ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/9264/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/1059/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

особи, щодо якої

застосовано примусові

заходи медичного характеру: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 серпня 2020 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Скадовськ, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР про припинення застосування примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву та припинити застосування примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_8 .

Вказує, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги мотивує тим, що суд взяв на себе вирішення питань в яких не є експертом. Судом безпідставно не взято до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів, які мають спеціальні знання та дали висновок про можливість припинення застосування примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_8 .

На думку адвоката, зазначена обставина призвела до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Стверджує, що суд вдався до самостійного збирання доказів, що є недопустимим, так як з власної ініціативи витребував матеріали, які в подальшому долучив до матеріалів справи.
На думку захисника, такі дії суду можуть свідчити про упередженість, та така обставина є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Адвокат ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.03.2013 року до ОСОБА_8 , як до особи, яка вчинила в стані неосудності суспільно небезпечне діяння, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації у психіатричний заклад з суворим наглядом.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2016 року змінено примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_8 на госпіталізацію у психіатричний заклад з посиленим наглядом.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.08.2016 року змінено застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації у психіатричний заклад з посиленим наглядом на застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.02.2019 року змінено застосування примусового заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку на примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Останнім за часом судовим рішенням Херсонського міського суду від 18.02.2020 року задоволено заяву головного лікаря КЗ "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР та продовжено відносно ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом на строк 6 місяців
15.06.2020 року директор КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» звернувся до суду із заявою про припинення застосування примусових заходів медичного характеру, яка мотивована тим, що ОСОБА_8 страждає на параноїдну шизофренію з безпреревно-прогредієнтним перебігом. На даний час стан хворого стабільний. Відсутня галюцинаторно-параноїдна симптоматика. Настрій рівний. Немає агресивних тенденцій та дій. Сформована достатня критика до хвороби, скоєного. Налаштований на прийом підтримуючого лікування вдома. Має намір регулярно відвідувати райпсихіатра, налагодити стосунки з родичами.
Відмовляючи у задоволенні заяви про припинення примусових заходів медичного характеру, суд виходив із того, що ОСОБА_8 є соціально-небезпечною особою, а для забезпечення стабільного стану його психічного здоров`я він потребує постійного приймання медичних препаратів, спроможний приймати ліки лише під контролем лікаря, а самостійно поза межами медичного закладу не може забезпечувати необхідне лікування, що неодноразово призводило до негативних наслідків як для нього, так і для оточуючих.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

У висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 41 від 26.05.2020 року зазначено, що ОСОБА_8 страждає на шизофренію, параноїдна форма, стійка ремісія «С», виражений змішаний тип дефекта з переважанням параноїчного. На теперішній час стан хворого стабільний, відсутня галюцинаторно-маячна симптоматика, настрій різний, не має агресивних тенденцій і дій. Сформована достатня критики до хвороби і скоєного, налаштований на прийом підтримуючого лікування вдома, має намір регулярно відвідувати районного психіатра, налагодити стосунки з родичами, а тому комісією лікарів було рекомендовано припинити примусові заходи медичного характеру.

Висновок комісії лікарів психіатрів не має для суду наперед встановленої сили і підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, відомостями та обставинами, які підлягають встановленню при вирішенні питання, порушеного у заяві керівника закладу з надання психіатричної допомоги.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги захисника про те, що суд не вправі відхиляти висновок комісії лікарів-психіатрів, оскільки не є експертом у відповідному питанні, та безумовно має прийняти його до уваги, оскільки такі твердження не ґрунтуються на вимога ст.94,95 КК, ст. 514, 94 КПК.

За наявності сумніву у правильності, обґрунтованості висновків комісії лікарів психіатрів, суд може викликати в судове засідання лікаря- психіатра.

Під час апеляційного розгляду були заслухані лікар ОСОБА_9 та директор закладу з надання психіатричної допомоги ОСОБА_10 , з пояснень яких вбачається, що ОСОБА_8 не видужав, він страждає на шизофренію, параноїдна форма і для підтримання стану ремісії потребує постійного прийняття ліків. Висновок про його готовність до продовження підтримуючого лікування вдома ґрунтується лише на його словах. При цьому лікарями було підтверджено відсутність у ОСОБА_8 налагоджених родинних та соціальних зв`язків, які б сприяли дотриманню ним підтримуючого лікування.

З пояснень лікарів вбачається, що надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку не змогло забезпечити підтримання стану стійкої ремісії у ОСОБА_8 через припинення вживання ним ліків та виникнення стресових ситуацій в його житті пов`язаних із сімейними обставинами.

За приписами ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу.

Як випливає зі змісту ст. 94,95 КК України примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням особи чи зміною її психічного стану на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб.

