КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0001873стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дударків Бориспільського району Київської області, українця, громадянина України, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Обухівського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 16.03.2020 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 17.11.2019 року близько 16 год. 40 хв., реалізуючи свій умисел направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 , що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вийшов з будинку та пройшов до сараю, де взяв дволезовий ніж з клинком довжиною 18 см, обладнаний утиком, який спеціально виготовлений для заколювання свиней, після чого повернувшись до будинку, пройшов до ванної кімнати де на той час знаходився ОСОБА_6 і 17.11.2019 року близько 16 год. 50 хв., наніс останньому вказаним ножем два удари у грудну клітину, спричинивши проникаюче колото-різане поранення грудної клітини ліворуч з ушкодженням серця та проникаюче колото-різане поранення грудної клітини праворуч з ушкодженням печінки та діафрагми, які є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя в момент заподіяння. Одразу після цього ОСОБА_6 став чинити опір протиправним діям ОСОБА_8 , перешкоджаючи йому завдати повторних ударів ножем, та покликав на допомогу. ОСОБА_9 , який прибіг на крики, став утримувати ОСОБА_8 та забрав з його руки ніж, чим перешкодив ОСОБА_8 вчинити всі дії для вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 , який був своєчасно госпіталізований до комунального некомерційного підприємства «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування».
Таким чином, ОСОБА_8 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії припинив ОСОБА_9 та ОСОБА_6 своєчасно була надана кваліфікована медична допомога.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №1Д від 13.01.2020 року у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: проникаюче колото різане поранення грудної клітки ліворуч з ушкодженням серця, проникаюче колото-різане поранення грудної клітини праворуч з ушкодженням печінки та діафрагми. Виявлені тілесні ушкодження виникли від дії гострого (их) предмету (предметів), індивідуальні і характерні властивості якого (яких) не відобразились. Не виключається можливість утворення наявних ушкоджень від дії гострого предмету по типу клинка ножа. Виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень».

На даний вирок потерпілий ОСОБА_6 та захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подали аналогічні за змістом та вимогами апеляційні скарги, в яких просять змінити вирок Обухівського районного суду Київської області від 16.03.2020 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 3 роки.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зазначають, що суд першої інстанції не врахував усіх обставин, що пом`якшують покарання та значно знижують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 злочину, а саме: вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин,повне визнання ним вини, примирення з потерпілим та добровільне відшкодування завданого збитку, поведінку ОСОБА_8 після вчинення злочину, а також не в повній мірі врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого.
Апелянти вважають, що при призначення покарання судом не враховано похилий вік ОСОБА_8 , стан його здоров`я, який є пенсіонером, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та характеризується виключно з позитивної сторони. Також звертають увагу, що суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цієї обставини.

Крім того, на переконання апелянтів, суд не в повній мірі з`ясував мотиви вчинення злочину, у зв`язку з чим невірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які були спрямовані саме на заподіяння шкоди здоров`ю, а не на протиправне позбавлення потерпілого життя, що підтверджується поясненнями обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 , наданими в судовому засіданні. Однак перевірити вказані обставини не виявляється можливим, оскільки технічний запис судового засідання від 17.02.2020 року, в якому було допитано потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , дуже незадовільної якості через наявність гучних сторонніх шумів, віддаленості та нерозбірливості наданих пояснень, що не дає можливості в повному обсязі прослухати показання учасників процесу та видокремити конкретну інформацію, щодо обставин повідомлених під час судового розгляду.

10.11.2020 року, під час апеляційного розгляду справи захисник ОСОБА_7 подав заяву про зміну вимог апеляційної скарги, в якій, посилаючись на незадовільну якість технічного запису судового засідання під час допиту обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_9 просив скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції від 16.03.2020 року стосовно ОСОБА_8 та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Проте в подальшому, вказуючи, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що своєю поведінкою та негативним ставленням до ОСОБА_8 як глави сім`ї, потерпілий спровокував дії обвинуваченого, а також не врахував похилий вік обвинуваченого, стан його здоров`я, захисник наполягав саме на зміні вироку та просив з урахуванням положень ст. 69 КК України пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання і на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, його захисника та потерпілого, які підтримали доводи поданих апеляційних скарг, просили їх задовольнити, а саме змінити вирок та пом`якшити ОСОБА_8 покарання шляхом застосування положень ст. 69,75 КК України; думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілого, вказуючи на законність і обґрунтованість вироку суду; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово; перевіривши матеріали кримінального провадження № 0001873та викладені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, а вирок суду зміні, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані докази в їх сукупності та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, дійшов висновку про його винуватість у незакінченому замаху на вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, який грунтується на показаннях самого обвинуваченого, який частково визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення; показаннях потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , а також на досліджених судом першої інстанції письмових та речових доказах, зокрема: протоколі огляду місця події від 17.11.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколі огляду футболки сірого кольору з білими написами в яку був одягнутий ОСОБА_6 під час отримання тілесних ушкоджень, на якій знаходяться пляма бурого кольору та проріз розміром 0,5 см.; медичній довідці Бориспільської багатопрофільної лікарні від 17.11.2019 року щодо наявності у потерпілого проникаючого ножового поранення у ділянку передньої стінки грудної клітини зліва; відтворених відеозаписах до протоколів проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 ; висновку експерта № 1Д від 13.1.2020 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження, які за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження; висновку судово-психіатричної експертизи № 484 від 18.12.2019 року, згідно якого ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, а перебував у стані алкогольного сп`яніння; речовим доказом металевим дволезовим ножем з клинком, обладнаний утиком.

