233 № 233/360/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника власника арештованого майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту та повернення вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000043 від 23.09.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 189, ч.1 ст. 410, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ст. 198 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000043 від 23.09.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 189, ч.1 ст. 410, ч.1ст. 263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ст. 198 КК України.
Адвокат ОСОБА_7 , як представник власника арештованого майна ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту та повернення вилученого майна, яке обґрунтовує тим, що на стадії досудового розслідування вказаного кримінального провадження 01 листопада 2014 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення обшуку за вказаною адресою, окрім іншого. Було виявлено та вилучено 44 купюри по 100 доларів США. 21 березня 2015 року Краматорським міським судом Донецької області, за результатами розгляду клопотання прокурора про арешт майна, винесено ухвалу про арешт майна у справі №2343665/15-к, відповідно до якої, окрім іншого, було накладено арешт на грошові кошти в сумі 4400 доларів США з вказаними в ухвалі серіями та номерами купюр. 26 березня 2015 року згідно Акту прийому речових доказів (коштів) вказані грошові кошти були передані та прийняті на зберігання до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 28 квітня 2017 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було винесено вирок у даній справі, який в подальшому був скасований судом апеляційної інстанції. Однак, вказаним вироком було скасовано арешт на грошові кошти, визнано їх належність за ОСОБА_6 та зобов`язано повернути останній. По даному пункту вироку від сторони обвинувачення заперечень не надходило, а останній в цій частині в апеляційному порядку не оскаржувався. Вказані кошти дійсно належать ОСОБА_6 , а також її чоловікові ОСОБА_12 , оскільки були подаровані останнім на весілля та залишені останніми на зберігання в будинку батьків ОСОБА_6 . Окрім іншого, кримінальне провадження, в межах якого були вилучені грошові кошти ОСОБА_6 , проводилось не відносно неї та останній підозра не вручалась. При подачі клопотання прокурором було здійснено зловживання процесуальними правами та не повідомлено суду наявну у нього інформацію, що грошові кошти належать іншій особі, а саме доньці підозрюваного. У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний був навести відповідні підстави у своєму рішенні (ухвалі), чого не зробив. Окрім іншого, слідчим суддею не було наведено належного обґрунтування, що майно, на яке накладається арешт, підпадає хоча б під одну ознаку, визначену ч.2 ст. 167 КПК України. З огляду на викладене, просить скасувати арешт на грошові кошти в сумі 4400 доларів США та повернути їх за належністю ОСОБА_6 .
В судове засідання представник власника арештованого майна - адвокат ОСОБА_7 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду клопотання. Надав суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності та відсутності особи, яка подала клопотання.
ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду клопотання. Електронною поштою надіслала суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності, а також додаткові пояснення, відповідно до яких 17 листопада 2012 року було зареєстровано шлюб та відбулося весілля з її чоловіком ОСОБА_12 . В ході святкування весілля гостями було подаровано їм, яким нареченим, близько 50 000 гривень, з яких вони придбали 4400 доларів США. Придбані долари США вони разом з чоловіком вирішили передати на зберігання її батькам ОСОБА_10 та ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому дані кошти вони планували витратити на придбання власного житла, оскільки після весілля проживали у рідної бабусі чоловіка, а наразі проживають у її батьків. В листопаді 2014 року в будинку її батьків відбувся обшук, в ході якого були вилучені належні їй та чоловіку грошові кошти. У зв`язку із такими подіями, вони продовжують проживати сім`єю ( вона, її чоловік та донька 2017 року народження) в будинку її батьків, оскільки не мають фінансової можливості придбати власне житло. Після отримання належних їм грошових коштів, які були вилучені в ході обшуку, вони зможуть придбати власне житло та жити окремо. Враховуючи вище викладене, просить задовольнити клопотання про скасування арешту та повернення вилученого майна.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_14 не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду клопотання. Обвинувачені надали суду заяви про розгляд клопотання за їх відсутності.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти клопотання, оскільки відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення подальшої конфіскації майна, як виду покарання. Частина 3 ст. 187 та частина 3 ст. 189 КК України, які інкримінуються ОСОБА_10 , передбачають конфіскацію майна, як вид покарання. Відповідно арешт на грошові кошти у сумі 4400 доларів США, які вилучено за місцем проживання ОСОБА_10 та його дружини було накладено з метою подальшої їх конфіскації. Посилання сторони захисту на вирок суду від 28 квітня 2017 року, який фактично скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд вважає недопустимим. Даний вирок не має жодної юридичної сили під час вирішення цього питання. Обшук за адресою проживання ОСОБА_10 проводився 01 листопада 2014 року за участю його дружини ОСОБА_13 , від якої доповнень і зауважень під час проведення обшуку не надходило. Слід враховувати, що ОСОБА_6 є донькою подружжя ОСОБА_13 і ОСОБА_10 та є зацікавленою та упередженою особою в даному кримінальному провадженні і всі її слова не підкріплені очевидними доказами слід сприймати критично. Сторона обвинувачення вважає, що вказане клопотання є лише намаганням сторони захисту ввести суд і учасників процесу в оману та запобігти, у разі ухвалення обвинувального вироку, конфіскації вказаних грошових коштів. Сторона захисту жодним чином не аргументувала своє клопотання перед судом та не навела достатніх доказів того, що грошові кошти дійсно належать ОСОБА_6 . Грошові кошти були знайдені за місцем проживання ОСОБА_10 , що дає підстави вважати, що це є його майном. Крім того, зауважує, що захисник і ОСОБА_10 в судовому засіданні 30 червня 2020 року прямо казали, що грошові кошти належать ОСОБА_10 і потрібні йому сплачувати за послуги захисника і задовольняти побутові питання, в подальшому позицію змінили. Ухвала слідчого судді, якою накладено арешт на грошові кошти не оскаржувалась. Вважає, що скасування арешту з майна буде необґрунтованим, тому просив відмовити у задоволенні клопотання.
