Ухвала

30 листопада 2020року
м. Київ
справа № 128/1780/17
провадження № 51 - 5701 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 8 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000601,
встановив:
За вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 11 серпня 2020 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився та проживає на АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу- 26 вересня 2012 року Староміським районним судом міста Вінниця за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі

на строк 4 роки.
Прийнято рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 1 травня

2017 року близько 01:00, перебуваючи в с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області, діючи повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, проник до гаражного приміщення № НОМЕР_1 , кооперативу № 3, яким користується потерпілий ОСОБА_5 , звідки викрав належне останньому майно, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 22595 гривень 63 копійки.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 8 жовтня 2020 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали Вінницького апеляційного суду від 8 жовтня

2020 року невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Вказує на неналежне врахування судом апеляційної інстанції обставин, що пом`якшують покарання, що призвело, на його думку, до призначення покарання, яке є надто суворим.
Перевіривши наведені у касаційній сказі доводи та дослідивши оскаржуване судове рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення касаційної скарги засудженого.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Обираючи ОСОБА_4 міру примусу, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, дані про особу винного, який будучи раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, належних висновків для себе не зробив та знову скоїв крадіжку, а тому дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого тільки

в умовах ізоляції від суспільства.

Разом з тим, врахувавши обставини, які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини та сприяння слідству, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого, суд правильно призначив ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке є наближеним до мінімального у межах санкції вказаної норми.
Таке покарання, на думку колегії, відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК

є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати його явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги засудженого, в частині суворості призначеного йому покарання та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення правильно залишив вирок без зміни.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 8 жовтня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3