КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5075/2020 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
25 листопада 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою директора ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД» - ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року,
за участю
представника ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД» - адвоката ОСОБА_7 ,
представника потерпілого
ОСОБА_8 , - адвоката ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а:
Заборонено ОСОБА_11 або особам, які будуть діяти від його імені або за його дорученням (довіреністю), відчужувати, розпоряджатися вищевказаним об`єктом нерухомості;
Заборонено державним реєстраторам та нотаріусам вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вищевказаних об`єктів нерухомості.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала була винесена із порушенням норм діючого процесуального права. ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД» набуло право власності на зазначені вище земельні ділянки на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД», серія та номер 1010, 1011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 . Право власності на земельні ділянки було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 квітня 2020 року. На час звернення до суду із апеляційною скаргою, спірні земельні ділянки належать не ОСОБА_11 , а ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД».
На даний час внаслідок оскаржуваного судового рішення здійснюється втручання у права та інтереси поточного власника майна ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД». Останні вважають, що втручання у права та інтереси є не обґрунтованим та не виправданим, так як володіння спірним майном є законним та добросовісним, набуття прав на це майно ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД» повністю відповідає нормам чинного законодавства, правовстановлюючі документи на земельні ділянки не були визнані жодним судовим рішенням недійсними, реєстраційні дії не були скасовані, а тому ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД» повинен вважатися законним та добросовісним власником спірного майна та має право на захист його прав та інтересів.
Також апелянт зазначає, що ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД» являється добросовісним набувачем майна, добросовісно ним володіло та користувалося, а тому на таке майно арешт може бути накладено тільки якщо воно має ознаки речового доказу, при цьому, арештоване майно такими ознаками наділено не було. Усі доводи прокурора з цього приводу на думку апелянта є надуманими та суперечливими, не підтвердженими належними доказами, а тому відсутність у спірних земельних ділянок ознак доказу, являється підставою для скасування арешту цих ділянок. Прокурором також не було доведеносуду існування ризиків приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, на яке він просив накласти арешт, жодного доказу існування останніх слідчий суду не надав. Суд у своїй ухвалі посилається на наявність таких ризиків, однак, не наводить жодного доказу їх існування.
Крім того апелянт зазначає, що знаходження нерухомого майна під арештом, із забороною здійснення реєстраційних дій із цими земельними ділянками, суттєво порушує права ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД» на вільне розпорядження належним йому майном, яке є невід`ємною частиною права власності.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що оскаржувану ухвалу, постановлена за відсутності власника майна, її не було отримано ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД». Фактично про факт її постановлення стало відомо лише 10 вересня 2020 року.
В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД» - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, пояснення представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , який заперечував щодо задоволення поданої апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін, апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали провадження за клопотанням прокурора, перевіривши, обговоривши та обміркувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, при цьому апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу суду від 25.03.2020 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Постановою старшого слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 від 20.03.2020 визнано речовим доказом вищевказані об`єкти нерухомості, які на праві власності зареєстровані за ОСОБА_11 .
На обґрунтування зазначеного клопотання прокурор вказує, що метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.
25.03.2020 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора про арешт майна задоволено.
З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.
Зокрема, вказуючи у клопотанні, що земельні ділянкиє речовим доказом у кримінальному провадженні, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.
Між тим, прокурор не привів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що це майно дійсно може бути речовим доказом у кримінальному провадженні.
При цьому, посилання слідчого судді на ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, як на підставу для накладення арешту на майно, з огляду на те, що майно є доказом злочину, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивовано, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону. Слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Окрім цього, слідчий суддя накладаючи арешт на майно не встановив обставин за якими мета викладена у клопотанні прокурора, а саме накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів підтверджуються та співвідноситься з матеріалами справи, отже на час розгляду клопотання прокурора та накладення арешту на майно у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно.
Долучена до клопотання прокурора постанова про визнання майна речовим доказом від 20.03.2020 року є необґрунтованою, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, отже є формальною.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, ухвала слідчого судді щодо накладення арешту на майно винесена без належного об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що земельні ділянки є матеріальним об`єктом, яке було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту, однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора, як такого, що внесено до суду з порушенням ст. 171 КПК України.
Крім того колегія суддів під час скасування оскаржуваної ухвали та відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, враховує, надану представником потерпілого копію ухвали Обухівського районного суду Київської області від 15 вересня 2020 року, якою задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на об`єкти нерухомості,на які просив накласти арешт прокурор в даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309,376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Поновити директору ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД» - ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4