З матеріалів провадження вбачається, що необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру у лютому 2020 року головний лікар КЗ «Херсонська обласна психіатрична» лікарня обґрунтовував тим, що ОСОБА_8 страждає на параноїдну шизофренію з безперервно-прогредієнтним типом перебігу, нестійка ремісія «С-Д» з вираженим змішаним типом дефекту з переважанням параноідного. Незважаючи на інтенсивне медикаментозне лікування і реабілітаційні заходи психічний стан хворого не поліпшується. Він не вважає себе хворим, у нього відсутня критика до скоєного тяжкого суспільно-небезпечного діяння. Через маячні ідеї величі, реформаторства, великих здібностей, не розуміння свого соціального статусу, ситуації, що склалася, має примарні плани на майбутнє, емоції в нього збідненні, мислення не логічне, зі схильністю до безплідних розміркувань. Зовнішня спокійність, поважність і ввічливість-оманлива.

Разом із тим, через невеликий проміжок часу після прийняття вищезазначеного судового рішення від 18.02.2020 року, а саме 26.05.2020 року комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що ОСОБА_8 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки стан хворого стабільний, у нього сформована достатня критика.

Стан ремісії передбачає тимчасове ослаблення проявів хвороби чи тимчасове зникнення її ознак симптомів, що не свідчить про їх повне зникнення чи видужання особи.

Вбачається, що стан стійкої ремісії на час надання висновку комісії лікарів від 26.05.2020 року тривав невеликий проміжок часу, з пояснень лікарів вбачається, що його вдалося досягти завдяки постійному медикаментозному лікуванню, яке надається ОСОБА_8 саме у психіатричному медичному закладі.

Колегія суддів вважає, що висновок комісії лікарів психіатрів від 26.05.2020 року, що доповнений поясненнями лікарів під час апеляційного розгляду про те, що відносно ОСОБА_8 слід припинити застосування примусових заходів медичного характер, є передчасним та недостатньо обґрунтованим, оскільки він не доводить, що покращення психічного стану ОСОБА_8 носить стабільний та тривалий характер і що він спроможний дотримуватися підтримуючого лікування вдома.

Висновок комісії лікарів не доводить, що психічний стан на час звернення із заявою до суду змінився на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб.

Крім того, суд вірно врахував, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його дій і його особи в цілому.

Незважаючи на те, що стан його здоров`я покращився, його суспільна небезпека не зменшилася, а готовність ОСОБА_8 до свідомого підтримуючого лікування вдома, що потребує значного самоконтролю та самодисципліни з боку хворого, не ґрунтується на матеріалах справи.

Такий висновок суду узгоджується із практикою ЄСПЛ, зокрема з висновками Суду у справі «Горшков проти України», в якому зазначено, що за наявності доказів, які вказують на те, що особа страждала на психічне захворювання такого виду та рівня небезпечності, примусове ув`язнення в лікарні виправдовується лікуванням заявника та захистом інших членів суспільства. Тоді як стан здоров`я заявника поліпшується, соціальна загроза може тривати до повного його видужання. Навіть якщо стан здоров`я особи вважається покращеним, який не вимагає посиленого та суворого нагляду, певна полегшена форма нагляду за заявником вважається необхідною.

Матеріали провадження не містять доказів того, що на час звернення до суду із заявою внаслідок проведеного лікування стан здоров`я ОСОБА_8 настільки змінився, що він не становитиме суспільної небезпеки для оточуючих.

З огляду на зазначені обставини, а також те, що хвороба ОСОБА_8 носить хронічний характер, зважаючи на вчинення ним тяжкого злочину проти життя людини, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що не була досягнута мета застосування примусових заходів медичного характеру на час звернення до суду із заявою про їх припинення.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції при розгляді заяви підставно взяв до уваги соціально побутові умови життя ОСОБА_11 та неготовність членів його родини до здійснення контролю за дотриманням процесу його самостійного лікування, оскільки з`ясування цих питань має істотне значення для вирішення справи.

Посилання захисника на те, що суд проявив упередженість, оскільки самостійно витребував відомості про умови життя та родинні стосунки ОСОБА_11 , чим проявив упередженість при розгляді заяви є неприйнятними.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про те, що на день подання заяви до суду - 15.06.2020 року були відсутні достатні підстави для припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , які продовжені відповідно до ухвали суду від 18.02.2020 року.

Колегія суддів не вирішує питання продовження застосування примусових заходів медичного характеру після закінчення строку дії ухвали від 18.02.2020 року в силу приписів ч. 1 ст. 404 КПК.

Не є підставою аналізу апеляційного суду і психічний стан ОСОБА_8 на теперішній час, оскільки предметом судового розгляду, за результатами якого ухвалено рішення, що переглядається в апеляційному порядку, були відомості, що викладені у заяві директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» від 12.06.2020 року та у доданому до заяви висновку комісії лікарів від 26.05.2020 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і підстав для її задоволення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 серпня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4