ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1025/20 Справа № 204/6932/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001944 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 20.07.2017 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано 1 рік 1 місяць за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2016 року, до відбуття 2 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільнений 16.11.2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 24 дні,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його затримання - 25 вересня 2019 року.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що у невстановлений під час проведення досудового розслідування час та місці у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до іншого приміщення. В якості об`єкта свого злочинного посягання майно, яке знаходиться у гаражному приміщенні № НОМЕР_1 , розташованого у кооперативі «Жигулі-1» за адресою: м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 16-Г.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , 25.09.2019 року, приблизно о 03 год. 40 хвл., прибув до гаражного приміщення № НОМЕР_1 , розташованого у кооперативі «Жигулі-1» за адресою: м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 16-Г, де підійшов до вказаного гаражного приміщення та діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, відчинив шляхом зняття навісного замку металеві ворота та проник до гаражного приміщення № НОМЕР_1 , де побачив шини для автомобільних коліс марки «Premiorri Solazo», розмір 205/55 R16, у кількості 4 шт., металеві тиски та автомобільний трос, які належать потерпілому ОСОБА_9 .
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , 25.09.2019 року, приблизно о 03 год. 40 хвл., знаходячись в середені гаражного приміщення № НОМЕР_1 , розташованого у кооперативі «Жигулі-1» за адресою: м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 16-Г, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав чуже майно, а саме: шини для автомобільних коліс марки «Premiorri Solazo», розмір 205/55 R16, у кількості 4 шт., вартість яких згідно висновку експерта № 19/12.1/1113 від 30.09.2019 року складає 1798 грн. 68 коп., металеві тиски та автомобільний трос, які матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_9 не мають.
Після чого, ОСОБА_8 , з вищевказаним викраденим майном з місця скоєння злочину пішов, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 1798 грн.68 коп.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року змінити та призначити йому більш м`яке покарання з випробуванням відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у районного суду були підстави для застосування до нього більш м`якого покарання, оскільки провину він визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, сприяв органам слідства у розкритті злочину, у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, матеріальну шкоду потерпілому відшкодував та примирився з ним, до того ж, як вказує апелянт, потерпілий та прокурор в судовому засіданні просили призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року змінити та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання з випробуванням відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у районного суду були підстави для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого покарання, без ізоляції від суспільства, оскільки він усвідомлює суспільну небезпечність його діяння та став на шлях виправлення, але рішення судом було прийнято без врахування зазначених характеристик особи та є неповним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_8 , фактичні обставини справи та кваліфікація дій останнього за ч.3 ст. 185 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого та його захисника в частині зміни вироку суду через невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого, шляхом звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст..75 КК України, колегія суддів вважає, що апелянти фактично порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Апеляційним переглядом у цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання обвинуваченому призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.
При визнанні винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначенні виду та розміру покарання суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, щире каяття обвинуваченим та добровільне відшкодування заподіяного потерпілому збитку, які визнав обставинами, що пом`якшують покарання, та рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі строком 3 роки буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Таким чином, вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції статті, саме з реальним його відбуттям, за відсутності підстав для застосування положень ст.ст.69,75 КК України.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_8 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення корисливих злочинів проти власності, офіційно не працевлаштований, має дитину, яка проживає зі своєю матір`ю, але на її утримання аліменти не сплачує, вчинив кримінальне правопорушення через два місяці після закінчення умовно-дострокового звільнення від відбування попереднього покарання, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість.
Як убачається з положень ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що наведені вище дані про особу винного, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин скоєння злочину, характер, спосіб та наслідки вчиненого не свідчать про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.
Крім цього, доводи апеляційних скарг про неврахування судом першої інстанції позиції потерпілого в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає неспроможними, оскільки позиція потерпілого щодо визначення винному виду та розміру покарання є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілої особи, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність, а в данному випадку місцевий суд, призначаючи обвинуваченому покарання, діяв цілком у межах своїх дискреційних повноважень.
Апеляційний суд вважає, що наведені місцевим судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені відповідними документами. При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані про особу ОСОБА_8 й призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст..75 КК України колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення поданих апеляційних скарг та скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4