ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/480/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/3510/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , з участю потерпілого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченої, її захисника та прокурора на вирок Валківського районного суду Харківської області від 14.09.2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Валківського районного суду Харківської області від 14.09.2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Ков`яги Валківського району Харківської області, українку, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, не одружену, пенсіонерку, інваліда ІІІ групи, раніше не судиму, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено їй покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
В силу ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 15877,77 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати на загальну суму 13085 грн. на рахунок Державного бюджету України.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 20.09.2015 року близько 20:30 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Привокзальна в смт. Ков`яги Валківського району Харківської області, в напрямку вул. Центральна, не доїжджаючи 24 м до електроопори №43, будучи засліпленою світлом фар зустрічного автомобіля, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим порушила вимоги п.п.12.2, 19.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустила наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який рухався по правій стороні автодороги у попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_9 завдано тілесні ушкодження: гостра черепно-мозкова травма, у вигляді забою головного мозку з формуванням вогнища контузії лівої скроневої долі, крововиливів над та під тверду мозкову оболонку, лінійного перелому правої скроневої кістки з переходом на основу черепа та наявністю забійних ран потиличної ділянки голови; закрита травма живота, у вигляді розриву сальника з крововиливом у черевну порожнину та наявністю саден на животі; садна на нижніх кінцівках, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з подією виразились у тому, що під час вибору швидкості руху у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, будучи засліпленою світлом фар зустрічного автомобіля, вона не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу у межах видимості дороги, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_9 , в результаті чого йому спричинено тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя (т.2 а.с.248-252).

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду та постановити новий, яким виправдати ОСОБА_7 за недоведеністю наявності в її діях складу інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України (т.3 а.с. 4-7).

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що:

-на стадії досудового розслідування, а також в судовому засіданні не було перевірено версію обвинуваченої щодо обставин подій, а саме: що потерпілого збив зустрічний автомобіль і тіло відлетіло від удару в переднє скло її автомобіля;

-автомобіль ВАЗ, який був учасником роз`їзду, під час якого тіло потерпілого влетіло в переднє скло автомобіля ОСОБА_7 , під час огляду місця події, та й в подальшому не оглядався;

-дії ОСОБА_7 не перебували в прямому причинному зв`язку із суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Даний вирок також був оскаржений обвинуваченою ОСОБА_7 , яка подала апеляційну скаргу з аналогічними апеляційними вимогами та доводами, що й її захисник (т.3 а.с.8-10).

Прокурор у кримінальному провадженні також оскаржив даний вирок й подав апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , не погодився з призначеним покарання і вважає його надто м`яким, тому просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки (т.3 а.с. 12-15).

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що призначаючи покарання, суд не врахував суспільну небезпечність скоєного ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, вину не визнала, будь-яку допомогу потерпілому на лікування не надала, не вчинила жодних дій на примирення з потерпілим, який за наслідками ДТП став інвалідом 2 групи.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги сторони захисту, вказавши, що вина обвинуваченої не доведена. Крім того, органом досудового слідства та судом не було перевірено версію обвинуваченої, що вона не збивала потерпілого,його тіло відлетіло після удару зустрічним автомобілем ВАЗ, який, не дивлячись на прохання ОСОБА_7 , не оглядався на предмет наявності ушкоджень.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 категорично заперечувала свою вину й вказала, що після зіткнення із зустрічним авто, потерпілий впав на вітрове скло автомобіля під її керуванням, жодних ушкоджень на капоті немає. Крім того додала, що під час руху вона бачила попереду себе на великій відстані пішохода, але потерпілого ОСОБА_9 не бачила, зробила припущення, що він вибіг на дорогу.

В судовому зсіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника. Вказав, що він йшов по обочині дороги, так як ходять зазвичай всі пішоходи. Звернув увагу колегії суддів, що обвинувачена ОСОБА_7 постійно змінює свої покази та заперечує свою вину, але на її автомобілі наявні ушкодження спереду перед фарою й вони утворилися від удару об його ноги. Вважає, що обвинувачена повинна відшкодувати йому витрати понесені ним на лікування.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та її захисника; вказала, що вирок районного суду в частині доведеності вини та правильності кваліфікації дій є законним й обґрунтованим, справа розглянута з повним дослідженням доказів.
Разом з тим вважає, що призначене покарання не відповідає особі винної та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і є занадто м`яким, оскільки обвинувачена свою вину не визнала, не вжила заходів щодо примирення з потерпілим, яким у молодому віці став інвалідом 2 групи.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та її захисника, з`ясувавши позицію прокурора, а також думку потерпілого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається сторона захисту в поданих апеляційних скаргах, фактично зводяться до незгоди з доведеністю вини обвинуваченої та встановленими судом обставинами кримінального провадження.

