Ухвала
Іменем України
24 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 367/2309/18
провадження № 51- 5024 ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 8 вересня 2020 року та ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 1 червня 2020 року,

встановив:
ВирокомІрпінського міського суду Київської області від 7 серпня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. На підставі статей 75,76 КК звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки та покладено на нього відповідні обов`язки.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 1 червня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ірпінського міського суду Київської області від 7 серпня 2018 року.
Київський апеляційний суд ухвалою від 8 вересня 2020 року, керуючись положеннями статей 404, 407 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), залишив без змін зазначену ухвалу місцевого суду.
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду на ухвалу Київського апеляційного суду від 8 вересня 2020 року та ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 1 червня 2020 року, надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог захисник вказує на те, що:

- апеляційний суд на порушення вимог статей 404,410, 411 КПК, не звернув увагу на принцип безпосередності дослідження доказів при розгляді обґрунтованих доводів апеляційної скарги в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, які потребують перевірки шляхом здійснення повторного дослідження доказів;
- апеляційний суд в ухвалі не зазначив обґрунтувань про те, з яких причин не було допитано потерпілого, про що стороною захисту подавалось клопотання в судовому засіданні щодо безпосереднього допиту потерпілого ОСОБА_6 , пояснення якого можуть мати суттєве значення для правильності кваліфікації злочину, за який засуджено ОСОБА_5 і встановлення наявності чи відсутності тілесних ушкоджень у потерпілого безпосередньо до вчинення ДТП;
- апеляційний суд формально розглянув апеляційну скаргу, переписав висновки суду першої інстанції з вироку та не надав належним чином оцінку показанням обвинуваченого, наданих в суді апеляційної інстанції, тому ухвала апеляційного суду не може бути законною і обґрунтованою відповідно до ст. 370 КПК і згідно ч.1 ст. 412 КПК підлягає скасуванню.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч.1, п.п.1, 4 ч.2 ст.459 КПК (в редакції станом на час розгляду справи) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Як убачається з наданої копії ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 1 червня 2020 року, заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку залишено без задоволення, оскільки суду не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність нововиявлених обставин, зокрема, тих, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухвалені судового рішення, і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.
При цьому місцевий суд у своєму рішенні обґрунтовано зазначив, що доводи наведені захисником у заяві про те, що потерпілий ОСОБА_6 не отримував тяжкі тілесні ушкодження внаслідок ДТП, яку вчинив ОСОБА_5 , не є нововиявленою обставиною, оскільки судом під час ухвалення вироку така обставина перевірялась і було встановлено факт причинно-наслідкового зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , що також підтверджується висновком експерта від 16 березня 2018 року № 57/Е, який міститься в матеріалах кримінального провадження.

Суд також вказав, що зазначена обставина визнавалась ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді і при цьому, йому роз?яснювалось судом зміст ч. 3 ст. 349 КПК, згідно якої він у такому випадку буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім того, суд першої інстанції не врахував посилання засудженого ОСОБА_5 на те, що про обставини отримання потерпілим тілесних ушкоджень до ДТП йому стало відомо після ухвалення вироку суду, оскільки суду не було надано жодних доказів на підтвердження того, що потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження до ДТП, а також, що про це засудженому було повідомлено потерпілим саме у вказаний час.
Також суд першої інстанції не врахував твердження ОСОБА_5 про те, що потерпілого не було допитано під час досудового розслідування з приводу часу отримання ним тілесних ушкоджень, оскільки такі твердження спростовуються заявою ОСОБА_6 від 19 березня 2018 року про долучення до провадження як потерпілим, протоколом допиту потерпілого від 19березня 2018 року, в яких потерпілий повідомляв слідчому час і причини отримання ним тілесних ушкоджень, а саме внаслідок вчинення ДТП.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що обставини отримання потерпілим тілесних ушкоджень були відомі, як сторонам по справі, так і суду під час ухвалення вироку, тому не можуть вважатись нововиявленими.
Із ухвали суду першої інстанції убачається, що потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з?явився, належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчить довідка про доставку йому смс-повідомлення, що не повідомляв суд про неможливість прибуття в судове засідання і не подавав заяву про відкладення судового засідання, тому місцевий суд, керуючись нормами ч. 2 ст. 466 КПК (де зазначено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення), вирішив провести розгляд справи за відсутності потерпілого.

