Провадження №11-кп/801/1209/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2020,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2020 відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зміну призначеного покарання більш м`яким.
Своє рішення суд мотивував тим, що можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, не передбачена кримінальним процесуальним законом.
Не погоджуючись з даним рішенням, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, клопотання задовольнити. Ухвалу вважає незаконною та необґрунтованою, а висновки суду такими, що суперечать національному законодавству та практиці Європейського Суду з прав людини.
Апелянт зазначає, що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі суперечить нормам Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також нормам міжнародного права.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступ захисника засудженого на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність рішення суду першої інстанції, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як встановлено апеляційним судом ОСОБА_8 засуджений вироком Кіровоградського обласного суду від 14.04.1998 за п. «ж», «з» ст. 93, ч. 2 ст. 140, ст. 94 Кримінального кодексу України, з урахуванням положень ст. 42 КК до покарання у виді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього індивідуального майна. Згідно з ухвалою Верховного Суду України від 09.07.1998 вищезазначений вирок змінено та виключено з вироку посилання про те, що ОСОБА_8 при вчиненні вбивств проявив особливу жорстокість. Ухвалою Кіровоградського обласного суду від 12.06.2000 покарання у виді смертної кари ОСОБА_8 замінено на довічне позбавлення волі.
25.05.2020 засуджений ОСОБА_8 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням, в якому просив замінити невідбуту частину призначеного йому покарання більш м`яким, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини.
Статтею 51 КК України передбачені види покарань для осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Згідно ст. 152 КВК України, підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.
Покарання у виді довічного позбавлення волі не має кінцевого терміну відбуття покарання.
ОСОБА_8 засуджений до довічного позбавлення волі, тому вимоги ст. 152 КВК України до нього застосовані бути не можуть.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким визначена положеннями ст. 82 КК України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», такі можуть бути застосовані лише до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Отже, вимогами національного законодавства не передбачено заміну невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, про що обґрунтовано було зазначено в оскаржуваному рішенні.
Разом з тим, суд правильно вказав, що заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі можлива виключно у порядку ст. 87 КК України, тобто шляхом помилування.
При прийнятті ухвали суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.
Посилання засудженого на те, що підставою його звернення до суду була наявність рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України (№2)», відповідно до якого довічне позбавлення волі у тому виді, що існує в Україні, є жорстоким поводженням, та його застосування суперечить нормам ЄСПЛ, суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.05.2019 у справі № 757/12726/18-ц (п. 36) звернула увагу на те, що 12.03.2019 ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України». У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.
Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, про що правильно було зазначено в оскаржуваній ухвалі.
Частиною 1 ст. 87 КК України передбачено можливість заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, актом про помилування, який належить до компетенції Президента України, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
Відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 №223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.
Керуючись ст. ст.405,407,419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2020, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зміну призначеного покарання більш м`яким залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4