ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/1334/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1069/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 07.11.2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Красноградського районного суду Харківської області від 07.11.2018 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працюючого в ТОВ "ВІП Пріоритет" на посаді охоронця, раніше не засудженого, у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 121 КК України визнано невинуватим та виправдано, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою скасовано та звільнено його з-під варти в залі судового засідання.

Відповідно до оскарженого вироку суду, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину при таких обставинах.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку із ОСОБА_10 , в ході якої, маючи намір на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між обвинуваченим і потерпілим, ОСОБА_7 завдав ОСОБА_10 множину ударів кулаками рук і ногами в обличчя та в ділянку тулуба.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи за №12-17/102-КРт/18 від 08.06.2018 року, потерпілому ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з субарахноїдальними крововиливами в лівій лобній та потиличній ділянках, в правій скронево-тім`яній ділянці, в правій лобній ділянці, з ділянкою забою тканини головного мозку в правій лобній області, з дрібно крапковими крововиливами в ділянці моста та довгастому мозку, з субдуральним крововиливом, розташованим на основі черепу в ділянці мозочка та потиличних ділянках мозку з обох боків, лінійними переломами кісток черепу правої скроневої кістки, що згідно п. п. 4.8, 2.1.2, 2.1.3. в, г "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 належать до тяжких тілесних ушкоджень; закритої тупої травми грудної клітини та шиї: перелому грудини в проекції прикріплення 3-х ребер, перелому 5 ребра справа по середньо-ключичній лінії, з крововиливом в ділянці 5 та 6 міжребер`їв справа, що згідно п. п. 4.8, 2.2.1, 2.2.2. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; синців на правій руці, множинних саден на тулубі, на лівій руці, на правій руці, на лівій нозі, на правій нозі, крововиливу слизової оболонки верхньої губи, що згідно п. п. 4.8, 2.3.2 б, 2.3.5. в, г "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 належать до легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_10 настала від тяжкого тілесного ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми.

Дії ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

За результатами судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 був виправданий судом першої інстанції в зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим (т.1 а.с. 165-173).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати винним обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. (т.1 а.с.177-184).

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:

-висновки районного суду, що ОСОБА_7 не міг спричинити потерпілому тілесні ушкодження близько 01-00 год. ночі 01.05.2018 року не підтверджується доказами, дослідженими в ході судового розгляду;

-у вироку невірно викладені покази свідка ОСОБА_11 , який під час допиту в суді зазначив, що синці та кров на обличчі потерпілого він бачив відразу коли підійшов до них уперше. Підтвердив, що з дому вийшов близько 01.00 годині 01.05.2018 року, що повністю узгоджується із пред`явленим обвинуваченням;

-судом у вироку невірно, поверхнево та стисло викладено покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ;

-вказані у вироку характеризуючі обвинуваченого дані не можуть свідчити про невинуватість ОСОБА_7 ;

-суд необґрунтовано не прийняв до уваги пояснення ОСОБА_7 судово-медичному експерту стосовно обставин та механізму отримання ним тілесних ушкоджень;

-районний суд, з порушенням КПК України, нічим не мотивував рішення, яким не взяв до уваги показання допитаного у суді експерта ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ;

-суд не дослідив та не дав оцінку показам обвинуваченого, даних слідчому судді під час обрання запобіжного заходу;

-висновок суду про необхідність призначення слідчого експерименту не заснований на законодавстві; це право, а не обов`язок слідчого, тим більше, ОСОБА_7 в якості підозрюваного відмовився давати свідчення.

Крім того, просить повторно дослідити обставини, встановлені під час розслідування у кримінальному провадженні, що досліджені судом першої інстанції з порушеннями та неповнотою, а саме:

1)показання свідка ОСОБА_16 (звукозапис 25.09.18 з 14.12);

2)показання свідка ОСОБА_12 (звукозапис 09.10.2018 з 11.40);

3)показання свідка ОСОБА_13 (звукозапис 09.10.2018 з 11.58);

4)показання експерта ОСОБА_14 (звукозапис 09.10.2018 з 13.12);

5)показання експерта ОСОБА_15 (звукозапис 09.10.2018 з 14.21);

6)висновок експерта № 12-14/95-КР/18 а.с. 84;

7)висновок експерта №12-23/24-КРт/18 а.с. 103.

У запереченні на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Красноградського районного суду Харківської області від 07.11.2018 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

На обґрунтування своїх заперечень, захисник зазначає, що прокурором не доведено, що ОСОБА_10 було заподіяно умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть, саме у такий спосіб та у місці, вказаному в обвинувальному акті та, що дане умисне тілесне ушкодження скоєне саме ОСОБА_7 , обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях. Під час розгляду вказаної справи у суді першої інстанції всі докази, які надавалися саме прокурором в повній мірі досліджувалися судом та їм було надано правову оцінку, у зв`язку з чим захисник заперечує проти їх повторного дослідження в суді апеляційної інстанції.

Стосовно показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , захисник вважає, що судом надано їм оцінку, відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК України.

