Провадження № 1-кс/643/5031/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання ст. слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0005050 від 06.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

встановив :

Московським ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0005050 від 06.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.12.2020 року до Московського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5 , 1996 року народження, про те, що 06.12.2020 року, приблизно о 02:00 годині, за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів, 238, поблизу будинку, невстановленою особою на ім`я Самір, відкрито, шляхом ривка, було здійснено заволодіння мобільним телефоном «Huawei», який належав ОСОБА_5 , чим останній було завдано матеріальних збитків. (ЖЄО №55548 від 06.12.202

06.12.2020 слідчим СВ Московського ВП в період часу з 04.20 по 04.50 год. складено протокол огляду місця події під час якого поблизу будинку №238 по вул. Дружби Народів м. Харкова у ОСОБА_6 з правої бокової кишені куртки було виявлено та вилучено мобільний телефон «HUAWEI Y7» ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 .

В ході досудового розслідування встановлено, що вилучений у ОСОБА_6 мобільний телефон належить потерпілій ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

06.12.2020 вилучений під час огляду місця події мобільний телефон був визнаний речовим доказом та має істотне значення по кримінальному провадженню. У подальшому по вказаному речовому доказу буде призначено відповідну судову експертизу яка має істотне значення для встановлення істини по кримінальному провадженню. У разі повернення речових доказів до проведення експертиз, вони можуть будуть знищенні, зіпсовані та пошкодженні.

Слідчий в судове засідання не з`явився, разом із клопотання надав заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, на задоволенні клопотання наполягав.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази, встановив, що в провадженні Московського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0005050 від 06.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до вимог ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Більш того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження та за вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,

постановив:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон «HUAWEI Y7» ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , яке було вилучено 06.12.2020 слідчим СВ Московського ВП в період часу з 04.20 по 04.50 год. поблизу будинку №238 по вул. Дружби Народів м. Харкова у ОСОБА_6 з правої бокової кишені куртки.

Визначити місцем зберігання арештованого майна територію Московського ВП ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 30.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1