Дата документу 29.10.2020 Справа № 311/2301/20
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/923/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/2301/20Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
29 жовтня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),
захисника-адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),
підозрюваного ОСОБА_8 (дистанційно),
розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Василівським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 22 липня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 22 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України.
Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 20.00 години до 06.00 години наступного дня строком на 60 днів, тобто до 17 вересня 2020 року включно.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки: не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 20.00 години до 06.00 години наступного дня; прибувати по першому виклику до слідчого СВ Василівського ВП ГУ НП в Запорізькій області, прокурора або суду на визначений час.
Згідно зі змістом судового рішення, в клопотанні зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 20.07.2020 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні магазину «Продукти», за адресою: Запорізька область, м. Василівка, бул. Центральний, 14/6, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що проявилась у відкрито вираженому, очевидному для ОСОБА_8 зневажливому ставленні до громадського порядку, всупереч загальноприйнятим в суспільстві правилам поведінки та нормам моралі, ігноруючи присутніх в приміщенні магазину осіб, тримаючи в руках бойову гранату, виразив погрозу підірвати присутніх у приміщенні магазину людей, чим припинив роботу торгівельного закладу.
Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, що кваліфікується як: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Крім того, в невстановлений під час досудового розслідування день, час і місці, за невстановлених обставин, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з прямим умислом направленим на незаконне поводження з бойовими припасами незаконно придбав корпус бойової гранати, яка є корпусом бойової гранати Ф-1 з запалом типу УЗРГМ, яку після цього незаконно зберігав та носив при собі без передбаченого законом дозволу до моменту вилучення за наступних обставин.
20.07.2020 року о 21 годині 10 хвилин, в приміщенні службового кабінету № 9 СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області, за адресою: Запорізька область, м. Василівка, вул. Ліхачова, 2, під час затримання ОСОБА_8 у порядку ст. 208 КПК України, виявлено та вилучено вказаний корпус бойової гранати Ф-1 з запалом типу УЗРГМ, який ОСОБА_8 незаконно придбав, носив та зберігав при собі без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, яке кваліфікується як: незаконне придбання, зберігання та носіння бойових припасів.
Клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та наявність ризиків, проте вважав можливим в даному конкретному випадку, зважаючи на характеризуючі дані про особу підозрюваного, застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби, оскільки такий запобіжний захід забезпечить належну його процесуальну поведінку та є достатньою гарантією для запобігання встановленому ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна. В обґрунтування доводів зазначає, що слідчий суддя не в повній мірі врахував фактичні обставини справи та при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу послався виключно на обставини, що характеризують особу підозрюваного. Однак, очевидно, що жодна з наведених обставин, на яку послався слідчий суддя, не доводить подальшу належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 та жодним чином не гарантує ненастання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказаних у клопотанні слідчого.
Вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не було зумовлено тяжким матеріальним становищем або будь-якими іншими об`єктивними зовнішніми факторами, навпаки, злочини ОСОБА_8 вчинені виключно за його свідомого волевиявлення протиставити себе усьому суспільству, державній системі, встановленого порядку співжиття громадян. З огляду на спосіб вчинення злочинів із застосуванням боєприпасів, які при приведенні їх в дію несуть реальну небезпеку життю та здоров`ю, як для самого ОСОБА_8 , так і для невизначеного кола невинних осіб, вбачається байдуже ставлення ОСОБА_8 до можливих невідворотних наслідків та його підвищену суспільну небезпечність, так як протиставляв він себе суспільству в цілому.
Наявність у підозрюваного ОСОБА_8 хвороби та утриманців аж ніяк не зупинило його від настільки зухвалих протиправних дій, а той факт, що ОСОБА_8 має статус учасника бойових дій не знижує його суспільну небезпечність.
Крім того, ОСОБА_8 більше 21 року провів в місцях позбавлення волі, проте такий негативний життєвий досвід не підштовхнув його до належних висновків та недопустимості у подальшому вчиняти злочини. Така поведінка підозрюваного ОСОБА_8 та його відношення до вчинених дій свідчить про його нещирість та умисні намагання зменшити свою відповідальність, а тому ризики повторної протиправної діяльності та ухилення ОСОБА_8 від правосуддя є надзвичайно високими, так само, як і сам ОСОБА_8 несе виняткову небезпечність для суспільства.
На підставі викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора на підтримання апеляційної скарги; підозрюваного та його захисника із запереченнями проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.
У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Згідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби і може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
За положеннями ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримані в повному обсязі та, вирішуючи це питання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя належно дослідив обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий.
Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, та ніким з учасників не оспорюються, а тому не перевіряються апеляційним судом.
Перевіряючи доведеність заявлених в клопотанні слідчого ризиків, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, раніше судимий, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, не працює, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
При цьому, під час розгляду клопотання, слідчий суддя також врахував, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, має на утриманні дружину інваліда, яка на даний час доглядає за новонародженою дитиною, та трьох малолітніх дітей, має статус учасника бойових дій, перебуває на диспансерному обліку, у зв`язку з чим потребує пожиттєвої антиретровірусної терапії та дійшов висновку, що сукупність зазначених обставин істотно зменшують ризик переховування від органів досудового розслідування і суду, та з метою запобігання вказаних ризиків можливо застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою (про який клопотав слідчий), у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.
На переконання колегії суддів, такий висновок в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Колегія суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, раніше судимий, хоча і погоджується з ймовірною можливістю існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливістю переховування від органів досудового розслідування та/або суду, але при цьому погоджується і з тим, що під час розгляду клопотання, та під час апеляційного розгляду провадження, стороною обвинувачення не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленим ризикам.
За наведених обставин, доводи прокурора в апеляції на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами доданими до клопотання.
Сама по собі тяжкість інкримінованого підозрюваного злочину, та тяжкість можливого покарання, як на це посилається прокурор в апеляції, не є виключними і достатніми обставинами для підтвердження неможливості застосування до ОСОБА_8 при вказаних обставинах більш м`якого запобіжного заходу.
Прокурором ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні апеляційного суду не наведено досить переконливих обставин і доводів щодо недостатності застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для запобігання визначеним судом ризикам.
Таким чином, відмова в задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою і застосування до нього більш м`якого альтернативного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, відповідає вимогам вищевказаних норм закону, і, зокрема, правовій позиції, викладеній у рішенні Європейського суду у справі «Харченко проти України», та є дієвим механізмом контролю його поведінки під час здійснення досудового розслідування та відповідає завданням кримінального провадження.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки, вказуючи про наявність ризиків, слідчий не навів будь-яких достатньо переконливих доводів щодо їх існування, обставини, викладені в клопотанні слідчого, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України є лише припущеннями, які жодним чином не підтверджені.
Апеляційний суд приймає до уваги, про що неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх висновках, що сама лише по собі тяжкість інкримінованих підозрюваному злочинів не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що домашній арешт є занадто м`яким для підозрюваного, оскільки запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також обмежує свободу особи та змушує підозрюваного відчувати на собі певний тягар заборон.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Враховуючи наведене, приймаючи до уваги дані про особу підозрюваного, обставини та характер інкримінованих йому кримінальних правопорушень, наявність на даній стадії обґрунтованої підозри та існуючого ризику можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчим суддею законного та обґрунтовано прийнято рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків.
Крім того, матеріали провадження не містять відомостей, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу порушував його умови. Навпаки, після застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків, прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Доказів протилежного суду апеляційної інстанції прокурором не надано. Отже вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
апеляційну скаргу прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 22 липня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 20.00 години до 06.00 години наступного дня строком на 60 днів, тобто до 17 вересня 2020 року включно, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4