ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/282/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - скарга на ухвалу сл. судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 05 жовтня 2020 р. у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 вересня 2020 р.,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено та застосовано відносно останньої запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту по місцю реєстрації АДРЕСА_1 , у період з 20 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступної доби з покладенням на неї відповідних обов`язків.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням розміру застави в сумі 659 100 гривень.

Зокрема зазначає, що слідчим суддею не надано оцінки доказам, які вказують на системність вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також, з метою приховування слідів злочинної діяльності, його можливість впливу на осіб, яким він спільно з іншими учасниками групи збував підроблені документи.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених у ній підстав, підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, в провадженні слідчого управління ГУНП в Тернопільській обл. перебувають матеріали кримінального провадження за №0000017 від 24 січня 2020 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянина ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на особисте збагачення внаслідок виготовлення, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту громадянам України на території міста Тернополя незаконно виготовлених голографічних захисних елементів, які містяться на ІД-картках громадян країн Європейського Союзу.
Переслідуючи мету збагачення, шляхом виготовлення з метою збуту та збут незаконно одержаних голографічних захисних елементів, ОСОБА_7 вступила в злочинну змову із ОСОБА_10 ..

Реалізовуючи свій злочинний умисел, у невстановлений слідством період часу та спосіб, ОСОБА_7 , будучи фізичною особою-підприємцем КВЕД 2010, маючи на меті отримати частину прибутку, керуючись корисливим мотивом, підшуковувала осіб, яким необхідно виготовити підроблені офіційні документи ІД картки громадян Європейського Союзу та інші документи, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , достовірно усвідомлювала, що останній безпосередньо співпрацює з невстановленою слідством особою, яка незаконно володіє голографічними захисними елементами, які наносяться на ІД картку громадян Європейського Союзу, при цьому використовує спеціальне обладнання, домовлялась про умови отримання таких документів та їх вартість.

Так, 30.07.2020 о 11:57 год. ОСОБА_11 , перебуваючи у приміщенні офісу, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та яким користується у своїй підприємницькій діяльності ОСОБА_7 , звернувся до останньої з приводу надання допомоги у виготовлені для нього підробленої ІД-картки громадянина Європейського Союзу на що остання погодилась та повідомила, що цим займається ОСОБА_10 .. Після чого зателефонувала на мобільний номер № НОМЕР_1 останнього та повідомила про необхідність виготовлення картки. Після завершення телефонної розмови ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_11 про вартість готової картки, яка становитиме 250 Євро, термін її виготовлення 3-4 дні та необхідність фото останнього, яке він має скинути на її електронну пошту. Отримавши фотографію ОСОБА_11 , у невстановлений органом досудового розслідування час та спосіб, ОСОБА_7 надіслала її ОСОБА_10 , який в свою чергу, отримавши замовлення від ОСОБА_11 на виготовлення ІД-картки громадянина Європейського Союзу у період часу з 30.07.2020р. по 10.08.2020р., маючи при цьому всі необхідні персональні дані для виготовлення ІД-картки громадянина Європейського Союзу передав їх за допомогою мобільного додатку невстановленій слідством особі. При цьому, ОСОБА_10 достовірно знав, що остання за допомогою комп`ютерної та друкувальної техніки із спеціальним обладнанням для друку на пластикових картках роздрукує ІД-картку громадянина Словацької Республіки та за допомогою прес-ламінатора на поверхню підробленого офіційного документа нанесе голографічний захисний елемент.

31.07.2020р. о 11 годині 45 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні свого офісу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , за виготовлення та збут ІД-картки громадянина Європейського Союзу із голографічним захисним елементом отримала від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 250 Євро, що згідно офіційного курсу Національного Банку України, який був встановлений на момент вчинення злочину, становить 8125 гривень.
В подальшому, ОСОБА_7 , виконуючи замовлення ОСОБА_11 , отримала від ОСОБА_10 незаконно виготовлену ІД-картку громадянина Литовської Республіки на ім`я ОСОБА_12 , яку зберігала при собі.

З метою отримання замовленої у ОСОБА_7 картки громадянина Європейського Союзу, 11.08.2020р. о 10 годині 45 хвилин ОСОБА_11 прийшов у приміщення офісу останньої, де отримав виготовлений підроблений офіційний документ, а саме ІД-картку громадянина Литовської Республіки на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_2 , видану 14.10.2017, яка не відповідає за своїми характеристиками аналогічним паспортним документам, які видаються або видавались уповноваженими органами Литовської Республіки та на якій наявний голографічний захисний елемент, який відрізняється за конфігурацією окремих елементів, текстом, місцем розташування та кольором світіння від порівняльного зразка ідентифікаційної картки Литовської Республіки № НОМЕР_3 , яка знаходиться в інформаційно-довідковій системі з прикордонного контролю ARGUS.

В подальшому, отримані від збуту незаконно виготовленої ІД-картки громадянина Литовської Республіки на ім`я ОСОБА_12 із голографічними захисними елементами грошові кошти в розмірі 250 Євро були розподілені між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 ..

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 199 КК, а саме виготовленні, придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту голографічних захисних елементів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 358 КК - збуті підроблених офіційних документів- ІД карток громадян ЄС, які видаються уповноваженими органами, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

09 вересня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_7 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:
- протоколом проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у ОСОБА_7 ;
- висновком технічної експертизи документів;
- протоколами про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою до застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею злочинів, один з яких є тяжким, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_7 покладених на нею процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:
1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі до десяти років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_7 може зберігати все обладнання та техніку, яку використовували у своїй діяльності не лише за місцем проживання, а й в інших місцях, які на даний час органом досудового розслідування не встановлені;
3) незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_7 безпосередньо відомо кому саме вони виготовляли та збували підроблені офіційні документи, а саме ІД-картки громадян Європейського Союзу із голографічними захисними елементами у кримінальному провадженні та номера мобільних телефонів останніх, у зв`язку із чим, підозрювана може впливати на вказаних осіб у провадженні, чинити відповідний тиск, шляхом погрози він може схиляти до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування.
Посилаючись на наведене, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваної ОСОБА_7 та виконання нею процесуальних рішень, запобігання можливому переховуванню підозрюваної від органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, слідчий просив застосувати щодо підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Слідчий вважає, що на даний час виникла необхідність у застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199, ч.3 ст.358 КК України, із врахуванням особи підозрюваної, зокрема того, що вона раніше не судима, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, прийшов до висновку, що відносно підозрюваної слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки, на його думку, саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ст.177 КПК України.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Разом з тим, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст. 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя, чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
При судовому розгляді клопотання слідчий суддя перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд правильно виходив з того, що матеріали клопотання містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однак не містять переконливого обгрунтування, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив, що причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як домашній арешт.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського суду "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграф 1 (с) Конвенції, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин". Існування "обґрунтованої підозри" розглядається як необхідна, а при первісному обранні навіть іноді неодмінна і достатня підстава для арешту.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява № 42310/04).
За таких обставин, на думку колегії суддів, слідчий суддя, виходячи із норм Глави 18 КПК України, згідно якої питання щодо застосування запобіжних заходів належить до виняткової компетенції слідчого судді, правомірно відмовив у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та прийшов до правильного висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період доби з 20 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступної доби та із покладенням на неї відповідних обов`язків.

З огляду на викладене, слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не є безумовно визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 вересня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в період доби з 20 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступної доби та із покладенням на неї відповідних обов`язків, - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді