Номер провадження: 11-кп/813/963/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 по кримінальному провадженню №0005340 від 28.12.2017, якою відносно:
ОСОБА_7 , який народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Білгород-Днітровський, Одеської області, громадянина України, офіційно не працевлаштована, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 09.07.2013 Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України до 10 років позбавлення волі. На підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 28.08.2017 звільнений умовно-достроково на 1 рік 6 місяців та 16 днів,

- обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.02.2021,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 23.02.2021.
Мотивуючи своє рішення, колегія суддів врахувала обставини, передбачені ст. 177-178 КПК України, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, той факт, що ОСОБА_7 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, одне з яких є злочином проти життя людини, та той факт, що передбачені ст. 177 КПК України ризики не знизились та не відпали, а саме він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, скоїти інше кримінальне правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про суспільний інтерес у триманні обвинуваченого під вартою, переважає над особистими інтересами обвинуваченого, і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого та запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам, а тому вважала доцільним продовжити дію обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вимоги наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначила, що висновки суду в оскаржуваній ухвалі не відповідають фактичним обставинам справи та ухвала постановлена з порушенням норм КПК України з таких підстав:

1)судом першої інстанції не взято до уваги, що сторона обвинувачення обмежилась формальним висловлюванням нібито наявності ризиків та прокурор навіть не зазначив, які саме ризики наявні, при цьому суд зазначив ризики, на які прокурор не посилався. Натомість ризики взагалі відсутні, оскільки всі потерпілі та свідки допитані під час досудового розслідування, а в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 не вказувала, що бачила або чула голос ОСОБА_7 , а суду не надано доказів того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків та потерпілих;

2)суд першої інстанції повністю звільнив прокурора від обов`язку доводи неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу;

3)ризик переховування відсутній, оскільки ОСОБА_7 є громадянином України, постійне або тимчасове право на проживання в інших державах у нього не має, та відсутні банківські рахунки за кордоном, має рожину, матір, дружину та неповнолітню дитину, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків;

4)ОСОБА_7 перебуває під вартою майже рік, протягом якого неодноразово продовжувався запобіжний захід, в підтвердження існування якого прокурором не надано жодного доказу;

5)суд обмежився посиланням на формальні підстави, не досліджуючи при цьому фактичні обставини справи, та ним не наведено реальні факти для подальшого перебування ОСОБА_7 під вартою.

Посилаючись на такі доводи захисник ОСОБА_6 просила скасувати ухвалу суду першої інстанції від 24.12.2020.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_6 просила задовольнити вимоги апеляційної скарги.
В свою чергу прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, сповіщався належним чином про час та місце судового засідання, клопотань про розгляд справи за його участі не заявляв.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Беручи до уваги вище викладене, а також відсутність клопотань від прокурора та обвинуваченого щодо їх безпосередньої участі, колегія суддів здійснює судовий розгляд за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Київському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0005340 від 28.1.2017 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Під час судового засідання з розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою колегії суддів від 24.12.2020 продовжено дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 строком до 23.02.2021.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
З огляду на зазначені обставини, доводи захисника ОСОБА_6 з приводу формального висловлювання прокурора щодо наявних ризиків є голослівними, оскільки прокурору відповідно до журналу судових засідань та ухвали суду від 24.12.2020 було надано слово з приводу продовження запобіжного заходу обвинуваченому, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції.
Окрім того, суд, під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 врахував особу обвинуваченого, обставини кримінального провадження, міцність соціальних зв`язків та з огляду на наслідки та фактичні обставини вчинених злочинів, а також ризики, які з огляду на вище викладене на думку суду першої інстанції не знизились і не відпали, дійшов до переконання про неможливість застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.
Доводи сторони захисту щодо не дослідження доказів, які є підставою для продовження запобіжного та незаконності прийняття рішення щодо продовження тримання під вартою є безпідставними, оскільки обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
При цьому, як вбачається з апеляційної скарги захисника, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 зачитаний та судом вже допитана потерпіла ОСОБА_8 та рішення по кримінальному провадженню ще не прийнято, а доводи щодо обґрунтованості пред`явлено прокурором обвинувачення будуть відображені у судовому рішенні відповідно до вимог ст. 374 КПК України, а під час вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд має встановити обставини, які вказують на те, що ризики не зменшились, або з`явились нові.
Водночас, доводи захисника з приводу відсутності ризику впливу на свідків та потерпілих також спростовуються самою апеляційною скаргою, оскільки відповідно до положень ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, посилання захисника на наявність протоколів допитів свідків та потерпілих, отриманих під час досудового розслідування є безпідставним, оскільки відповідно до отриманих матеріалів провадження відомостей про те, що свідків та всі потерпілі допитані, відсутні.
В свою чергу, доводи захисника щодо надання показань потерпілою ОСОБА_8 у судовому засіданні, в якому вона не вказувала, що бачила або чула голос ОСОБА_7 , що може виключати наявність ризику впливу на неї, суд апеляційної інстанції вважає також необґрунтованими, окрім того судом першої інстанції оцінка таким показанням буде надана в сукупності з іншими доказами, які були отримані під час досудового розслідування та стали підставою для складання обвинувального акту відносно ОСОБА_7 . Більш того, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 був одягнений в маску з панчіх щодо подальшої неможливості його ідентифікації та під час скоєння злочинів перебував у іншій кімнаті з потерпілим ОСОБА_9 .

Апеляційний суд, з огляду на матеріали провадження, які були надані судом першої інстанції, а також обставини, досліджені в апеляційному суді, враховує обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, їх кількість та зухвалість, які вчиненні за попередньою змовою групою осіб, з прямим умислом, спрямовані на заволодіння чужим майном, поєднанні із застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`ю особи, один із злочинів направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині, та відповідно до обвинувального акту саме дії обвинуваченого ОСОБА_7 спричинили смерть потерпілого, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання винним (у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики переховування від суду, впливу на свідків та потерпілих, вчинення інших кримінальних правопорушень.
Зважаючи на вищевикладене, а також матеріали провадження апеляційний суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_7 одружений, відповідно до обвинувального акту має місце реєстрації та проживання в Одеській області, даних щодо наявності у нього на утриманні неповнолітньої дитини, а також місця роботи до затримання, матеріали провадження та апеляційної скарги не містять, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, що були вчиненні через чотири місяці після його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Білгород-Дністровського районного суду Одеської області за ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, що не може не вказувати на реальний ризик можливого вчинення аналогічних або інших злочинів та позитивну характеристику останнього, оскільки після спливу короткого часу після звільнення, знову обвинувачується у вчиненні умисних злочинів, один з яких призвів до смерті потерпілого.

Зважаючи на що, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б могли бути взяті до уваги за основу безперечного свідчення того, що у разі звільнення з під варти та застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не будуть існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 як судом першої інстанції так і апеляційним судом не встановлено.
Беручи до уваги, вище зазначене, апеляційний суд вважає, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України щодо здійснення спроб переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, впливу на свідків та потерпілих у кримінальному проваджені, вчинення інших кримінальних правопорушень продовжують існувати.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час неможливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним особливо тяжких злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 залишенню без змін.
При цьому, колегія суддів знаходить слушними доводи апеляційної скарги щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений постійно перебуває під вартою.
Так, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений тримається під вартою, але судовий розгляд знаходиться на початковій стадії.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115КК України продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.02.2021 залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4