Справа № 548/435/19
Провадження №1-кп/548/19/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

законного представника потерпілого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол кримінальне провадження № 0000035 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Штомпелівка, Хорольського району, Полтавської області, освіта вища, не працюючий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, інвалідності не має, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ:
20.01.2019 р. близько 22-00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на автодорозі сполученням с.Штомпелівка - с.Лісянщина Хорольського району неподалік залізничного переїзду, який розташований в с. Штомпелівка, Хорольського району Полтавської області, на грунті неприязних відносин, в ході спілкування з неповнолітнім ОСОБА_4 , діючи умисно, кулаком правої руки наніс йому один удар по тулубу та два удари кулаком правої руки в область обличчя. Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на умисне нанесення потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 схопив ОСОБА_4 лівою рукою за шию зі сторони спини та, утримуючи в такому положенні, пластмасовою рукояткою викрутки наніс декілька ударів в потиличну область голови потерпілого.

Унаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин та підшкірного крововиливу в лівій потиличній області та синця на нижній повіці лівого ока, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 14 від 25.01.2019 р. кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе у вчиненні кримінального проступку не визнав та прохав його виправдати, вказав, що справу проти нього сфабриковано.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вина ОСОБА_6 повністю підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, які узгоджуються між собою, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_4 за участю законного представника ОСОБА_5 , який в судовому засіданні показав суду, що 20.01.2019 р. близько 22-00 год. ОСОБА_6 , неподалік залізничного переїзду, який розташований в с. Штомпелівка, Хорольського району Полтавської області, в ході спілкування умисно, кулаком правої руки наніс йому один удар по тулубу та два удари кулаком правої руки в область обличчя та схопив його лівою рукою за шию зі сторони спини та, утримуючи в такому положенні, пластмасовою рукояткою викрутки наніс декілька ударів в потиличну область голови .

- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , яка показала суду, що вона та потерпілий ОСОБА_8 о 21:30 год поверталися додому до неї та їм на зустріч їхав автомобіль, який обігнав їх за переїздом та поморгав фарами щоб вони зупинилися.Зупинившись ОСОБА_8 вийшов з машини та пішов до іншої, звідти вийшов водій та вони з ОСОБА_8 сіли до його машини. Водієм виявився ОСОБА_9 який сказав, що зараз покатаємося та почав згадувати конфлікти за його участю. Вийшовши з машини ОСОБА_9 почав бити ОСОБА_8 , наносити удар правою рукою в область голови , потім він його тримав , взяв його руку і почав викручувать та душити. ОСОБА_9 витяг щось із кишені та бив його по затилку та потім підніс до голови;

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , який показав суду, що 20.01.2019 року близько 22:00 - 23:00 год. зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що ОСОБА_8 обіжають, коли вони прибули з ОСОБА_12 на місце то ОСОБА_8 закричав щоб вони не підходили до нього адже у ОСОБА_6 у кармані викрутка.

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який дав аналогічні покази , поясненням свідка ОСОБА_10 .

Крім показів свідків, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступка передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- витягом з ЄРДР від 21.01.2019 року ( т. 1 а.с.138);

- заявою про вчинення злочину від 21.01.2019 року ( т. 1 , а.с. 139);

- висновком експерта № 14 від 22.01.2019 року, згідно якого 1,2,4,5,9. тілесне ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин та підшкірного крововиливу в лівій потиличній області утворилося від не менш ніж одноразової дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Таким предметом могло бути руків`я викрутки або будь-який інший предмет із подібною характеристикою. Синець на нижній повіці лівого ока утворився від не менше одноразової дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Таким предметом могли бути пальці кисті нападника стиснуті в кулак або будь-який інший предмет із подібно характеристикою. Дані тілесні ушкодження утворилися із силою достатньою для їх утвореньта могли утворитися при вказаних обставинах і вказаний строк як вказано в описовій частині ухвали і на які вказує підекспертний, в своїй сукупності, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження . Яких-небудь об`єктивних судово-медичних даних, які б вказували про конкретні взаєморозташування потерпілого та нападника в момент нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, не мається. Але можна припустити, що в момент нанесення тілесних ушкодженьгр. ОСОБА_4 міг знаходитися як у вертикальному так і горизонтальному положеннях тіла або близькому до них.

Неможливо виключити ушкодження у вигляді припухлості м яких тканин та підшкірного крововиливу в лівій потиличній області внаслідок падіння з висоти власного зросту на площину в тому числі і на виступаючі предмети.

При судово-медичній експертизі гр. ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, характерних для їх утворення внаслідок боротьби, самооборони, а також для нанесення ударів потерпілим іншій людині , не виявлено (т. 1 , ст. 151-152);

- протоколом пред"явлення особи для впізнання за фотознімками та довідкою до нього від 06.02.2019 року, згідно якого особу ОСОБА_6 було впізнано ( т. 1 , а.с. 153-155);

- протоколом проведення слідчого експеременту від 13.02.2019 року, за участю потерпілого , законного представника, судового експерта, зафіксованого за допомогою фотозйомки, згідно якого було відтворно обставини вичнення кримінального правопорушення ( т. 1 , а.с. 156-168).

Вислухавши пояснення обвинуваченого, допитавши в судовому засіданні потерпілого , свідків та дослідивши письмові докази по даній справі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, який вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.125 КК України.

Згідно з вимогами ч. 3ст. 62 Конституції Українита Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. ст.21,22,30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник,а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

У відповідності до ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведеності у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно із положеннями ст.22 КПК України суд зберігає об`єктивність та неупередженість, в тому числі не надаючи переваг будь-якій стороні кримінального провадження.

Крім цього, пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обгрутовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінально процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Оцінюючи зібрані органом досудового розслідування та представлені суду стороною обвинувачення докази, які перевірені в даному судовому провадженні та безпосередньо досліджені судом , суд вважає, що вони у своїй сукупності без усяких сумнівів, дають можливості дійти обґрунтованого висновку щодо доведеності вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин викладених в обвинувальному акті.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особистість обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, думку потерпілого , обставини, що помякшують і обтяжують покарання.

Суд також при призначенні обвинуваченому покарання враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

При призначенні обвинуваченому покарання враховується судом і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 66, 67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання для обвинуваченого ОСОБА_6 судом враховано висновок досудової доповіді про обвинуваченого, наданий Хорольським районним сектором філії ДУ "Центр Пробації" в Полтавській області в якому зазначено, про середню ймовірність вчинення ОСОБА_6 повторного правопорушення те, що останній не становить високої небезпеки для суспільства та можливість виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 одружений, не працює, раніше не судимий, відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального прапорушення, а саме: його класифікацію за ст.12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення неправомірних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались.

Майнової шкоди не завдано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 376, 381-382, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п"ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850, 00 (вісімсот п"ятдесят) грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Хорольський районний суд Полтавської області .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

ГоловуючийОСОБА_1