н/п 1-кс/953/7720/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" жовтня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
представника заявника - адвоката ОСОБА_3 ,
В обґрунтування клопотання посилається на те, що ухвалою слідчого судді від 15.03.2018 р., накладено арешт на вказану квартиру, яка на той час згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належала ОСОБА_5 , шляхом заборони її відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Заявник вважає, що наразі відпала потреба в подальшому арешті квартири, оскільки рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2018 р. у справі № 640/8898/18, яке набрало законної сили 17.12.2018, визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомості Н4-473 від 20.11.2002, який укладений на Харківській товарній біржі між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 щодо продажу чотирьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та витребувано з володіння ОСОБА_5 належну ОСОБА_4 вказану квартиру. Після набрання вказаним рішенням законної сили ОСОБА_4 зареєстрував за собою право власності на квартиру.
Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала повністю, просила її задовольнити.
Старший слідчий СВ Київського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_7 до судового засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, проти задоволення клопотання не заперечує, оскільки потреба в арешті відпала.
Слідчий суддя, вислухавши доводи представника заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.03.2018 р., накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ), яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_5 , шляхом заборони її відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування…, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукувані) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів. Повідомлення про підозру, відповідно до 276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Так, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Під час розгляду клопотання досудовим слідством на надано доказів, які б свідчили, що у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт на квартиру, існує подальша потреба.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Крім того, сторона обвинувачення не заперечує проти скасування арешту з майна.
Враховуючи наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1