Справа № 509/4192/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь кримінальне провадження №0000155 від 08.03.2020 р., з обвинувальним актом, яким:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Солтанівка, Любашівського району, Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України,-

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Зугдіді Республіки Грузія, громадянин Грузії, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , відносно якого обвинувальний акт за ч. 4 ст. 187 КК України перебуває на розгляді в Ізмаїльському районному суді Одеської області,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Чорноморськ, Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимий

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.146 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшли матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000155 від 08.03.2020, відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, та ОСОБА_6 , який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.146 КК України.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.09.2020 р. обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 09.11.2020 року, та закінчити розгляд кримінального провадження до цього часу неможливо.
В відповідності до обвинувального акту, ОСОБА_10 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 КК України, тобто незаконне позбавлення волі людини вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань із застосуванням зброї, ч. 2 ст. 187 КК України, тобто напад поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), спрямований на заволодіння майном, вчинений за попередньою змовою групою осіб, ч. 3 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Прокурор вважає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань по вказаному кримінальному провадженню, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не застосування якого дасть можливість обвинуваченому: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення;

Обґрунтовуючи зазначене клопотання, прокурор зазначив, що у ОСОБА_11 , відсутні стійкі соціальні зв`язки, наявне інше кримінальне провадження обвинувальний акт в якому відносно ОСОБА_5 перебуває на розгляді в Ізмаїльському районному суді Одеської області, а також враховуючи тяжкість інкримінованого йому злочину, що свідчить про можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення. Обвинувачений будучи на свободі може впливати на потерпілу, свідків, з метою зміни раніше наданих свідчень для подальшого уникнення учасниками кримінального правопорушення кримінальної відповідальності, що свідчить про незаконний влив на потерпілого, свідків.

Також, при продовжені дії запобіжного заходу у порядку ч. 1 ст. 178 КПК України, прокурор просив врахувати те, що докази про вчинення злочину підозрюваним є вагомими, покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні злочину передбачене законом у виді позбавлення волі, задовільний стан здоров`я та молодий вік, відсутність міцних соціальних зв`язків та відомостей про майновий стан підозрюваного.

В судовому засіданні прокурор підтримав зазначене клопотання та просив його задовольнити, мотивуючи це тим, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначеного покарання, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник адвокат ОСОБА_8 проти задоволення клопотання заперечували, вважаючи, що прокурором, в клопотанні не наведено жодного факту неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, докази якої мають бути надані для обрання виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою. Прокурор не обґрунтував, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Також, захист вважає, що сторона обвинувачення не привела жодних доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Прокурор не вказав у чому полягають конкретні ризики щодо обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали, додані до клопотання, суд вважає клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 є громадянином Грузії, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_4 , відносно якого обвинувальний акт за ч. 4 ст. 187 КК України перебуває на розгляді в Ізмаїльському районному суді Одеської області, що надає обґрунтовані підстави зробити висновок про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків та схильності його до вчинення кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України - кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини»,заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі « Хайредіновпроти України» (v. Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Запобіжний захід тримання під вартою є винятковим найбільш суворим запобіжним заходом, передбаченим КПК України, який буде дієвим з урахуванням характеру, способу та тяжкості вчинених злочинів, в яких особа обвинувачується, відсутністю стійких соціальних зв`язків. Враховуючи розмір майнової шкоди яка була завдана в результаті вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків передбачених п.1 п. 3 п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виключає до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, та обґрунтовує застосування до обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді - тримання під вартою.

На підставі наведеного, суд вважає, що, приймаючи до уваги наявність обґрунтованої підозри, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 вказаного кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити зазначенні у клопотанні дії, спрямованні на перешкоджання здійснення правосуддя в розумні строки, неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, яке визначено законом у виді позбавлення волі, зазначене клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.315 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , задовольнити.

Продовжити, відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дії запобіжного заходу, в вигляді тримання під вартою в ДУ Одеський Слідчий Ізолятор, на строк 60 днів, до 01.01.2021 р.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення, а іншими особами з дня її отримання.

Повний текст ухвали складено та оголошено 05.11.2020 р. о 09.10.

Суддя: ОСОБА_1