Представник потерпілого в судовому засіданні підтримав позицію прокурора, також вважав клопотання про скасування арешту з грошових коштів необґрунтованим та не доведеним, просив відмовити у задоволенні клопотання.
Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання, додані матеріали, а також відповідні матеріали кримінального провадження, приходить таких висновків.
Обвинувачений ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 189, ч.1 ст. 410, ч.1 ст. 263 КК України. Санкції частини 3 ст.187 і частини 3 ст.189 КК України передбачають додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
Відповідно до протоколу обшуку від 01 листопада 2014 року за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, було виявлено та вилучено, між іншого, грошові кошти в сумі 4400 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів. Відповідно до протоколу обшуку вказані грошові кошти були добровільно видані власницею домоволодіння дружиною ОСОБА_10 - ОСОБА_13 , від якої зауважень не надходило, та якій було надано копію протоколу обшуку (т.6 к.п. 103-108).
Відповідно до протоколу огляду від 05 листопада 2014 року, були оглянуті, вилучені під час проведення обшуку, грошові кошти в сумі 4400 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США, та долучені до протоколу в якості додатків копії вказаних грошових купюр ( т.5 а.п.234-248).
Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 21 березня 2015 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно в ході обшуку 01 листопада 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, і на грошові кошти в сумі 4400 доларів США, які належать ОСОБА_10 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна та виконання завдань кримінального провадження ( т.8 а.п.136).
Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
За приписами ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Застосування заходу забезпечення кримінального правопорушення у виді арешту майна у даному випадку сприятиме досягненню дієвості зазначеного кримінального провадження, що відповідає положенням ст. 131 КПК України.
Пунктом 3 частини 2 ст. 170 КПК України передбачено можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання …
Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Згідно ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи, що на теперішній час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, з двадцяти п`яти томів кримінального провадження, сформованих на сьогоднішній день, судом досліджено п`ять томів, крім того, судом ще не допитані свідки та обвинувачені; зважаючи на те, що ані ОСОБА_6 , ані її представником не доведено, що в подальшому потреба в застосуванні арешту вищевказаного майна відпала або воно є необґрунтованим, крім того, останніми взагалі не доведено належними і допустимими доказами, що ОСОБА_6 є власником грошових коштів; суд вважає, що клопотання про скасування арешту та повернення вилученого майна є необґрунтованим і передчасним. Суд вважає, що у даному випадку обмеження права власності шляхом накладення арешту на грошові кошти по зазначеному кримінальному провадженню, цілком відповідає принципу співмірності виконання завдань кримінального провадження, оскільки, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки реалізацію права власника вилученого майна, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З огляду на вищенаведене, у задоволенні клопотання представника власника арештованого майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту та повернення вилученого майна слід відмовити.
Посилання адвоката ОСОБА_7 , як на одну з підстав обґрунтування клопотання про скасування арешту з грошових коштів, на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2017 року, скасований ухвалою апеляційного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, не заслуговує на увагу суду, з огляду на те, що висновки суду першої інстанції, викладені ним у вироку, скасованому судом апеляційної інстанції, не мають жодного преюдиційного значення при повторному розгляді кримінального провадження. Одночасно, скасовуючи вирок суду першої інстанції від 28 квітня 2017 року, апеляційний суд Донецької області в ухвалі від 29 листопада 2017 року зауважив на тому, що висновки суду про повернення грошових коштів у сумі 4400 доларів США є передчасними, та при повторному розгляді суду слід з`ясувати належність грошових коштів за місцем мешкання ОСОБА_10 .
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.22, 26, 174, 352, 376 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника власника арештованого майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту та повернення вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000043 від 23.09.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 189, ч.1 ст. 410, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ст. 198 КК України відмовити.
На ухвалу суду учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Головуючий суддя: Судді: