Провадження № 11-кп/824/125/2021 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Обер, Хабаровської області, Російської Федерації, громадянина України, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 22.07.2004 вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. за ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн.

2) 31.08.2004 вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. за ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки;

3) 09.02.2006 вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185, 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;

4) 04.08.2011 вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. за ст. 391, 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці;

5) 18.04.2013 вироком Оболонського районного суду м. Києва, за ч. 1 ст. 187 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільнений по відбуттю строку покарання в 2018 році;

6) 03.10.2013 вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. за ч. 2 ст. 289, ч.4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, з конфіскацією майна, звільненого по відбуттю строку покарання 30.07.2018,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

23.07.2020 о 15 год. 20 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «Сільпо», розташованого за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 24, помітив ОСОБА_9 , яка тримала поряд з собою візок для покупок в якому знаходилася сумка з її особистими речами. В цей час, у ОСОБА_7 виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме сумки з особистими речами, що належить ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, 23.07.2020 о 15 год. 20 хв., ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 , та розуміючи, що його дії несуть таємний для оточуючих характер, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, таємно, повторно викрав чуже майно, а саме: сумку ОСОБА_10 марки «Alex Rai», вартістю 150 (сто п`ятдесят) гривень 00 копійок, в якій знаходилися мобільний телефон «Samsung» моделі «А50», вартістю 6125 (шість тисяч сто двадцять п`ять) гривень 16 копійок; мобільний телефон марки «Huawei», вартістю 325 (триста двадцять п`ять) гривень 00 копійок; грошовими коштами в розмірі 1820 гривень 10 копійок, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення.
А всього, ОСОБА_7 повторно таємно викрав майно, що належить ОСОБА_9 на загальну суму 8420 (вісім тисяч чотириста двадцять) грн. 26 коп.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. Строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту його затримання, тобто з 23 липня 2020 року. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу, залишено без змін. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальні витрати пов`язані із залученням експерта в сумі 230 грн. Вирішено питання стосовно речових доказів.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у вигляді арешту на строк від 3 до 6 місяців. Безпосередньо дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, а саме: довідка з медичної частини Київського СІЗО про стан здоров`я ОСОБА_7 , листок призначення лікаря для лікування ОСОБА_7 . Розгляд апеляційної скарги просить проводити за відсутності захисника.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_8 зазначає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає зміні в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Так, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, розкаявся у вчиненому, пояснив, що він зробив відповідні висновки зі своєї протиправної поведінки і запевнив суд в недопущенні подібного у майбутньому. Викрадене майно повернуто потерпілій ОСОБА_10 , цивільний позов по справі не заявлявся. Злочин, вчинений ОСОБА_7 не є тяжким і не представляє підвищеної суспільної небезпеки.
Разом з тим, суд, хоча і вказав, що ОСОБА_7 має незадовільний стан здоров`я у зв`язку з наявністю тяжкого захворювання, не акцентував увагу на тому, що виявлене у ОСОБА_7 захворювання є особливо тяжким, а саме ОСОБА_7 страждає ВІЛ-інфекцією та гепатитом С, що у певних випадках є підставою для звільнення від відбування покарання. Згідно листка призначень лікаря для лікування ОСОБА_7 встановлено, що лікування ОСОБА_7 було перервано в зв`язку з його арештом, і на сьогоднішній день належного лікування в умовах Київського СІЗО ОСОБА_7 не отримує. За таких обставин вбачається, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не в повній мірі врахував всі об`єктивні обставини, пов`язані з його станом здоров`я.
Крім того, на думку захисту, саме міра покарання у виді арешту на строк від 3 до 6 місяців буде відповідати цілям та меті покарання, встановлених законом.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через суворість, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Пленум Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року роз`яснює, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене, під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.
Цих вимог закону, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема, стан здоров`я ОСОБА_7 , вік обвинуваченого, сімейний стан. Також судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, має непогашені у встановленому законом порядку судимості, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, вчинений ним злочин, відповідно до ст.12 КК України в редакції Закону №2517-VIII від 22.11.2018, є нетяжким злочином. Крім того, ОСОБА_7 зареєстрований на тимчасово окупованій Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим, проживає, з його слів у м. Києві в квартирі, що належить його цивільній дружині, офіційно в шлюбі не перебуває, має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з наявністю тяжкого захворювання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання, судом першої інстанції належним чином враховано дані про особу обвинуваченого, зокрема, стан його здоров`я, а відтак доводи захисника про те, що судом не в повній мірі враховано всі об`єктивні обставини, пов`язані з його станом здоров`я, є безпідставними.
Також, судом першої інстанції враховано обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого. Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 судом визнано щире каяття обвинуваченого. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Відтак, визнання ОСОБА_7 вини в інкримінованому йому злочині, розкаяння у вчиненому, були враховані судом першої інстанції, зокрема, при призначенні покарання в мінімальних межах передбачених санкцією ч.2 ст.185 КК України.
На підставі викладеного, та врахувавши обставини вчиненого кримінального правопорушення, факт повернення викраденого майна потерпілій, дані про особу обвинуваченого, його незадовільний стан здоров`я та ставлення до вчиненого, наявність пом`якшуючої обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому визнав за необхідне призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. З даним висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду та вважає його законним та обґрунтованим.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.185 КК України, оскільки ОСОБА_7 , маючи непогашені у встановленому законом порядку судимості, знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про те, що покарання у виді арешту та обмеження волі не буде відповідати принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання та у даному випадку не відповідатимуть меті покарання.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_7 покарання, в тому числі загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості, а тому не вбачає будь-яких законних підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного йому покарання.
Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
За таких обставин, призначене судом першої інстанції покарання у вигляді позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, характеру та тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення винної особи та недопущення вчинення ним аналогічних кримінальних правопорушень.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку із чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4