Крім того, прокурором, як під час направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 до суду, під час розгляду справи у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі вказує про знаходження обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, але ним же, в якості доказу по справі надано протокол №581 медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю, де вказано, що ОСОБА_7 тверезий, що вказує на не відповідність навіть того обвинувачення, яке інкримінується останньому.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та вказала, що виправдувальний вирок районного суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам обвинувачення, а саме: показам обвинуваченого ОСОБА_7 , даних ним слідчому судді під час обрання запобіжного заходу. Крім того, суд поверхнево та стисло виклав у вироку покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також не врахував уточнені покази свідка ОСОБА_11 .

На думку прокурора, безпідставне виправдання ОСОБА_7 дало йому можливість уникнути справедливого покарання.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вказавши, що вирок суду є цілком законним та обґрунтованим; прокурором не доведено вину обвинуваченого ОСОБА_7 у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень. Судом було досліджено всі докази по справі та надана належна правова оцінка. Інших доказів вини ОСОБА_7 стороною обвинувачення не надано, а всі доводи апеляційної скарги прокурора ґрунтуються лише на припущеннях.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 просив виправдувальний вирок залишити без змін, заперечував свою причетність до інкримінованого кримінального правопорушення, пояснив, що якби він наносив удари, то теж мав би ушкодження на руках, у нього було достатньо часу, щоб зникнути, але він цього не зробив, навпаки, намагався надати допомогу ОСОБА_7 .

З приводу своїх пояснень експерту ОСОБА_14 , стосовно наявних у нього тілесних ушкоджень, а також пояснень, наданих слідчому судді під час обрання запобіжного заходу, вказав, що такі свідчення він дав під тиском працівників правоохоронних органів.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З метою повного з`ясування всіх обставин справи, апеляційний суд визнав за можливе клопотання прокурора про повторне дослідження доказів задовольнити та в судовому засіданні апеляційної інстанції дослідити висновок судово-медичного експерта №12-14/95-КР/18 (а.с. 84) та висновок судово-медичного експерта №12-23/24-КРт/18 (а.с. 103).
Крім того, під час підготовки справи до слухання, колегією суддів були досліджені показання свідка ОСОБА_16 , показання свідка ОСОБА_12 , показання свідка ОСОБА_13 , показання експерта ОСОБА_14 , показання експерта ОСОБА_15 , шляхом прослуховування звукозапису судових засідань.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, позицію обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Пунктом першим частини третьої ст. 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначаються підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На думку колегії суддів, вирок, ухвалений судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вказаним вимогам закону не відповідає, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, на обґрунтування постановлення виправдувального вироку вказав, що прокурором не доведено, що ОСОБА_10 було заподіяно умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть, саме у такий спосіб та у місці, що вказано в обвинувальному акті. Зазначені в обвинувальному акті обставини визнав такими, що не відповідають фактичним обставинам, встановлених судом.

Так, районний суд зазначив, що з протоколу огляду трупа від 01.05.2018 року, що проводився з 04:50 год. до 05:30 год., встановлено, що на четвертій платформі залізничної станції "Красноград" розташований труп ОСОБА_10 . У висновку експерта № 12-17/102-КРт/18 зазначено, що смерть могла наступити за 4-6 годин до моменту огляду тіла на місці пригоди. Як встановлено з висновку експерта № 12-23/24-КРт/18 , після отримання черепно-мозкової травми ОСОБА_10 жив деякий проміжок часу, який вимірювався першими годинами та міг здійснювати самостійні дії, місце знайдення трупа ОСОБА_10 (платформа залізничної станції "Красноград") можливо було і місцем смерті.

Районний суд звернув увагу, що згідно протоколу огляду місця події 01.05.2018 року, проведеного з 06:00 год. до 06:15 год. за участі ОСОБА_11 , встановлено, що оглядом місця події є відкрита ділянка місцевості поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_11 вказав на місце, де знаходилися ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

При цьому в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що після 23-ї години в ніч на 01.05.2018 року на вул. Преображенській м. Красноград Харківської області зустрів двох чоловіків, один лежав, а інший намагався його підняти, він також допомагав підіймати потерпілого. Спільно з ОСОБА_7 пішли до магазину і були відсутні приблизно 30 хв., ОСОБА_10 залишався в нетверезому стані на вулиці сам, після чого він помітив на обличчі потерпілого синці і сліди крові. Бійки або агресії обвинувачений щодо потерпілого не виявляв. Намагався надати допомогу (вмивали водою) та ніс на собі на залізничний вокзал.

З показів свідка ОСОБА_11 , суд зробив висновок, що у проміжок, в який на думку сторони обвинувачення ОСОБА_10 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, що орієнтовно після 23:00 год. 30.04.2018 року приблизно до 03:00 год. 01.05.2018 року свідок спілкувався з ОСОБА_7 та бачив ОСОБА_10 , але вказував, що, не бачив бійки, конфлікту, хоча перебував поруч, а навпаки був свідком того, що обвинувачений намагався надавати допомогу потерпілому, не залишив потерпілого на вулиці. Незважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_10 не міг сам пересуватися, ОСОБА_7 не тікав, не будучи позбавлений такої можливості, а ніс на залізничний вокзал ОСОБА_10 .

