеті було наявне взуття, в якому був взутий ОСОБА_4 , а саме кросівки темно синього кольору із білою підошвою із написом "Reebok" (а. с. 38-39).

постановою про визнання речових доказів від 14.03.2019 року, відповідно до якого взуття, в якому був узутий ОСОБА_8 , а саме кросівки темно синього кольору із білою підошвою із написом "Reebok", було визнано речовим доказом (а. с. 40);

висновком експерта № 199 від 27.03.2019 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлено пляму на шкірі чола зліва - слід загоєного садна. Садно утворилось від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею. Крім того у потерпілого виявлено рубць на правому передпліччі - слід загоєної рани. Категорично встановити механізм утворення рани неможливо, але не виключено, що вона могла виникнути від дії високої температури , можливо від припікання сигаретою, як вказує ОСОБА_7 . Садно та рана могли утворитись 13.03.2019 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження (а. с. 46);

протоколом пред`явлення речей для впізнання від 26.03.2019 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав кросівки, які були у нього викрадено, та які знаходяться під № 2 (а. с. 52-53);

протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 26.03.2019 року, яким встановлено, що 13.03.2019 року ОСОБА_7 перебував на залізничному вокзалі. В подальшому піднявшись по сходах, повернув вправо, щоб справити природні потреби. Йдучи, він бачив, що позаду нього йде особа "ром". Потім він вказав на місце, де вирішив справити природні потреби, однак отримав удар в обличчя, впав на землю та втратив свідомість. Коли прийшов до тями , особа сиділа на ньому, притиснувши коліном до землі та недопалком сигарети приставляла до руки. Після цього потерпілий вказав, що особа "ром" викрала в нього речі та покинула місце події. Потім він повернувся на вокзал, де його забрала швидка. Після лікарні він повернувся на вокзал, з метою пошуку даної особи, в приміщенні вокзалу затримав особу, яка вкрала у нього речі та була взута у його кросівки (а. с. 58-59).

По епізоду за ч. 2 ст. 185 КК України, винуватість ОСОБА_4 підтверджується наступними доказами:

показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила, що проживає у м. Львові. В цей день вона поверталася поїздом від сестри з Тернополя. Вийшовши з пасажирського поїзда, зайшла у зал очікування, щоб почекати, коли виходила з поїзду, сумка ще була. Вона мала дві сумки, у великій господарській сумці була маленька сумка, у якій були паспорт, посвідчення пенсіонера, медичне посвідчення, банківські карточки, гаманець з грошима, два телефони. Вона не помітила, коли вкрали сумочку, в поліцію не зверталася. Через деякий час до неї прийшов слідчий та запитав, чи не викрадали у неї документи, телефони. Повернули лише паспорт, у ньому не було ні ідентифікаційного коду, ні інших документів. Повідомили, що грошей та сумки повернути не зможуть. Потім вона пішла у райвідділ та написала заяву;

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.03.2019 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 просить притягнути до відповідальності невідому особу, яка 23.01.2019 року близько 03 год. 00 хв. шляхом вільного доступу викрала її сумочку, в якій знаходились документи, видані на її ім' я та грошові кошти в сумі 220 грн.. Подія мала місце на Головному Залізничному вокзалі (а. с. 7-8);

протоколом огляду місця події від 19.03.2019 року, відповідно до якого об`єктом огляду являється службове приміщення кабінет № 52 Залізничного ВП. У даному кабінеті знаходиться особа, яка представилась ОСОБА_4 , який в присутності понятих запропонував направитись за адресою, де він заховав викрадені документи. Підійшовши до території приміського вокзалу та пройшовши через браму, вказав на землю з правої сторони, де наявне побутове сміття та чорні шкіряні черевики. При огляді червика всередині черевика виявлено поліетиленовий пакет, в середині якого знаходиться членський квиток, пенсійне посвідчення на прізвище ОСОБА_6 , свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на прізвище ОСОБА_6 , посвідчення застрахованого пенсіонера на прізвище ОСОБА_6 , посвідчення на прізвище ОСОБА_6 , карта реквізит "Ощадбанк" на прізвище ОСОБА_6 , паспорт громадянина України на прізвище ОСОБА_6 та ідентифікаційний код. Як пояснив ОСОБА_4 , дане майно ним було викрадено 23.01.2019 року близько 03 год. 00 хв., перебуваючи в залі очікування залізничного вокзалу (а. с. 18-25);

протоколом проведення слідчого експерименту від 27.03.2019 року з цифровим носієм, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_4 запропоновано відтворити обставини крадіжки 23.01.2019 року, на що він погодився та вказав, що в залі очікування він побачив жінку, яка спала на лавочці, він підійшов та викрав у неї сумочку. Вийшовши на вулицю, витягнув з неї документи та гроші. Викрадену сумку викинув, гроші витратив на власні потреби, документи заховав у черевики чорного кольору, що знаходилися біля сміття на території приміського вокзалу (а. с. 50-52);

постановою про визнання речовими доказами від 19.03.2019 року, відповідно до якої визнано речовими доказами: посвідчення серії НОМЕР_1 на прізвище ОСОБА_6 , пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_6 , свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на прізвище ОСОБА_6 , посвідчення застрахованого пенсіонера по Договору медичного страхування на прізвище ОСОБА_6 , Громадська організація "Лікарняна каса Львівської залізниці" Членський квиток, паспорт громадянина України на прізвище ОСОБА_6 , аркуш паперу формату А4 Картка реквізитів з відтиском печатки Ощад Банк" на прізвище ОСОБА_6 (а. с. 32).