Тому, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а саме: в частині доведеності вини обвинуваченої та правильності призначення їй покарання.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується й колегія суддів.
Покладені в основу вироку докази повністю доводять вину обвинуваченої ОСОБА_7 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, а твердження сторони захисту про недоведеність її вини були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності.
Суд навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який її засуджено, з якими погоджується колегія суддів.

Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 свою винуватість та заявлені потерпілим і прокурором цивільні позови не визнала повністю, посилаючись на наявність порушень ПДР України в діях пішохода, який після зіткнення із зустрічним авто впав на вітрове скло автомобіля під її керуванням. Не дивлячись на це, відшкодувала витрати на лікування в сумі 5000 грн., так як знала, що потерпілий з малозабезпеченої сім`ї.

Пояснила, що дійсно 20.09.2015 року близько 20:30 год. рухалася автомобілем ЗАЗ 110307 по неосвітленій вул. Привокзальній зі швидкістю 40 км/год. Проїхавши освітлений ліхтарями вокзал, через 30 м побачила зустрічний автомобіль, розминувшись з яким, почула удар. Думала, що в лобове скло вдарив камінець, але через 2 секунди побачила потерпілого, який сповзав по лобовому склу з водійської сторони. Подумала, що він може сповзти під колеса, тому не загальмувала.

Під час допиту вказала, що після засліплення не зупинила автомобіль, оскільки з моменту засліплення до моменту ДТП пройшла 1 хв. Швидкість авто не зменшила, але прибрала ногу з педалі газу, до того ж дорога йде з гори. Наполягала, що зустрічний транспорт не заважав проїзду, тому ніяких заходів для гальмування не виконувала. Вважає, що потерпілого збив зустрічний автомобіль, від удару з яким він упав на лобове скло її авто зліва. Звернула увагу, що пішохід рухався не по тротуару, а по середині проїжджої частини. Бачила пішохода ОСОБА_10 , який йшов в попутному напрямку по тротуару. Чи йшли вони разом, не знає. Розуміла, що рухалася в населеному пункті, що передбачає можливість несподіваних перешкод для руху. Думає, що ОСОБА_9 був у свідомості. Швидку медичну допомогу та поліцію викликала донька, яка також їхала в автомобілі. Всі намагалися надати першу медичну допомогу.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_7 своєї вини, суд першої інстанції, безпосередньо дослідив докази по справі та дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Апеляційні доводи обвинуваченої та захисника про недоведеність її вини є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема поясненнями:

- свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що дійсно 20.09.2015 року ввечері, час не пам`ятає, але було вже темно, рухався в якості пасажира на передньому сидінні в автомобілі Славута. За кермом була теща ОСОБА_7 , яка більше 40 км/год. не їде, тому за дорогою не слідкував. Не знає, чи була розділова смуга, але коли назустріч їхав автомобіль, роз`їхалися, тому вважає, що їхали по своїй смузі. В районі вокзалу осліпив зустрічний автомобіль, в зв`язку з чим стався наїзд. Бачив, що осліпило, так як дивився вперед та висловив зауваження щодо яскравості світла фар, що схоже на дальній. Не знає чи ОСОБА_7 також осліпило, побачив тільки ноги потерпілого перед зіткненням, які стояли на дорозі. Чи було вуличне освітлення, вказати не зміг. В цей момент зустрічний зрівнявся з автомобілем, яким керувала ОСОБА_7 . Пішохід знаходився на проїжджій частині при ширині дороги 4м за 1м від правого краю. В який одяг був одягнутий потерпілий, не знає. Свідок не встиг нічого сказати, лише втягнувся в сидіння. Водій ніяк не відреагував. Потерпілий впав по середині авто великою грудою та нібито перелетів через авто. Автомобіль ще трохи проїхав та прийняв вправо. Різкого гальмування не було. Зупинилися, щоб оглянути, що трапилося. Свідок залишився в автомобілі з дитиною, а ОСОБА_7 після зупинки побігла до потерпілого, який знаходився за автомобілем. Яким чином потерпілий опинився на проїжджій частині не знає, але автомобіль його не переїжджав. Хто надавав медичну допомогу не знає, так як поїхав додому з дитиною на іншому авто;
- свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що 20.09.2015 року ввечері їхав по вул. Привокзальній в напрямку вокзалу за кермом автомобіля ВАЗ 08, який належить батькові. Було темно, дорожнє покриття асфальтобетонне сухе, перешкод для руху не було. Автомобіль придбав в 2014 році, ксенонових фар не має. Рухався на ближньому світлі. В автомобілі їхали батько, мати, брат і ОСОБА_13 . Метрів за 80 побачив пішохода, який рухався по зустрічній смузі руху в його напрямку по краю асфальтобетонної ділянки. Коли побачив пішохода, зустрічний автомобіль виїжджав із стоянки магазину «Каскад» та їхав по зустрічній смузі із ближнім світлом, оскільки не сліпило. Обидва їхали зі швидкістю 40-50 км/год. Пішохода бачив весь час на світлі фар до моменту порівняння задами із зустрічним автомобілем, коли почув удар. Відразу прийняв вправо, всі вийшли з автомобіля. Потерпілий лежав на проїжджій частині на зустрічній смузі. Хто надавав допомогу, не знає, але люди із зустрічного автомобіля. З потерпілим не розмовляв, не знає чи був він при свідомості. Біля нього сиділа якась жінка та підходили інші люди. Наполягав, що в межах огляду з місця водія бачив всю проїжджу частину. При цьому бачив лише одного пішохода. Він йшов по краю проїжджої частини;
- свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що у вересні 2015 року близько 21:00 год. їхали з концерту м. Валки по вул. Привокзальній смт. Ков`яги. Сиділа поряд із сином на пасажирському передньому сидінні автомобіля ВАЗ 08. Після повороту на вулицю бачила пішохода, який йшов по лівій частині дороги, за 0,5м можливо менше до краю проїжджої частини, але не по середині, на зустрічній смузі. Далеко їхав автомобіль. На якій відстані був автомобіль та чи була розмітка, не пам`ятає. Пішохід йшов прямо. Автомобіль їхав далеченько від нього, можна було запросто розминутися, чому так трапилося, не зрозуміло. Після роз`їзду із зустрічним автомобілем почула хлопок, після чого зупинилися, щоб дізнатися, що трапилось. Побачили, що на проїжджій частині зустрічної смуги лежить ОСОБА_9 . В цей час люди із зустрічного автомобіля вже були біля потерпілого, зокрема ОСОБА_7 , почали підходити інші люди, в тому числі ОСОБА_10 . Викликали ШМД, намагалися надати першу необхідну допомогу. Інший автомобіль знаходився далі по ходу за 10-15м від потерпілого. Вказала, що приймала участь під час огляду місця події, при ній робили всі заміри, достовірність яких підтвердила підписом у протоколі. Звернула увагу, що інтервал між зустрічними автомобілями був достатній, щоб роз`їхатися;

- свідка ОСОБА_15 , який підтвердив, що дійсно в кінці вересня 2015 року їхали з м.Валки. Син керував автомобілем ВАЗ 08, а він сидів ззаду, не звертав увагу на дорогу. Коли повернути до ХПП, після роз`їзду із зустрічним автомобілем, почув глухий удар, тому сказав зупинитися, так як можливо щось трапилося. ОСОБА_9 лежав ближче до середини траси на проїжджій частині в зустрічному напрямку, хтось держав за голову. За 20м від потерпілого стояв автомобіль Славута. Біля потерпілого були люди, але не знає хто, всі переживали, намагалися надати хоч якусь допомогу;

- свідка ОСОБА_16 , яка була пасажиром автомобіля ВАЗ 08 та вказала, що на вулиці було темно, сухо. Вуличного освітлення не було, але з правої сторони було світло від магазину. Швидкість автомобіля була мізерна, так як поверталися із концерту, який жваво обговорювали з ОСОБА_17 . До того ж сиділа ззаду, на дорогу не звертала увагу. Бачила зустрічний автомобіль, але з якою швидкістю він рухався та з яким світлом фар, не звертала увагу. Коли розминулися, почула глухий удар ззаду, хлопці сказали, що щось трапилося. До потерпілого підбігло багато людей, в тому числі його друг ОСОБА_10 . Всі намагалися додзвонитися до швидкої. Приймала участь у огляді місця події, підписувала протокол, чим засвідчила правильність встановлених даних;