Проте, колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про те, що у вироку суду першої інстанції невірно викладені покази свідка ОСОБА_11 , який під час допиту в суді зазначив, що синці та кров на обличчі потерпілого він бачив відразу коли підійшов до них уперше. Підтвердив свої покази, надані ним під час допиту як свідка 01.05.2018 року, пояснивши що на момент першого допиту пам`ятав краще події й ствердно вказав, що з дому вийшов близько 01.00 годині 01.05.2018 року, що повністю узгоджується із пред`явленим обвинуваченням та підтверджується звукозаписом судового засідання від 25.09.2018 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд не в повному обсязі відобразив у вироку показання свідка ОСОБА_11 , які на переконання колегії суддів, мають істотне значення для з`ясування фактичних обставин справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зауважує, що висновки районного суду, стосовно того, що ОСОБА_7 не міг спричинити потерпілому тілесні ушкодження близько 01-00 год. ночі 01.05.2018 року, не підтверджується доказами, дослідженими в ході судового розгляду.

Крім того, неповно та поверхнево виклавши показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (працівників залізничного вокзалу), суд першої інстанції не здійснив їх ретельний аналіз та прийшов до хибного висновку щодо відсутності взаємної неприязні та конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , оскільки, згідно аудіозапису судового засідання від 09.10.2018 р. вказані свідки повідомили суду, що потерпілий ображав та чіплявся до обвинуваченого, який придавив ОСОБА_10 за шию і вивів на вулицю. В свою чергу працівники вокзалу намагалися їх заспокоїти, так як поведінка обох вийшла за межі прийнятної і ОСОБА_12 разом з ОСОБА_13 все таки були змушені попросити їх покинути приміщення вокзалу.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд не проаналізував досліджені докази у їх сукупності.

Фактично суд оцінив кожний доказ з огляду на доводи сторони захисту, в той час як суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема, суд не проаналізував у сукупності покази обвинуваченого ОСОБА_7 , надані ним слідчому судді під час вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу 02.05.2018 року (а.с. 94-96) та покази, надані ним експерту ОСОБА_14 01.05.2018 р. під час медичного огляду, а саме, що між ним і ОСОБА_10 виникла сварка, під час якої обвинувачений почав наносити удари кулаками по обличчю потерпілого, окрім того, наносив удари ногами по голові та тулубу.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції про те, що вказані свідчення він давав під тиском та погрозами працівників правоохоронних органів, колегія суддів розцінює як спробу уникнути покарання, оскільки вивченням матеріалів справи, будь-яких ознак, які давали б підстави припустити можливість фізичного чи психологічного примусу щодо ОСОБА_7 колегією суддів не виявлено; із заявами, про застосування щодо нього під час досудового розслідування фізичного та/або психічного тиску, примушування його до дачі показань ОСОБА_7 не звертався.

Крім того, під час допиту в суді першої інстанції, експерт ОСОБА_14 , що проводила освідування обвинуваченого, пояснила, що огляд ОСОБА_7 проводився без присутності будь-яких інших осіб, він добровільно у вільній розповіді повідомив про обставини, за яких отримав тілесні ушкодження; його пояснення експертом оцінені й визнані такими, що не суперечать об`єктивним даним судово-медичного обстеження.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не навів переконливих мотивів, чому прийняв одні докази та відкинув інші (в тому числі висновки експертиз, пояснення експертів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ), що не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, та на що обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції не надано оцінки суперечливим доказам по справі. Так, у вироку викладені покази свідка ОСОБА_11 , який з приводу походження пошкоджень потерпілого зі слів ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_10 отримав їх внаслідок падіння, так як був нетверезою людиною.

Однак, суд не взяв до уваги висновок експерта №12-23/24-КРт/18 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , якою встановлено, зокрема, що виявлена черепно-мозкова травма у ОСОБА_10 не могла виникнути при падінні з висоти власного зросту.

Також не враховано та не надано судом першої інстанції оцінки діям обвинуваченого, який не викликав швидку медичну допомогу потерпілому ОСОБА_10 , не звернувся за допомогою до працівників залізничного вокзалу чи до інших осіб.

Вказані порушення кримінального процесуального закону на думку колегії суддів є істотними та такими, що унеможливили прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 370, 374 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачена п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України законність та одночасно обґрунтованість і вмотивованість судового рішення, що є обов`язковою вимогою в силу ст. 370 КПК України.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються КПК України, а також враховуючи апеляційну вимогу прокурора щодо скасування виправдувального вироку, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в частині доведеності обвинувачення за ч.2 ст. 121 КК України, то колегія суддів ці доводи не перевіряє, оскільки суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права наперед вирішувати вищевказані питання відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України.

Тому, при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції необхідно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, зокрема ті, на які звертає увагу апелянт, дати їм належну правову оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України, та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення з дотриманням вимог кримінального процесуального та кримінального законодавства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Красноградського районного суду Харківської області від 07.11.2018 року, яким ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 121 КК України визнано невинуватим та виправдано, - скасувати.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Призначити новий розгляд даної справи в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:
____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4