Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/2450/20
Провадження № 1-кп/490/513/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Первомайську Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню технічну освіту, не є одруженим, має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виховує малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює чистильником технологічного обладнання на ТОВ "Миколаївський глиноземний завод", мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився, -

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції закону від 05 квітня 2001 року/, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

З 16 липня 2013 року ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом у військовому званні "солдат".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 146 від 16 липня 2013 року він був зарахований до списків особового складу вказаної частини та поставлений на всі види грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 85-пм від 16 липня 2013 року він був призначений на посаду стрільця-санітара аеромобільно-десантного взводу 2 аеромобільної десантної роти 1 аеромобільно-десантного батальйону вказаної частини.

Проте, 13 серпня 2014 року о 08 годині 00 хвилин він не з`явився вчасно без поважних причин на військову службу та був відсутній на місці служби без поважних причин до 05 лютого 2020 року.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції закону від 05 квітня 2001 року/ - як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини.
При цьому він пояснював, що залишив місце служби через особисті обставини.
Обвинувачений також вказував, що усвідомлює протиправність своїх дій, у содіяному кається.

Оскільки обставини та причини відсутності обвинуваченого за місцем служби протягом періоду з 13 серпня 2014 року до 05 лютого 2020 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

З урахуванням наведеного суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження.
Ту обставину, що обвинувачений добровільно з`явився до правоохоронних органів та у розшуку не перебував. суд розцінює, як його з`явлення із зізнанням, та таке також враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

2. Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_4 до відсутності на території військової частини - у період з 23 травня по 07 серпня 2014 року - брав безпосередню участь у проведенні Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, при цьому - брав безпосередню участь у бойових діях.
Цю обставину суд враховує таким чином.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовий обов`язок громадян полягає ні в чому інакшому, як у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Військова служба ж, відповідно до частини 3 статті 1 цього Закону, є лише одним з елементів військового обов`язку.
ОСОБА_4 ж вчинив злочин проти порядку проходження військової служби.
З огляду на таке суд вважає, що попри те, що ОСОБА_4 грубо порушив військовий порядок, свій військовий обов`язок по суті він виконав.
В зв`язку із цим факт його участі у бойових діях суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

3. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину

1. В цьому випадку ОСОБА_4 був вчинений злочин, який наразі відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є віднесеним до категорії нетяжких.

Суд враховує також, що нез`явлення обвинуваченого на службу сталось не в період його участі у бойових діях, а також - те, що його дії не мали негативних наслідків, окрім як порушення порядку проходження військової служби.

Щодо особи винного.

2. ОСОБА_4 на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не вчиняв злочинів та не судився, за місцем проходження служби характеризується в цілому позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

3. Окрім того, з залученої до матеріалів кримінального провадження службової характеристики на ОСОБА_4 , що була надана йому 05 квітня 2011 року. вбачається, під час проходження військової служби він уміло проявляв ініціативу, коли такого потребувала обстановка, сумлінно виконував свій військовий обов`язок, здійснив два стрибка з вертольоту МІ-8, мав добрі показники з бойової підготовки, наділений добре розвинутим почуттям відповідальності за доручену йому справу. Та ця характеристика відповідає дійсним обставинам проходження ним служби, зокрема - тій обставині, що з ним був укладений контракт та він був залучений до виконання бойових завдань у зоні проведення антитерористичної операції.

Надану ж ОСОБА_4 характеристику від 05 лютого 2020 року суд вважає такою, що не відповідає дійсності, адже її текс дійсним обставинам проходження ним військової служби та не враховує обставини його участі у бойових діях тощо.

З огляду на наведене суд вважає, що за місцем проходження служби ОСОБА_4 характеризується позитивно.

Визначення виду та міри покарання.

1. Частина 3 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції закону від 05 квітня 2011 року/ передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

2. Але наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-вказані вище відомості про особу обвинуваченого;

-наявність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , зокрема, те, що:

1.обвинувачений по суті свій військовий обов`язок виконав;

2.щиро покаявся у скоєному, з`явився із зізнанням та сприяв кримінальному провадженню.

свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним злочину.

У своїй сукупності ці обставини, сукупно з висновками за матеріалами досудової доповіді про недоцільність позбавлення волі обвинуваченого, дозволяють на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити ОСОБА_8 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 3 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції закону від 05 квітня 2011 року/.

3. При цьому зважаючи, що, як свідчить висновок за матеріалами досудової доповіді, перевиховання обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства, суд вважає за можливе обрати йому покарання у вигляді штрафу. При визначенні розміру штрафу, який слід стягнути з обвинуваченого, суд враховує вимоги статті 53 Кримінального Кодексу України щодо розмірів штрафів, які можуть бути призначені за вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, його кваліфікуючі ознаки, матеріальне становище обвинуваченого.

Виходячи з цього суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у сумі 850 грн.

4. Та таке покарання в цьому випадку відповідає засадам справедливості.

Так, як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини

Та призначене судом покарання повністю відповідає цим вимогам.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції закону від 05 квітня 2011 року/ та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 50 /п`ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /у сумі 850 грн./
Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =

15.12.2020