ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1159/19 Номер провадження 11-кп/814/548/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
особи, до якої застосовані
примусові заходи
медичного характеру ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
законного представника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з КП «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради» кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000048, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 січня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000048, у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород, Полтавської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з ухвалою суду, 29 грудня 2018 року, ОСОБА_7 , з добровільної згоди власника правомірно перебував у приміщенні житлового будинку за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по АДРЕСА_2 . Знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин заподіяв численні удари кулаком правої руки, стиснутої в кулак та стопами ніг, взутими у взуття по голові тулубу та кінцівкам ОСОБА_10 , після чого покинув помешкання останнього. Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень, стан потерпілого погіршився та 03.01.2019 каретою швидкої його було доставлено до Миргородської ЦРЛ, де в подальшому госпіталізовано до відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії, де того ж дня він помер.
Згідно висновку експерта № 8А від 13.03.2019 причиною смерті ОСОБА_10 стала тупа травма грудної клітини, голови та кінцівок, що призвела до виникнення чисельних переломів ребер з права та зліва з ушкодженням пристінкової плеври, чисельних синців та саден, рани та ускладнилась розвитком шоку тяжкого ступеню.
Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження, стосовно живої особи, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя в момент спричинення та мають прямий причинно-наслідковий зв`язок з причиною його смерті.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експерта №100 від 23.05.2019, за результатами проведеної стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_7 в період інкримінованого йому діяння страждав і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного генезу (наслідки травми головного мозку, хронічна алкогольна інтоксикація). Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування таких вимог посилається на допущені судом порушення процесуального закону.

Так, ним та ОСОБА_7 в ході судового розгляду справи було заявлено клопотання про повторне проведення стаціонарної комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 не погоджувався з результатами проведеної експертизи № 100, та вважав її результати хибними, а себе повністю здоровою особою. Дане клопотання судом було залишено без задоволення.

Вказує, що проведення повторної стаціонарної комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи, змогло б усунути будь-які сумніви щодо стану здоров`я ОСОБА_7 , як у нього самого, так і у сторони захисту, оскільки ознаки захворювання ОСОБА_7 , якщо і наявні, то вони є неявними, та з точки зору сторонніх осіб він не виглядає як психічно хвора людина, та не має яскраво виражених ознак психічного захворювання.

Не погоджується також із застосуванням заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом та вважає його надто суворим.

Крім того, на думку захисника не всі тілесні ушкодження, які були виявлені на тілі ОСОБА_10 , могли бути нанесені ОСОБА_7 , оскільки окрім останнього, ОСОБА_10 відвідували і інші особи, які також вживали з ним спиртні напої та могли нанести йому тілесні ушкодження.

При цьому, стороною обвинувачення не надано беззаперечних та неспростовних доказів, що саме ОСОБА_11 був єдиною особою, яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

Стороною обвинувачення та судом також залишено поза увагою тілесне ушкодження у вигляді рани на лівому вусі ОСОБА_10 , схожої на укус. Походження вказаного пошкодження не було встановлено в ході судового розгляду.

Звертає увагу, що постійним відвідувачем ОСОБА_10 також була гр. ОСОБА_12 , яка страждає на епілепсію та зміну особистості. Зі слів свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_12 зловживала алкогольними напоями, характеризувалася агресивною поведінкою та цілком могла нанести тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

Окрім цього зазначає, що ОСОБА_10 після нанесення йому тілесних ушкоджень нікому не повідомляв, що такий його стан викликаний побиттям ОСОБА_7 .

При цьому, з моменту нанесення тілесних ушкоджень 29.12.2019 по 03.01.2020, коли стан ОСОБА_10 погіршився, ОСОБА_7 жодного разу до останнього не приходив, а тому в цей проміжок часу ОСОБА_10 могли наносити тілесні ушкодження інші особи, зокрема ОСОБА_12 .

З огляду на це, вважає проведений судовий розгляд неповним.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 , законний представник ОСОБА_9 та особа, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 підтримали подану захисником в інтересах ОСОБА_7 апеляційну скаргу, просили її задовольнити з підстав у ній наведених, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає судове рішення законним і обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування, як і не вбачає підстав для нового судового розгляду. Просив ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства, а ухвала суду про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом відповідає вимогам ст. 513 КПК України.

Відповідно до абз. 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03.06.2005, у разі участі особи в судовому засіданні при розгляді справи суду належить опитувати її про обставини вчинення суспільно небезпечного діяння та давати відповідну оцінку цим показанням з урахуванням інших зібраних у справі доказів.

Дотримавшись вказаних вимог Пленуму, суд першої інстанції опитав ОСОБА_7 та оцінив його показання в сукупності із наданими стороною обвинувачення доказами.

Так, у суді першої інстанції ОСОБА_7 показав, що був добре знайомим із ОСОБА_14 та неодноразово залишався у нього ночувати. Також між ними неодноразово відбувалися сварки з приводу неналежного фінансового забезпечення ОСОБА_10 його дочкою ОСОБА_15 , якій останній віддав свою пенсійну картку. 29.12.2018 в черговий раз почалася сварка, під час якої ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_7 по голові стільцем, на що ОСОБА_7 у відповідь побив ОСОБА_10 кулаками та ногами по різним частина тіла. При цьому перший удар він наніс кулаком в обличчя потерпілому, від якого той упав та бив до тих пір, поки ОСОБА_10 не почав просити припинити побиття.

Досліджені у суді докази повністю узгоджуються із показаннями ОСОБА_7 та підтверджують факт вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Згідно показань потерпілої ОСОБА_15 вбачається, що її померлий батько ОСОБА_10 проживав сам, а ОСОБА_7 був його частим гостем. Останній не мав де жити, а тому залишався ночувати, при цьому приносив із собою алкоголь, який вони спільно розпивали. ОСОБА_10 був часто побитим. 30.12.2018 їй зателефонували сусіди, які виявили ОСОБА_16 вдома побитим. ОСОБА_15 разом із медичною бригадою швидкої допомоги, де вона працює, приїхали до ОСОБА_10 . Оскільки останній відмовився від госпіталізації, вона продовжила сама лікувати його вдома. Та через деякий час його стан погіршився і його госпіталізували до лікарні, де він невдовзі помер.

Також суд в ухвалі послався на показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , які є сусідами померлого та характеризують його як особу, що зловживає спиртним. Часто до нього приходив ОСОБА_7 , з яким вони також вживали спиртне. Із показань свідка ОСОБА_12 слідує, що ОСОБА_7 після вживання алкоголю ставав агресивним та неодноразово наносив тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

Судом першої інстанції були досліджені письмові докази на підставі яких встановлено, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено протоколом огляду трупа та зафіксовано тілесні ушкодження. А відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 8 від 11.01.2019 причиною його смерті є тілесні ушкодження у вигляді численних переломів ребер, ушкодження пристінкової плеври, що утворилися від не менше 30 точок прикладання сили тупих, твердих предметів, якими могли бути удари нанесені кистю руки стиснутої у кулак та стопою ноги у взутті, колінними та ліктьовими суглобами. По давності утворення можуть відповідати п`яти добовій давності та по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

У протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 05.01.2019 зафіксовано його розповідь про те, що 29.12.2018 він у будинку, належного ОСОБА_10 спричиняв потерпілому тілесні ушкодження; згідно висновку судово-медичної цитологічної експертизи № 21 від 15.01.2020 у піднігтьовому вмісті зрізів правої руки ОСОБА_7 виявлена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_10 ; водночас у висновку судово-медичної експертизи №8 зафіксовано наявність на трупі ОСОБА_10 рани; у висновку судово-медичної імунологічної експертизи №116 від 18.01.2018 на одязі належному ОСОБА_7 виявлена кров людини, що може походити від ОСОБА_10 .

Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин справи, судом встановлено вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч. 2 ст. 121 КК України.

Доводи захисника про причетність до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , оскільки остання також страждає на психічне захворювання, є надуманими та об`єктивно матеріалами кримінального провадження не підтверджуються. Та обставина, що ОСОБА_12 визнана судом недієздатною особою, не може автоматично викликати обґрунтовану підозру її причетності до спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Будь-яких даних про те, що ОСОБА_12 приходила до ОСОБА_16 29.12.2018 матеріали справи не містять. А згідно даних експертизи виявлені на тілі померлого тілесні ушкодження відповідають саме цій даті їх спричинення.

Відповідно до висновку стаціонарної комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи № 100 ОСОБА_7 в період інкримінованого йому діяння страждав і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу. Вказане захворювання позбавляло під експертного можливості в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. По психічному стану на момент проведення експертизи ОСОБА_7 також не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Він потребує застосування відносно себе примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Доводи захисника про неповноту судового слідства через незадоволення клопотання про проведення повторної експертизи через те, що обвинувачений не відчуває себе хворим, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» №8 від 30.05.1997 повторна експертиза призначається коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта.

Захисник у своїй апеляційній скарзі не вказує, в чому саме висновок стаціонарної комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи № 100 щодо ОСОБА_7 суперечить матеріалам кримінального провадження, не вказує на наявність істотного порушення норм кримінально-процесуального закону при призначенні вказаної експертизи.

Натомість, колегія суддів вважає висновок стаціонарної комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи № 100 повним та обґрунтованим, таким, що не суперечить матеріалам кримінального провадження, оскільки відповідно до медичного висновку наявного у справі, ОСОБА_7 виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин (а.м.п.32 т.2) та отриманий відповідно до норм процесуального законодавства, а тому об`єктивних підстав не довіряти вказаному висновку немає. Водночас доводи захисника про хибність висновку через почування себе ОСОБА_7 повністю здоровою особою, не можуть бути єдиною підставою для обґрунтованих сумнівів та призначення повторної експертизи.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Як вбачається із клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 та матеріалів кримінального провадження щодо нього, ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння наслідком якого є смерть особи.

Згідно висновку стаціонарної комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи № 100 ОСОБА_7 потребує застосування відносно себе примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Таким чином, доводи захисника про безпідставне застосування до ОСОБА_7 такого надто суворого, на його думку, примусового заходу медичного характеру є необгрунтованими, оскільки застосований судом вид госпіталізації відповідає тяжкості суспільно-небезпечного діяння, його наслідків та особі ОСОБА_7 .

Вичерпний перелік підстав для призначення нового розгляду у суді першої інстанції містить ч. 1 ст. 415 КПК України з посиланням на п.п.2-7 ч. 2 ст. 412 КПК України. Жодних із перелічених у ній підстав для призначення нового судового розгляду захисник у своїй апеляційній скарзі не наводить, а отже колегія суддів не вбачає підґрунтя для призначення нового судового розгляду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3