- свідка ОСОБА_10 , який вказав, що 20.09.2015 року о 20:30 год. йшли разом із ОСОБА_9 по вул. Привокзальній по асфальтному покриттю, приблизно за 1м від краю. Було темно, дорога суха без пошкоджень, вуличного освітлення не має. ОСОБА_9 пішов вперед, а він призупинився, коли за 20м почув удар, після чого побачив ОСОБА_18 , яка їхала попутно по правій стороні, відразу ж побіг. Коли біг, бачив зустрічний автомобіль, який порівнявся з ним. Хто був за кермом не бачив, оскільки вийшло багато людей. П`яних та конфлікту не було, всі намагалися надати допомогу потерпілому. Думає, що ОСОБА_9 був у свідомості. Його голова була в крові, а лобове скло автомобіля розбите, більше нічого не пам`ятає. Звернув увагу, що автомобіль після удару проїхав 30м і тільки потім зупинився та став на узбіччі. Його не вдарило, так як був на узбіччі. З ОСОБА_9 були випивши, але уважні. Проїзд зустрічного автомобіля і удар відбулися одночасно;

- судового експерту ОСОБА_19 , який підтвердив висновок судово-автотехнічної експертизи №2915 від 24.03.2016 року. Вказав, що експертизу проведено на підставі наданих органом досудового розслідування даних щодо механізму та умов події на місці ДТП, яких недостатньо для перевірки тверджень обвинуваченої про те, що пішохід рухався по середині дороги, після чого влетів у лобове скло від зіткнення із зустрічним автомобілем.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, об`єктивно підтверджується ще й наступними доказами:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.09.2015 року та схемою місця ДТП (т.1 а.с. 152-162);

-інформацією Харківського регіонального центру з гідрометеорології №37-07/946 від 16.12.2015 року (т.1 а.с. 163);

-протоколом огляду транспортного засобу від 20.09.2015 року (т.1 а.с. 164-170);

-протоколом додаткового огляду транспортного засобу від 11.12.2015 року (т.1 а.с. 174-179);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 11.03.2016 року, проведеного за участю свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (т.1 а.с. 180-184);
-висновком судово-медичного експерта №100-Ва ж/15 від 07.12.2015 року (т.1 а.с. 185-186);

-висновком судової авто-технічної експертизи №2915 від 24.03.2016 року (т.1 а.с. 188-190);

-протоколом слідчого експерименту від 26.09.2018 року, за участю потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_7 (т.2 а.с. 96-102);

-протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 (т.2 а.с. 103-110);

-висновком комплексної судово-медичної та авто-технічної експертизи №13040/26218/08-145 від 18.12.2019 року (т.2 а.с. 203-209).

Із ухваленого судом першої інстанції вироку слідує, що суд належним чином проаналізував досліджені докази і, дотримуючись вимог ч.3 ст.374 КПК України, зазначив з яких саме підстав дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності.
Як вбачається із висновку комплексної судово-медичної та авто-технічної експертизи №13040/26218/08-145 від 18.12.2019 року, згідно наданої медичної документації у пішохода ОСОБА_9 встановлені тілесні ушкодження: гостра черепно-мозкова травма; закрита травма живота; садна на животі та нижніх кінцівках.

Пошкодження на тілі ОСОБА_9 утворилися від дії твердих тупих предметів в швидкій послідовності один за одним та явилися наслідком наїзду легкового автомобіля ЗАЗ-110307, д.н.з. НОМЕР_1 , в умовах дорожньо-транспортної пригоди від 20.09.2015 року.

В момент первинного контакту пішохід ОСОБА_9 знаходився в вертикальному або близькому до нього положенні та був обернений переважно задньою частиною тіла до передньої частини автомобіля ЗАЗ-110307, д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок первинного взаємного контакту на автомобілі ЗАЗ-110307, д.н.з. НОМЕР_1 , утворилися пошкодження декоративної рамки переднього реєстраційного номерного знаку, в лівій його частині, а на тілі пішохода ОСОБА_9 утворилися садна на нижніх кінцівках. В подальшому відбулося падіння пішохода ОСОБА_9 на капот автомобіля з переміщенням по ньому та послідуючим контактом з вітровим склом. Внаслідок даної взаємодії на автомобілі ЗАЗ-110307, д.н.з. НОМЕР_1 , утворилася деформація капота, в передній його частині, потертості пилобрудового шару в лівій частині капота та розтріскування вітрового скла, а на тілі ОСОБА_9 виникли гостра черепно-мозкова травма, у вигляді забою головного мозку з формуванням вогнища контузії лівої скроневої долі, крововиливів над та під тверду мозкову оболонку, лінійного перелому правої скроневої кістки з переходом на основу черепа та наявністю забійних ран потиличної ділянки голови; закрита травма живота, у вигляді розриву сальника з крововиливом у черевну порожнину та наявністю саден на животі. Потім тіло пішохода ОСОБА_9 було скинуто на дорожнє покриття.

З технічної точки зору, засліплення водія транспортного засобу світлом фар зустрічного транспорту відбувається не раптово. Спочатку настає погіршення видимості у зв`язку зі світлом зустрічного т/з, що примушує водія ще до настання засліплення знижувати швидкість руху, а в момент настання повного засліплення, коли видимість елементів проїзної частини повністю відсутні, автомобіль повинен зупинитися.

З огляду на викладене, при настанні повного засліплення водія автомобіля ЗАЗ ОСОБА_7 , вона повинна була зупинитися ще до роз`їзду із зустрічним автомобілем.

Враховуючи, що в момент настання засліплення водія ОСОБА_7 світлом фар зустрічного автомобіля видимість пішохода наступала за 15м до місця роз`їзду із зустрічним автомобілем ВАЗ, видимість елементів проїзної частини в цей час складала 7,6м, в даній дорожній ситуації було лише погіршення видимості дороги, а не засліплення водія ОСОБА_7 , тому швидкість руху автомобіля ЗАЗ, яким вона керувала, повинна була складати не більше 23 км/год.

Обвинувачена мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п.п.12.2 та 19.3 ПДР України, але її дії не відповідали цим вимогам та з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку із пригодою, що охоплюється складом ч.2 ст.286 КК України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що причиною настання суспільно небезпечного наслідку у виді тяжких тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_9 є порушення обвинуваченою вказаних вище пунктів ПДР України у конкретній дорожній ситуації, і між її діями та наслідками є причинний зв`язок, з таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

При цьому, колегія суддів критично ставиться до не визнання обвинуваченою ОСОБА_7 своєї провини у вчиненому та її намагання перекласти вину на водія зустрічного автомобіля вважає способом захисту, щоб уникнути покарання.

Апеляційний суд погоджується з належно вмотивованими висновками суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України доведена належними доказами, а доводи апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не містять переконливих доводів, які би дозволили дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.

З приводу апеляційного доводу сторони захисту про те, що версія обвинуваченої про можливість збиття пішохода зустрічним автомобілем, не перевірялася органом досудового розслідування та судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що дане питання було предметом ретельної перевірки в суді першої інстанції, за результатами якої не знайшло свого підтвердження, про що обґрунтовано вказано в мотивувальній частині вироку.

Так, допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_19 вказав, що наданих на дослідження даних щодо механізму та умов події на місці ДТП недостатньо для перевірки тверджень обвинуваченої про те, що пішохід рухався по середині дороги, після чого влетів у лобове скло від зіткнення із зустрічним автомобілем.

У зв`язку з цим, за клопотанням сторони захисту та з метою перевірки обставин щодо механізму та умов події на місці ДТП ухвалою суду доручено проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_7 , а також слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 .
Крім того, за клопотанням захисника обвинуваченої ухвалою суду від 15.05.2019 року було призначено комплексну транспортно-трасологічну та судово-медичну експертизу.
Таким чином, судом першої інстанції вжито всіх належних заходів щодо об`єктивного з`ясування обставин справи та забезпечення рівності сторін в доказуванні, а твердження обвинуваченої та захисника про те, що причиною ДТП стали порушення іншого автомобіля ВАЗ 08, який не оглядався під час досудового розслідування, спростовуються даними протоколів огляду місця ДТП та проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також протоколом огляду місця ДТП, в якому зафіксовано механічні пошкодження декоративної рамки переднього реєстраційного номерного знаку в лівій його частині, деформований капот в лівій передній частині, потертості пилобрудового шару в лівій частині капоту, зруйновано вітрове скло, які за висновками комплексної експертизи від 18.12.2019 року утворилися в результаті наїзду на пішохода в умовах ДТП від 20.09.2015 року.
Крім того, суд першої інстанції, з урахуванням показів ОСОБА_12 водія зустрічного автомобіля ВАЗ 08, показання якого підтвердили інші свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також беручи до уваги, що обвинувачена наполягала на відсутності однієї із підстав для гальмування, це достатній інтервал для роз`їзду із зустрічним автомобілем, який рухався на відстані 1м від правого краю проїжджої частини, дійшов до правильного висновку, що своїми діями водій ОСОБА_17 не створював іншим учасникам руху перешкод або небезпеки, тому, в його діях невідповідностей вимогам ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з пригодою, не виявлено.
У зв`язку з вкладеним, колегія суддів вважає вказаний апеляційний довід сторони захисту необґрунтованим.

Колегія суддів ретельно перевірила доводи апеляційної скарги прокурора в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_7 більш суворого покарання, й зазначає наступне.

При призначенні покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, внаслідок чого потерпілому було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, за формою вини вчинений злочин є необережним, дані про особу обвинуваченої, яка не одружена, має середню спеціальну освіту, пенсіонер, інвалід ІІІ групи, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, не судима, має постійне місце проживання, де зарекомендувала себе з позитивної сторони, в сім`ї відносини добрі, порядна сім`янинка, користується повагою серед мешканців селища, шкідливих звичок не має, громадський порядок не порушує, що свідчить про міцність соціальних зв`язків. З моменту вчинення злочину пройшло майже 5 років і за цей час нових злочинів ОСОБА_7 не вчинила. Відсутність обтяжуючих вину обставин.
Обставинами, які пом`якшують покарання, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнав, що вона є інвалідом ІІІ групи, пенсіонерка, відразу після зіткнення надавала потерпілому першу допомогу, відвідувала у лікарні, цікавилася здоров`ям, зі слів в лікарні сплатила частину витрат на лікування в сумі 5000 грн., та дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції за ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції статті, що буде достатнім для перевиховання та запобігання вчинення нових злочинів.
Разом з тим, з урахуванням даних про особу обвинуваченої, відсутності обтяжуючих обставин, а такождумки потерпілого про відсутність підстав для позбавлення її волі, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання у виді позбавлення волі й застосував щодо ОСОБА_7 положення ст.75 КК України в частині основного покарання, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, тяжкість злочину, обставини його вчинення та наслідки, особу винної, суд справедливо і обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Застосування положень ст.75 КК України, судом першої інстанції є достатньо обґрунтованим, суд навів вказані відповідні мотиви такого рішення, що в повній мірі відповідає і узгоджується з цією нормою закону, підстав для призначення обвинуваченій більш суворого покарання немає. Крім того, прокурором не наведено таких обставин та даних про особу обвинуваченої, які б не були враховані при призначенні їй покарання і свідчили про можливість призначення більш суворого покарання.

Разом з цим, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не в повній мірі врахував, що ОСОБА_7 вчинила злочин з необережності, в тверезому стані, має великий стаж водія, дорожньо-транспортних пригод не допускала, а право керування транспортними засобами для обвинуваченої є необхідністю, враховуючи життєві потреби, вік та стан здоров`я обвинуваченої (інвалідність). Крім цього судом першої інстанції не в повній мірі була врахована позиція потерпілого, який не наполягав на призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, враховуючи можливість призначення покарання без позбавленням права керувати транспортними засобами, враховуючи перелічені вище відомості про особу обвинуваченої, обставини та наслідки вчиненого нею кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за можливе призначати ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, із застосуванням положень ст.ст 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 роки, що буде достатнім для її перевиховання та попередження вчинення злочинів в подальшому, оскільки таке покарання призначене ОСОБА_7 є в повній мірі справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає обставинам кримінального провадження і узгоджується з положеннями кримінального законодавства України.

Зазначені обставини є підставою для зміни судового рішення згідно ст. 408 КПК України, оскільки внесення таких змін до вироку не погіршує становище обвинуваченої, і усунення даного недоліку не потребує скасування вироку в цій частині.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Валківського районного суду Харківської області від 14.09.2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.2 ст. 286 КК України, в частині призначення покарання змінити.

Апеляційну скаргу обвинуваченої, - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Призначити обвинуваченій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В силу ст. 75 КК України, вважати ОСОБА_7 звільненою від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України та п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4