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Зокрема, оцінюючи показання потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надані останніми впродовж судового розгляду, суд враховує, що показання потерпілих прямо стосуються обставин вчинення кримінальних правопорушень і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 23.01.2019 року та 13.03.2019 року, пов`язані з обставинами протиправного посягання: часом, місцем, способом та іншими обставинами кримінального правопорушення, особою, яка його вчинила, мотивами вчинення кримінального правопорушення тощо.

Вказані показання потерпілих суд визнає чіткими та послідовними, вказані показання потерпілих підтверджуються іншими, зібраними по справі доказами та сумнівів у їх правдивості не викликають. Слід також зазначити, що потерпілі допитані судом в порядку ст. 353 КПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань; а обвинувачений, який відмовився від дачі показань по епізоду за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ст. 63 Конституції України та по епізоду за ч. 1 ст. 187 КК України дав відмінні, від потерпілого показання, обрав необхідну для захисту позицію та жодної відповідальності за показання, надані в судовому засіданні не несе і нести не може, а відтак, лише за наявності відмінних від показань потерпілого показань обвинуваченого недостатньо для того, щоб вважати, що потерпілий ввів суд в оману та дав неправдиві свідчення.

Процесуальні докази, наведені у вироку прямо підтверджують той факт, що досліджені в судовому засіданні докази, які суд визнає належними та допустимими, зібрані в порядку встановлену законом та жодного сумніву у своїй законності та правдивості не викликають.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

У відповідності до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що обставини, повідомлені потерпілим та зазначені в обвинувальному акті не відповідають дійсності і злочин було вчинено за інших обставин, зокрема те, що він викрав лише одну пару кросівок та з кишені потепілого 100 грн., коли він спав, та вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів вина обвинуваченого доведена в повному обсязі.

Суд розцінює такі показання, як обрану обвинуваченим лінію захисту, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні і у суду відсутні підстави сумніватися в обсягу, пред`явленого йому обвинувачення.

Суд також не бере до уваги покликання захисника на те, що слідчий експеримент з обвинуваченим по епізоду за ч. 2 ст. 185 КК України проведено без захисника, оскільки захисника було призначено за ч. 1 ст. 187 КК України, в межах слідства за ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 відмовився від захисника.

Що стосується складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України, суд вважає за необхідне вказати наступне.

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном.

Насильство при розбої застосовується до особи, яка зазнала нападу. Під такою особою слід розуміти власника майна, особу, у володінні чи під охороною якої перебуває майно, на яке здійснюється посягання, а так само інших осіб, які перебувають на місці вчинення розбою і можуть, на думку винного, перешкодити йому у заволодінні чужим майном.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження (останнє кваліфікується за ч. 4 ст. 187), а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо).

Проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, витлумачивши відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви на користь обвинуваченого, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, кваліфіковано правильно, оскільки орган котрий проводив досудове розслідування за наявних для цього об`єктивних підстав вжив всіх необхідних заходів для з`ясування та встановлення істини у кримінальній справі.

Враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 187 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт вчинення обвинуваченим нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт вчинення обвинуваченим таємного викрадення чужого майна, вчинено повторно.

Підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за іншими статтами Кримінального кодексу України в суду відсутні.

Таким чином суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та факт вчинення обвинуваченим таємного викрадення чужого майна, вчинено повторно, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 в судовому засіданні не встановлено.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліках в психіатричному та наркологічному диспансерах, посередньо характеризується за місцем проживання та приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 70 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 слід залишити без змін - тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_4 слід рахувати з 13.03.2019 року, тобто з часу його фактичного затримання.

Долю речових доказів у справі слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавленні волі;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 13.03.2019 року, тобто з часу його фактичного затримання.

Речові докази: кросівки темно синього кольору із білою підошвою із написом "Reebok" повернути потерпілому ОСОБА_7 ; посвідчення серії НОМЕР_1 на прізвище ОСОБА_6 , пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_6 , свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на прізвище ОСОБА_6 , посвідчення застрахованого пенсіонера по Договору медичного страхування на прізвище ОСОБА_6 , Громадська організація "Лікарняна каса Львівської залізниці" Членський квиток, паспорт громадянина України на прізвище ОСОБА_6 , аркуш паперу формату А4 Картка реквізитів з відтиском печатки Ощад Банк" на прізвище ОСОБА_6 повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_1