Переглядаючи в порядку ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду в межах поданих потерпілим та захисником обвинуваченого апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що наведені у вироку показання обвинуваченого, потерпілого, свідка ОСОБА_9 є послідовними, логічними, які узгоджуються як між собою, так і з іншими покладеними в основу обвинувального вироку письмовими доказами, які у своїй сукупності дали можливість суду першої інстанції дійти висновку про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 незакінченого замаху на вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та кваліфікувати його дії за ч. 3 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України і висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими та належним чином вмотивованими.

Підстав не довіряти наведеним в оскаржуваному вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, об`єктивно узгоджуються між собою і повністю відтворюють картину вчиненого.

Таким чином, апеляційні доводи захисника обвинуваченого та потерпілого щодо неповного з`ясування судом мотиву вчинення ОСОБА_8 злочину, дії якого були спрямовані саме на заподіяння шкоди здоров`ю, а не на протиправне заподіяння потерпілому смерті, який своєю поведінкою до глави сім`ї ОСОБА_8 спровокував дії останнього, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції на підставі досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів, дійшов обґрунтованого висновку, що під час вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_8 мав на меті спричинення смерті потерпілому на грунті раптово виниклої образи через те, що потерпілий його штовхнув, і при цьому, він усвідомлював значення своїх дій, керував ними і бажав нанести останньому тілесні ушкодження ножем у життєво важливі органи, що свідчить про наявність умислу обвинуваченого на спричинення смерті потерпілому.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо кількості нанесених ударів та направленості його умислу лише на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, суд вірно визнав неправдивими та розцінив їх як спосіб захисту останнього з метою пом`якшити відповідальність за скоєне, і виходячи із сукупності встановлених обставин вчиненого діяння, враховуючи поведінку винного і потерпілого, що передувала події, спосіб знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, дійшов обгрунтованого висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 , спричиняючи потерпілому тілесні ушкодження, реалізував злочинний умисел направлений на заподіяння смерті потерпілому, проте не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України як незакінчений замах на вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині є правильною.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України та враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його вік, ставлення до скоєного, думку потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі та за наявності таких пом`якшуючих покарання обставин як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі та призначив його в межах санкції закону, за яким визнав обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим.

Апеляційні твердження захисника обвинуваченого та потерпілого щодо наявності підстав для пом`якшення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі шляхом застосування положень ст. 69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, колегія суддів вважає слушними, проте підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, про що також ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Застосування ст. 69 КК України, згідно вимог якої та приписів, що містяться у п. 8 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального Кодексу України за цей злочин, може мати місце за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Отже, зважаючи на положення ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення особи та запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів з огляду на вищевикладене, враховуючи загальні засади призначення покарання та принцип індивідуалізації і співмірності заходу примусу характеру вчинених ОСОБА_8 дій, а також наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема те, що він щиросердно розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, зважаючи на особу ОСОБА_8 , його похилий вік (80 років) та стан здоров`я, позицію потерпілого, який просив не позбавляти його тестя волі, вважає можливим пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_8 призначене покарання у виді позбавлення волі шляхом застосування вимог ст. 69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а тому вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання підлягає зміні та пом`якшення покарання за ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України до 4-х років позбавлення волі і таке покарання, на глибоке переконання колегії суддів, як захід державного примусу, буде відповідати принципу індивідуалізації покарання та положенням ст. 50, 65 КК України, а також справедливим по відношенню до особи ОСОБА_8 , яке буде сприяти його виправленню та попередженню вчиненню нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, як під час досудового слідства, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року у кримінальному провадженні №0001873 стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до 4-х років позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3