ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2842/20 Справа № 175/331/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000769 від 25.09.2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого водієм ТОВ «М`ясокомбінат «Ювілейний», проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2020 року ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання за умови, що на протязі двох років іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у відповідності вимог процесуального закону.
Цим вироком дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 .
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 25 вересня 2019 року приблизно о 08.15 годині ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить TOB з II «Інвеста», рухався з перевищенням допустимої швидкості поза населеними пунктами приблизно зі швидкістю 110 км/годину по сухому дорожньому покриттю автодороги Т0405 «Дніпро-Хутірське», яка має по одній смузі в кожному напрямку, з боку с. Чумаки у напрямку до м. Дніпра у Дніпровському районі Дніпропетровської області.
Під час руху ОСОБА_11 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, маючи можливість своєчасно виявити небезпеку для руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого скоїв наїзд передньою лівою частиною автомобіля «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 на праву частину тіла пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у вказані день і час на 7 кілометрі вказаної автодороги від магазину «Ювілейний» с. Чумаки в бік до м. Дніпра перетинала у темпі кроку проїзну частину у невстановленому місці, рухаючись зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 , згідно до висновку експерта № 196е/42 від 08-16 січня 2020 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, забійної рани у тім`яній області ліворуч, закритого перелому правої ліктьової кістки у верхній третині зі зміщенням уламків, закритої травми тазу, перелому лонних та сідничних кісток праворуч і ліворуч зі зміщенням уламків, перелому крижі праворуч, перелому крила правої клубової кістки, закритого перелому даху вертлюжної западини праворуч із внутрішньочеревним розривом передньої стінки сечового міхура та наявністю уретральної гематоми великого об`єму навколо розриву, з розвитком у посттравматичному періоді нейропатії правого малогомілкового нерву з плегією згиначів правої стопи, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Причиною скоєння дорожньо-транспортної пригоди послужили дії ОСОБА_14 , який грубо порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б), 12.3 і 12.6 ґ Правил дорожнього руху України, які встановлюють:
- п.1.3 - «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
- п.1.5 - «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- п.2.3 - «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
- п.12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди»;
- п.12.6 «Поза населеними пунктами на всіх дорогах і на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 (початок населеного пункту) дозволяється рух із швидкістю: ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 (автомагістраль) - не більше 130 км/год, на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год, на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год».
Невиконання обвинуваченим ОСОБА_15 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди і заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки, та призначити покарання без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що закон України про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу.
Так, обвинувачений посилається на те, що він працює водієм ТОВ «М`ясокомбінаті «Ювілейний», а тому його діяльність пов`язана з користуванням правом керувати транспортними засобами, що є єдиним та основним джерелом його доходу та існування.
При цьому, ОСОБА_7 повністю визнав провину, щиро розкаявся та надав критичну оцінку своїм діям, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами обвинувачення, дав правдиві свідчення, висловив жаль з приводу вчиненого, не перешкоджав слідству, активно сприяв розкриттю злочину - своїми діями надав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття, повністю відшкодував завдані збитки потерпілій ОСОБА_13 , яка в своїй письмовій заяві зазначила що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_7 немає.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, а тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Доводи обвинуваченого про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не в повній мірі врахував усі фактичні обставини провадження та характеризуючі дані на його особу, а тому необґрунтовано призначив йому додаткове покарання, не заслуговують на увагу.
Загальні засади призначення покарання, визначені в ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.
У роз`ясненнях, що містяться у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за ч.ч. 1, 2 ст.ст. 286, 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів відповідно, що також слідує із роз`яснень згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 допустив низку порушень положень Правил дорожнього руху України, зокрема п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали у виді заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій.
Крім того, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 основного покарання та вирішенні питання щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи та особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий і не притягався до кримінальної відповідальності, на протязі 2019 року один раз притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України (ст.124 КУпАП), працює та позитивно характеризується за місцем роботи, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують його покарання, щиросердне каяття та добровільне відшкодування потерпілій заподіяної шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов висновку про можливість звільнення останнього від відбування основного покарання з випробуванням та необхідність застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він повністю визнав провину, щиро розкаявся та надав критичну оцінку своїм діям, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, дав правдиві свідчення, висловив жаль з приводу вчиненого, не перешкоджав слідству, повністю відшкодував завдані збитки потерпілій, яка в своїй письмовій заяві зазначила що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_7 немає, мають місце, проте вже були враховані судом першої інстанції при призначенні основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України, проте не є достатніми підставами для зміни призначеного покарання шляхом скасування додаткового покарання.
Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, віднесено до злочинів проти безпеки руху, тому думка потерпілої щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною у цьому питанні.
Також колегія суддів зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
Вказана правова позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 161/537/18 (провадження № 51-4055км19).
Враховуючи вищевикладене, посилання у апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що керування транспортного засобу є його єдиним джерелом доходу, не може бути безумовною підставою для звільнення його від відбування призначеного додаткового покарання.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання, призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обґрунтованим та необхідним.
Підстав для зміни призначеного покарання в частині призначення додаткового покарання ОСОБА_7 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.
З огляду на це, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про необхідність зміни призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання шляхом його скасування, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для скасування призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4