№707/1699/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000639 від 28.06.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лебедин Шполянського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 28 червня 2020 року близько 08 години 50 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в селі Червона Слобода Черкаського району Черкаської області по вулиці Чигиринський шлях, зі сторони міста Черкаси в напрямку міста Чигирин Черкаської області, під`їхавши до перехрестя з вулицею Пирогова, навпроти будинку № 167 по вулиці Чигиринський шлях, проявив неуважність та грубо порушив вимоги:

- пункту 10.1. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- пункту 16.13. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Так, він, під час руху, порушуючи вказані пункти правил безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не дав дорогу велосипедисту ОСОБА_5 , 1975 року народження, що рухався в зустрічному напрямку по правому краю проїзної частини вулиці Чигиринський шлях, та здійснив поворот ліворуч на вулицю Пирогова, унаслідок чого скоїв наїзд на вказаного велосипедиста.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_5 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 02-01/692 від 31.07.2020 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої стегнової кістки у верхній третині зі зміщенням уламків. Вказані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Спричинені потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесного ушкодження, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 4/46Е-20 від 28.07.2020, знаходяться в причинному зв`язку з порушенням водієм автомобіля «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимог пунктів 10.1., 16.13. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зі змінами та доповненнями, для виконання яких він перешкод технічного характеру не мав.

Указані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, показав, що 28 червня 2020 року близько 09-ої години дійсно керував автомобілем «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався в селі Червона Слобода Черкаського району Черкаської області по вулиці Чигиринський шлях. Коли під`їхав до перехрестя з вулицею Пирогова, яка веде до лікарні, зупинився та пропустив автомобіль, при цьому, не помітивши велосипедиста ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному напрямку по правому краю проїзної частини вулиці Чигиринський шлях, продовжив рух та, здійснюючи поворот ліворуч на вулицю Пирогова, скоїв наїзд на вказаного велосипедиста. Відразу після ДТП викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції. У скоєному щиро кається, просить суд його суворо не карати.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.
Потерпілий ОСОБА_5 та представник потепілого ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.
Потерпілий ОСОБА_5 звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи без його участі, у якій просив суд застосувати до обвинуваченого мінімальну та найбільш м`яку міру покарання.
Представник потерпілого ОСОБА_6 про причини неявки суд не повідомив.
Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового засідання без участі потерпілого та його представника.
За вказаних обставин, враховуючи думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 325 КПК України, суд вважає можливим за відсутності потерпілого та його представника з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести судовий розгляд без вказаних осіб.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши ОСОБА_4 наслідки застосування положень частини третьої статті 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення частини третьої статті 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Судом достовірно встановлено, що допущені обвинуваченим ОСОБА_4 порушення Правил дорожнього руху України, а саме п.п. 10.1. та 16.13., являлися безпосередньою причиною події дорожньо-транспортної пригоди, а також те, що в результаті цього настали наслідки у вигляді заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Суд констатує наявність прямого причинного зв`язку між допущеними ОСОБА_4 порушеннями Правил дорожнього руху і вказаними наслідками.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 , у судовому засіданні не добуто.
З огляду на вищевикладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Підстав, у відповідності до частини третьої статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:
- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; обвинувачений просив суд його суворо не карати, застосувати до нього покарання у вигляді штрафу та не позбавляти права керування транспортними засобами);
- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття);
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, яке відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином;

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину): форму вини (необережність), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження);
- особу обвинуваченого, який є людиною похилого віку; пенсіонером; раніше не судимим; визнав свою вину; щиро розкаявся; активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; одружений; утриманців в розумінні закону не має; отримує пенсію, з його слів, у розмірі близько 3000 грн.
Також, суд зважає на те, що на час вчинення діяння ОСОБА_4 , тобто станом на 28 червня 2020 року, ч. 1 ст. 286 КК України була викладена у наступній редакції: «Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, - карається штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого».
01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, згідно якого у статті 286 КК України, в абзаці другому частини першої, слова "від двохсот до п`ятисот" замінено словами "від трьох тисяч до п`яти тисяч", а слова "або без такого" виключено.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
За приписами ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
У зв`язку з викладеним, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 5 КК України, при розгляді даного кримінального провадження підлягає застосуванню редакція ч. 1 ст. 286 КК України, що діяла на час вчинення діяння ОСОБА_4 .
При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягало у тому, що обвинувачений добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування в установленні невідомих їм обставин справи, що не заперечувалося сторонами у судовому засіданні.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення (злочину), не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.
Враховуючи наведені обставини справи, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи думку потерпілого, який будь-яких претензій до обвинуваченого не має та просив суд призначити останньому мінімальну міру покарання, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, за якою він обвинувачується, наближених до мінімальної межі,в редакції, що діяла на час вчинення діяння ОСОБА_4 .
Розглядаючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, враховуючи положення постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" № 14 від 23 грудня 2005 року, зі змінами, де роз`яснено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного; зважаючи на ставлення обвинуваченого до скоєного, а також на те, що останній викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції, суд не вважає доцільним застосувати до винного додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась.
У порядку частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судової автотехнічної експертизи в сумі 2615 грн 04 коп.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджену вартість проведення судової автотехнічної експертизи в сумі 2 615 грн (дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 04 копійки.
Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання обвинуваченому ОСОБА_4 , - залишити останньому за належністю;

- велосипед «Silver Bike», переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - залишити останньому за належністю;

- історію хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_5 , передану на зберігання до КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», - залишити КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» - за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1