Провадження № 1-кп/638/565/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження № 0001249 від 16.03.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та кримінальне провадження № 0001250 від 16 березня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, -

встановив:
В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває вказане об`єднане кримінальне провадження.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку домашнього арешту, обраного відповідно до ухвали від 22 липня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , так як термін спливає 22 вересня 2020 року.

Прокурор просив та наполягав на задоволенні клопотання.

Представник потерпілих та потерпілий покладались на розсуд суду при ухваленні рішення за результатами розгляду клопотання, надали заяву, де просили розглядати за відсутності сторони потерпілих.

Обвинувачений ОСОБА_7 , не заперечував проти задоволення клопотання, вказавши, що не ухилявся від явки до суду, режим домашнього арешту не порушує. До нього приходили працівники правоохоронних органів, які контролювали виконання ухвали суду щодо домашнього арешту, порушень не встановлено.

Захисник ОСОБА_5 не заперечувала проти задоволення клопотання. Вказала, що ОСОБА_7 не порушує визначеного ухвалою суду порядку домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник ОСОБА_4 , не заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/13763/17 від 22.07.2020р., залишеною без змін судом апеляційної інстанції, було задоволено клопотання захисника ОСОБА_5 та змінено запобіжний захід ОСОБА_7 на цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, при обґрунтуванні рішення про продовження строків цілодобового домашнього арешту, слід враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених в своїх запереченнях стороною обвинувачення ризиків, суд має оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК України. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови», заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію обвинуваченого, тощо.

Так, ОСОБА_7 , має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , має міцні соціальні зв`язки, а саме матір, двох братів (5 та 13 років) та сестру (15 років). Будь-яких негативних характеристик на ОСОБА_7 , за місцем його реєстрації та мешкання в матеріалах справи не міститься.

Вказані обставини значно зменшують ступінь існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України порівняно з моментом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу вперше.

При цьому, суд вважає, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати, адже стороною захисту не спростовано та не заперечується факт знаходження ОСОБА_7 , тривалий час у розшуку. Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 , не знав що перебуває у розшуку, тобто не мав умислу на переховування від органів слідства, адже сам з`явився до правоохоронного органу, хоч і заслуговують на увагу, проте не мають істотного значення для спростування вказаного ризику, адже відповідно до позиції висловленої ЄСПЛ у п. 41 рішення по справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року, особа, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Доказів того, що ОСОБА_7 , цікавився ходом кримінального провадження щодо нього, або ж щодо незаконного оголошення його в розшук суду не надано.

Суд враховує закріплену в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30.01.2018 року «презумпцію на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленому ризику можливо, шляхом застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту з покладенням встановлених судом обов`язків.

У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою впродовж всього кримінального провадження ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії. Відповідно, вирішення кожного наступного питання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Після спливу певного часу судова влада зобов`язана привести інші вагомі підстави для подальшого утримання під вартою, та розглянути можливість застосування будь-яких альтернативних запобіжних заходів (п. 28 рішення ЄСПЛ «Роман Мірошніченко проти України» заява № 34211/04 від 19.05.2009 року).

У п. 80 по справі «Гавули проти України» заява № 52652/07 від 07.10.2013 року, Європейський суд з прав людини висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності …вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини злочину, що інкримінується ОСОБА_7 , особистість обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався, має зареєстроване місце проживання де крім нього проживають також його мати, два рідні брати та сестра, беручи до уваги доведеність існування на даному етапі судового провадження лише одного з п`яти, передбачених ст. 177 КПК України ризиків, суд вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого та запобігання ризику переховування можуть бути досягнуті шляхом застосування до останнього менш суворого запобіжного заходу, в даному випадку цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст. 177,184, 193-194, 196-199, 331 КПК України, суд, -

постановив:
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, та покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

- не залишати житло за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово;

- носити електронний засіб контролю;

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не спілкуватись з свідками, експертами, спеціалістами у даному кримінальному провадженні без присутності слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну в разі їх наявності.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу діє протягом 2-х місяців з моменту її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів до Харківського апеляційного суду в порядку передбаченому главою 18 КПК України.

Суддя ОСОБА_1