Київський апеляційний суд ухвалою від 8 вересня 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення та погодився з наведеними висновками суду першої інстанції в ухвалі від 1 червня 2020 року в частині визнання доводів захисника необґрунтованими, мотивуючи своє рішення тим, що зазначені дані у заяві захисника про перегляд вироку за нововиявленими обставинами не знайшли свого підтвердження.
Врахувавши положення ч.2 ст.459 КПК, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
На думку Суду, обов?язковою умовою перегляду вироку за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для скасування вироку, повинні бути абсолютно новими, суттєвими, раніше невідомими слідчим органам і суду, тобто такими, що не фігурували та не досліджувались в матеріалах справи та потребують окремого розслідування.
Перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції здійснив перегляд вироку за нововиявленими обставинами з дотриманням положень ст. 466 КПК, при цьому в судове засідання неодноразово викликався потерпілий ОСОБА_6 шляхом направлення йому повісток про виклик та sms-повідомлень, що узгоджується з вимогами ст.135 КПК, однак він в судове засідання нез`являвся, про поважні причини не повідомляв, а тому, враховуючи, що судом було вичерпано всі передбачені законом заходи для забезпечення його явки, заяву захисника розглянуто без участі потерпілого.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції вказав, що посилання захисника про те, що заява про перегляд вироку за нововиявленими обставинами ґрунтується на відомостях, які потерпілий нібито повідомивОСОБА_5 , нічим не підтверджені. При цьому, апеляційний суд не прийняв до уваги зазначені у заяві захисника обставини про отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень внаслідок падіння у стані алкогольного сп`яніння, про що засуджений дізнався у вересні 2019 року, та пояснення ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції про те, що розмова між ним і потерпілим відбулася 7 серпня 2019 року, який розповів, що його побили, оскільки вказані обставини містять істотні суперечності щодо дати їх здійснення з участю потерпілого і є сумнівними.
Враховуючи зазначений висновок апеляційного суду, Суд вважає необґрунтованими доводи у касаційній скарзі про ненадання апеляційним судом належної оцінки показанням обвинуваченого, наданих в суді апеляційної інстанції.
При цьому, апеляційний суд визнав безпідставними доводи захисника, що висновок судово-медичної експертизи № 57/Е від 16 березня 2018 року не може підтверджувати обставини отримання потерпілим тілесних ушкоджень саме під час ДТП. В ухвалі суд зазначив, що крім характеру і ступеню тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, що не оспорювалосястороною захисту, висновок містить дані й про те, що описані ушкодження утворились від дії тупих предметів, по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним у постанові, а такими обставинами, як це вбачається з вступної частини висновку, зокрема, переліку питань, поставлених на вирішення експерту, є дорожньо-транспортна пригода.
Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов слушного висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника в частині неправильної кваліфікації злочину, за який засуджено ОСОБА_5 , та що висновком СМЕ від 16 березня 2018 року не підтверджується факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень саме під час ДТП, оскільки, на думку Суду, ці обставини є фактичним оскарженням вироку суду, у зв`язку із тим, що сторона захисту піддає сумніву правильність дослідження та оцінки доказів по справі, а тому не можуть розцінюватися як нововиявлені обставини в контексті зазначеної норми КПК.
Суд апеляційної інстанції звернув також увагу на те, що захисник у своїй заяві вважаючи обставини, які були повідомлені потерпілим ОСОБА_5 такими, що не були відомі суду та засудженому, фактично, стверджує про завідомо неправдиві показання потерпілого, який судом не допитувався, оскільки ніхто з учасників судового провадження не оспорював обставини кримінального правопорушення, однак під час досудового розслідування потерпілий зазначав, що тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової та щелепно-лицевої травми отримав саме внаслідок ДТП. При цьому питання про притягнення потерпілого до кримінальної відповідальності ні захисником, ні засудженим не порушувалося.

Враховуючи зазначені висновки суду першої й апеляційної інстанцій, та встановлені судами обставини у провадженні, Суд вважає, що доводи касаційної скарги щодо неврахування апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів при розгляді обґрунтованих доводів апеляційної скарги в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, повторного дослідження доказів, щодо формального розгляду апеляційної скарги, порушення апеляційним судом положень статей 404 КПК, розгляд провадження без допиту потерпілого, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої й апеляційної інстанції в частині не встановлення наявності обставин, передбачених ч.2 ст. 459 КПК.
Крім того, Суд вважає, що повторне дослідження доказів у справі та вимоги їх переоцінки щодо події злочину, правильності кваліфікації, суперечить положенням п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК.
Відповідно до положень ч.1 ст.412 КПК під істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Доводи у скарзі про те, що апеляційний суд в ухвалі не зазначив обґрунтувань про те, з яких причин не було допитано потерпілого, непереконливі, оскільки зі змісту ухвали не вбачається, що стороною захисту подавались відповідні клопотання, при чому до скарги не надано доказів на підтвердження подання стороною захисту будь-яких клопотань в суді апеляційної інстанції.
Викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви залишення без задоволення апеляційної скарги, є обґрунтованими. Вважати ці висновки неправильними чи сумнівними підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам чинного КПК.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у поданій скарзі не наведено обставин чи інших доводів, які би свідчили, що у даному провадженні, було допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, що перешкодило чи могло перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 8 вересня 2020 року та ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 1 червня 2020 року, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3