Дата документу 07.10.2020 Справа № 337/3841/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/1115/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 337/3841/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, задоволено клопотання старшого слідчого СВ Хортицького ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 години 00 хвилин 16 листопада 2020 року, з визначенням застави в сумі 10 510 грн. та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Апелянт вважає, що слідчий суддя при прийнятті рішення не врахував наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, де також мешкають його рідні та за якою йому може бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а також стан здоров`я ОСОБА_7 , який хворіє на гепатит «В» та «С», переніс оперативне втручання лише за декілька тижнів до його затримання та вимагає подальшого лікування, прийому антибіотиків та консультацій лікарів.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що слідчий суддя, в обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не дивлячись на те, що у клопотанні слідчого відсутнє посилання на пояснення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які негативно характеризують ОСОБА_7 , безпідставно послався в ухвалі на пояснення цих осіб.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Хортицького ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 листопада 2020 року, з визначенням застави в сумі 10 510 грн. та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного, вислухані доводи слідчого, прокурора та захисника, а також були з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, а саме, що підозрюваний може продовжувати вчиняти нові злочини та переховуватися від органів досудового розслідування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, санкцією якої, у тому числі, передбачено покарання на строк до п`яти років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що ризик переховування посилюється тим, що з метою ухилення від покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, останній може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Отже, наразі існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, як вважає колегія суддів, зумовлений наявністю попереднього ризику та може мати місце у разі зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який,оскільки ОСОБА_7 8 (вісім) разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, останній раз був звільнений з місць позбавлення волі 27 вересня 2019 року, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не встав та знову підозрюється у вчиненні корисливого злочину, що в цілому негативно впливає на репутацію підозрюваного, свідчить про стабільність його антисуспільної поведінки, тобто, на переконання апеляційного суду, останній може вчинити дії, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, на думку колегії суддів, існування ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій, та ці ризики виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою.

Наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання де мешкають його рідні, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, всупереч доводам апелянта, не можуть бути підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи захисника, зокрема про те, що слідчий суддя в обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не дивлячись на те, що у клопотанні слідчого відсутнє посилання на пояснення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які негативно характеризують ОСОБА_7 , безпідставно послався в ухвалі на пояснення цих осіб, оскільки із змісту клопотання слідчого вбачається, що останній характеризується родичами негативно, згідно з їх показами він веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби, не працює, продає речі, які наявні у будинку.

Що стосується тверджень захисника про наявність у підозрюваного тяжких захворювань, то матеріали судового провадження не містять даних, які б вказували на суттєве погіршення здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 та неможливість його утримання під вартою у зв`язку з цим колегія суддів не вважає це підставою для застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою.

Під час судового розгляду апеляційної скарги захисника до матеріалів провадження були долучені результати комп`ютерної томографії органів грудної порожнини підозрюваного ОСОБА_7 .

Враховуючи вказане вище, колегія суддів, керуючись вимогами ст. 206 КПК України, зобов`язує Філію Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області здійснити обстеження підозрюваного ОСОБА_7 , який утримується у державній установі Запорізький слідчий ізолятор № 10, та у разі необхідності забезпечити відповідне лікування.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За зазначених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також вважає, що, правильно застосувавши до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, виходячи з вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, обґрунтовано визначив підозрюваному розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги захисника.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2020 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Хортицького ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 години 00 хвилин 16 листопада 2020 року, з визначенням застави в сумі 10 510 грн. та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення, залишити без змін.

У порядку ст. 206 КПК України, зобов`язати Філію Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області здійснити обстеження підозрюваного ОСОБА_7 , який утримується у державній установі Запорізький слідчий ізолятор № 10, та у разі необхідності забезпечити відповідне лікування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: