ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 954/570/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/1227/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000137 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Нововоронцовського районного суду Херсонського області від 17 вересня 2020 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берислав Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 19.05.2016 року Білозерським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці, звільненого 09.12.2016 року із Казанківської виправної колонії №93 Миколаївської області по відбуттю строку покарання

засуджено:

за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу тримання під вартою з 10.09. 2020 року.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він, будучи раніше судимим, судимість у встановленому законом порядку не знято і не погашено, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.
Так він, 17.04.2020 року близько 08:00 год., переслідуючи прямий умисел направлений на заволодіння чужим майном, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю господаря, через незачинені на замикаючий пристрій ворота проник на огороджену територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_9 , де через незачинену кватирку у віконній рамі житлового будинку проник в середину, звідки таємно викрав:
- 3-ри ланцюжки із срібла 925 проби вагою по 15 грам кожен., загальною вартістю 533 грн. 25 коп.;
- браслет із срібла 925 проби вагою 12 грам, вартістю 142 грн. 20 коп.;
- каблучку із срібла 925 проби вагою 25 грам, вартістю 296 грн. 25 коп.;
- пара сережок із білого золота проби 585 вагою 20 грам, загальною вартістю 17 427 грн.;
- 2-ві пари сережок із білого золота 585 проби вагою по 10 грам, загальною вартістю 17 427 грн.;
- планшет Samsung Galaxy Tab E 9.6" 3G White імеі: НОМЕР_1 у корпусі білого кольору, вартістю 2317 грн. 33 коп.;
- зорова труба Bresser Spotting Score 20-60х60, вартістю 2857грн. 06 коп.;
- грошові кошти в сумі 250 грн, купюрами 200 та 50 грн.;
- 30 доларів США дрібними купюрами, що згідно даних НБУ в перерахунку курсу валют станом на 17.04.2020 року становить 816,06 грн., які склав у знайдений у будинку поліетиленовий пакет, в руках виніс через відчинену кватирку на вулицю, та в подальшому переніс в інше місце, тим самим звернув викрадене майно на свою користь і розпорядився ним на власний розсуд, продавши частину майна сторонній особі, спричинивши своїми протиправними діями потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 42 066,15 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважає призначене судом покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. В обґрунтування доводів указує, що при призначенні покарання судом не враховано обставин того, що обвинувачений як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду повністю визнав вину в інкримінованому, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував завдані злочином збитки, що підтверджено матеріалами кримінального провадження. За викладеного апелянт вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає вимогам ст.50, 65 КК України. Просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свої апеляційні вимоги, просив змінити вирок в частині призначення покарання, думку прокурора про залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, і ці висновки суду ніким не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Що ж до доводів захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про суворість призначеного покарання та наявність підстав для застосування ст.75 КК України, то їх слід визнати безпідставними.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційної скарги захисника випливає, що ним фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів, доводи апелянта про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання, є непереконливими.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався вимог ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання занадто суворим, як про це стверджує апелянт, не має.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який є раніше судимим, характеризується за місцем проживання посередньо, обставини того, що завдану злочином шкоду потерпілій не відшкодовано, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Врахувавши конкретні обставини, дані про особу ОСОБА_8 , наявність у нього незнятої та непогашеної судимості за вчинення аналогічного злочину, що безпосередньо вказує на його схильність до вчинення злочинів та небажання ставати на шлях виправлення, суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ті обставини, на які посилається захисник в інтересах обвинуваченого в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для застосування ст.75 КК України, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини, то вони були враховані судом при призначенні покарання, і не свідчать про можливість його виправлення без відбування реального покарання, враховуючи його негативну репутацію та схильність до вчинення умисних корисливих злочинів.

На думку колегія суддів, менш суворий вид покарання, не пов`язаний з реальним відбуванням покарання у виді позбавлення волі, буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується доводів апелянта про те, що потерпілій частково відшкодовано завдану злочином шкоду, то вони жодним чином не підтверджуються. Зі змісту заяви потерпілої ОСОБА_9 випливає, що їй не було відшкодовано обвинуваченим завдану злочином шкоду. (а.п.39)

Згідно наявних в матеріалах справи фото таблиць, долучених до протоколів оглядів місця події, на яких зображено ОСОБА_8 , який видає викрадені у потерпілої речі, доведено обставини того, що ним вчинено вказані дії у зв`язку з викриттям його злочинної діяльності в рамках проведення слідчих дій щодо нього, а не за власної ініціативи. (а.п.106, 111)

Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_8 було засуджено 19.05.2016 року вироком Білозерського районного суду Херсонської області за ч.2 ст.185 КК України на 3 місяці арешту, покарання за яким ним відбуто 09.12.2016 року. Звільнившись з місць позбавлення волі, він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та в період незнятої та непогашеної судимості знову вчинив аналогічний злочин проти власності, що жодним чином не свідчить про можливість його виправлення без реального відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України, оскільки воно не сприятиме його виправленню та не запобігатиме продовженню ОСОБА_8 злочинної діяльності.

З огляду на викладене вище, підстав для застосування ст.75 КК України та зміни вироку в частині призначення покарання, як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Даних про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 17 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4