Провадження № 11-кп/824/3676/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 309 КК України

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
секретаря : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинуваченого : ОСОБА_7 ,
захисників : ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лебедин, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалістю 1 (один) рік та відповідно до ст. 76 КК України покладено на нього такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 29 серпня 2020 року, використовуючи мобільний інтернет - додаток «Телеграм», від невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, замовив з метою власного вживання психотропну речовину амфетамін. У подальшому, 30 серпня 2020 року, близько 00 год. 40 хв., на оглядовій площадці ТЦ «Глобус» біля монументу «Незалежності», ОСОБА_7 забрав психотропну речовину, помістивши в правий кросівок, залишивши на місці грошові кошти в сумі 1 000 грн. Таким чином ОСОБА_7 придбав та почав незаконно зберігати психотропну речовину.
Надалі, 30 серпня 2020 року, приблизно о 02 годині 45 хвилин, за адресою: м. Київ, пл. Майдан Незалежності, 1, біля монументу «Незалежності» працівниками поліції зупинено ОСОБА_7 при перевірці якого останній повідомив, що в правому кросівку зберігає згорток із психотропною речовиною - амфетамін, а тому в подальшому на місце події викликано слідчо-оператичну групу Шевченківського УП.
Так, 30 серпня 2020 року, о 05 год. 26 хв. при проведенні обшуку затриманої особи ОСОБА_7 , вилучено згорток із порошкоподібною речовиною світло-рожевого кольору, що є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, амфетамін, загальною масою 0,171 г, який ОСОБА_7 зберігав у правому кросівку.
Таким чином ОСОБА_7 здійснив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу (психотропної речовини) без мети збуту, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року скасувати та закрити кримінальне провадження.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції виносячи вирок щодо ОСОБА_7 в цілому прийшов до правильного висновку, що винність останнього у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України доведена і він повинен нести відповідальність за вчинене, однак, на думку захисту суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання.
Так, 07 вересня 2020 року обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до дізнавача з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 309 КК України, оскільки він 07 вересня 2020 року звернувся до ТОВ «Медичний Центр «Клініка імені Гальченко В.В.» та розпочав курс добровільного лікування від наркоманії в період часу з 07 вересня 2020 року по теперішній час, про що свідчить медична довідка. Станом на 12 жовтня 2020 року ОСОБА_7 завершив курс добровільного лікування від наркоманії, який тривав в період часу з 07 вересня 2020 року по 21 вересня 2020 року.
Сторона захисту звертає увагу на те, що звертаючись до дізнавача з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 309 КК України, ОСОБА_7 був переконаний, що він надасть його до суду разом з іншими документами, однак це клопотання до суду не надійшло і суд розглянув дану справу в спрощеному провадженні без виклику сторін, а отже не мав можливості розглянути дане клопотання.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому ОСОБА_7 останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального проступку відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України та відповідно до ч.2 ст.382 КПК України за згодою учасників розглянув кримінальне провадження у спрощеному провадженні.
Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, за який його засуджено доведена доказами,зібраними в ході досудового розслідування та не оспорюється в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 занадто суворого покарання не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В ч. 2 цієї статті зазначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України вказаних вимог закону дотримався.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував дані про особу обвинуваченого, який утриманців не має, офіційно не працевлаштований, під наглядом у лікаря нарколога або лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше не судимий, обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання останнього.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вважав за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі.
При цьому,виходячи із фактичної тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального проступку, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення проступку і обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням обвинуваченим кримінального проступку, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального проступку, та індивідуальних властивостей обвинуваченого, зокрема, його молодого віку, стану здоров`я, способу життя, та обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судпершої інстанції прийшов до висновку, що наведене надає можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, тобто можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього судом у відповідності до ст. 76 КК України обов`язків.
Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням зазначених фактів і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 вважає, що суд першої інстанції дійшовобґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України із звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та з покладенням відповідних обов`язків. Свої висновки в цій частині суд першої інстанції достатньо обґрунтував і з ними погоджується колегія суддів, вважаючи призначене ОСОБА_7 покарання справедливим та достатнім для його виправлення, а тому підстав для пом`якшення цього покарання колегія суддів не вбачає.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.
Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, або прекурсорів», вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
В Законі України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року №63/95 ВР зазначено, що медичне обстеження обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу «наркоманія»; добровільне лікування лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника; якщо в результаті медичного огляду чи медичного обстеження встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлений діагноз «наркоманія» потребує лікування, у тому числі в стаціонарних або амбулаторних умовах, лікар нарколог зобов`язаний запропонувати такій особі пройти курс добровільного лікування і видати направлення до наркологічного закладу для такого лікування.
Згідно довідки ТОВ «Клініка імені Гальченко В.В.» № 260 від 08.12.2020 року, діагноз «наркоманія» ОСОБА_7 був встановлений лікарсько консультативною комісією даного медичного закладу після проведення медичного огляду згідно вимог Наказу МОЗ №158/417 від 16.06.1998 року. При цьому в довідці зазначено, що такого діагнозу як «наркоманія» як самостійної нозологічної хвороби не існує, так як цей термін об`єднує у собі групу захворювань, що виникають внаслідок систематичного вживання речовин, у зростаючій кількості, які включені до затвердженого на офіційному рівні списку наркотиків.
З наданої стороною захисту довідки вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 з 07 вересня 2020 року по 21 вересня 2020 року пройшов курс добровільного лікування від наркоманії в медичному центрі ТОВ «Клініка імені Гальченко В.В.» з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів, епізодичне вживання.
Суду апеляційної інстанції обвинувачений пояснив, що почав вживати наркотичні засоби епізодично, приблизно два рази в тиждень за декілька місяців до його затримання, при цьому пояснити які саме наркотичні засоби чи психостимулятори він вживав, вказати не зміг. В клініку звернувся в зв`язку з тим, що відчув залежність від наркотичних засобів.
Разом з тим, кримінальний проступок обвинувачений ОСОБА_7 вчинив 30 серпня 2020 року, в цей же день був затриманий працівниками поліції і тільки після цього звернувся до лікаря-нарколога.
З довідки № 435819, виданої Київською міською наркологічною клінічною лікарнею «Соціотерапія» 08.09.2020 року вбачається, що останній під наркологічним диспансерно динамічним наглядом не перебуває.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 мав на меті у такий спосіб ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок, а тому в даному випадку відсутні підстави для застосування ч. 4 ст. 309 КК України у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

С У Д Д І:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4