Справа № 510/2328/19
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
14 липня 2020 року Ренійский районний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рені Одеської області, громадянки України, із середньою освітою, незаміжньої, офіційно непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_1 , раніше не судимої
-у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, -
Встановив:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.08.2019 р. приблизно о 15.30 год.. ОСОБА_5 , знаходячись біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , з метою завдання тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , на грунті раптово виниклих неприязнених відносин, схопила з землі камінь, та кинула його в спину потерпілій ОСОБА_6 в область лівої нирки, внаслідок чого завдала ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця поперекової області зліва, які за своїм характером за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, у діях ОСОБА_5 містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України.
Слідчий СВ Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 звернулась до суду із клопотанням, погодженим із прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, посилаючись на те, що в період здійснення інкримінованого діяння та на нинішній час ОСОБА_5 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді «Шизофренія параноїдна форма, безперервний тип перебігу, дефектний стан (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F20.00» та МКХ 10), внаслідок чого вона не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання та пояснила, що досудовим розслідуванням зібрано достатньо доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, але у період досудового розслідування було встановлено, що вона неосудна, а тому просила клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом,
Захисник ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання та застосування відносно ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру.
Особа, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, у судовому засіданні не змогла відповісти на запитання, висловити свою думку щодо відношення до скоєння суспільно небезпечного діяння, весь час судового засідання поводила себе явно неадекватно.
Розглядаючи вказане клопотання, суд виходить із положень ст. ст. 93, 94 КК України, ст. ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».
Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.
Обставини вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі наданих суду доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження.
Між тим, у відповідності до висновку судово-психіатричної експертизи № 451 від 28.10.2019 року, ОСОБА_5 в період інкримінованого їй суспільно - небезпечного діяння страждала і в даний час страждаєна хронічне психічне захворювання у вигляді «Шизофренія параноїдна форма, безперервний тип перебігу, дефектний стан (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F20.00» та МКХ 10),, внаслідок чого вона не може усвідомлювати свої дії та керувати ними та потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом у примусовому порядку.
Таким чином, встановлена неосудність ОСОБА_5 на момент розгляду кримінального провадження, так як вона в даний час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
У відповідності до вимог ст. ст. 19, 94 КК України, до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.
Згідно п. 3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.
Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, мало місце і вчинене ОСОБА_5 в стані неосудності, яка за своїм психічним станом і характером суспільно небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, в зв`язку з чим, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення нею суспільно небезпечних діянь, слід застосувати до неї примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Виходячи із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.
Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», у розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» від 22.11.2018 р., який набрав чинності з 01.07.2020 р., у ч.4п.5 вказано: «обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України». Виходячи з положень ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну відповідальність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності . Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався, зворотню дію у часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи.
Виходячи з вищенаведеного, хоча на час розгляду набрали сили зміни діючого кримінального та кримінально процесуального законодавства, зокрема ст. 12 КК України, в частині того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, вже відноситься до кримінальних проступків, з урахуванням вищевказаних положень, в т.ч. ст. 5 КК України, суд вважав за можливе не повертати матеріали клопотання прокурору, а розглянути його по суті із прийняттям відповідного рішення, оскільки у даному випадку мова не йде ані про зміну кваліфікації, ані про призначення покарання, а про застосування заходів медичного характеру, що поліпшить становище особи, оскільки буде сприяти її подальшій соціальній адаптації.
Цивільний позов не заявлявся, судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 19, 93, 94 КК України, 508, 512, 513 КПК України, -

Клопотання слідчого СВ Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рені Одеської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ренійський районний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення .

Суддя ОСОБА_1