ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3135/20 Справа № 212/8063/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001684 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Микільське на Дніпрі Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю:
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора військової прокуратури Криворізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_8 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 06 листопада 2020 року включно.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено.
В обґрунтування рішення про продовження строку тримання під вартою суд врахував відомості, які позитивно характеризують обвинуваченого, наявність родини та місця роботи, а також те, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення, у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, за яке передбачене покарання від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 на даному етапі судом першої інстанції не встановлено та сторонами не доведено.
При цьому, на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, судовий розгляд справи триває і не може бути закінчений з об`єктивних причин, оскільки у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, як наслідок, у цей період наявні обставини, передбачені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст. ст. 199, 331 КПК України.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати і не зменшились на час розгляду клопотання прокурора, а продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є виправданим, зокрема наявний ризик ухилення та переховування обвинуваченого від суду, ризик можливого вчинення інших кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим суд вважав, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та задовольнити клопотання захисника про обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання із покладенням відповідних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує неналежним виконанням судом першої інстанції положень кримінального процесуального закону, зокрема вказує, що прокурор в супереч вимогам п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, не виклав в клопотанні про продовження тримання під вартою обставин, з посиланням на матеріали кримінального провадження, на підставі яких вважав наявними ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що залишилось без належної уваги суду і суд задовольнив клопотання прокурора до якого не додано жодних матеріалів в його обґрунтування.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам захисника, що ризик у виді переховування від суду відсутній, оскільки ОСОБА_7 проходить військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України, де отримує грошове забезпечення, має бажання реалізувати свої процесуальні права потерпілого в іншому кримінальному провадженні, яке пов`язане з цим провадженням, що на думку захисника, свідчить, що ОСОБА_7 не зацікавлений в переховуватись від суду.

Вважає, що суд першої інстанції не дотримався принципу змагальності та рівності сторін, а зайняв необґрунтовану сторону обвинувачення. Також, на його думку, застосований запобіжний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права ОСОБА_7 , оскільки унеможливлює його участь в якості потерпілого в пов`язаному з цим кримінальному провадженні.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не оцінив у сукупності відомості, що характеризують обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, а саме перебування на його утриманні батька пенсійного віку, наявність постійного місця проживання, позитивні характеристики за місцем проживання та служби, відсутність відомостей про притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності, про порушення запобіжних заходів.

Також посилається на незастосування судом першої інстанції відповідної практики ЄСПЛ, що вказує на незаконність оскарженої ухвали.

Суд першої інстанції також не надав належної оцінки доводам захисника, що в клопотанні прокурора викривлено фактичні дані, які зазначені в медичній довідці від 21.07.2019 року КП Криворізька МЛ № 2 КМР, якою прокурор обґрунтовував особливу тяжкість та суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_7 діяння.

Також, судом не були розглянуті доводи захисника, що судове провадження перебуває на завершальній стадії, досліджені всі письмові матеріали, речові докази, допитані всі заявлені свідки обвинувачення, потерпілий і суд перейшов до стадії дослідження доказів сторони захисту.

При цьому, захисником подано низку клопотань, спрямованих на усунення неповноти судового розгляду та отримання нових доказів. За таких умов, продовжуючи тримання ОСОБА_7 під вартою, на думку захисника, суд негативно впливає на правову позицію сторони захисту, спонукаючи відмовитись від розгляду цих клопотань.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в скарзі просили її задовольнити, а ухвалу суду в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у виді особистого зобов`язання із покладенням відповідних обов`язків.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Потерпілий в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та дату повідомлений належним чином, заяв про поважність причин неявки та про відкладення судового засідання до суду не надходили.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановленої на стадії судового розгляду є предметом апеляційного перегляду у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає розгляду.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу;. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Як видно з матеріалів справи в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001684 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції від 08 вересня 2019 року заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що на час подання клопотання існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання, а саме: ризик ухилення та переховування обвинуваченого від суду, ризик можливого вчинення інших кримінальних правопорушень.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даній стадії вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення, у зв`язку з чим апеляційний суд не входить в перевірку цих обставин.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризику можливого переховування, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі може переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), який встановлений під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії ці ризики не зменшились.

При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , а саме у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства до людини.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника, проте розцінює як такі, що не можуть бути підставою для скасування ухвали та відмови в продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 . Як слушно зауважує прокурор ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків не одружений, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 НГУ, проте після вчинення ним кримінального правопорушення до військової частини НОМЕР_1 НГУ не прибув та не повідомив про вчинений злочин, хоча об`єктивно міг та повинен був це зробити, до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління не звертався. В той же день 31.07.2019 року ОСОБА_7 залишив м.Кривий Ріг, однак був затриманий працівниками поліції та військовослужбовцями біля АДРЕСА_2 .
Таким чином, факт несення ОСОБА_7 , військової служби не є достатнім стримуючим фактором його ухилення від суду.
Також, як правильно зазначив суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року), а зважаючи на завершальну стадію судового розгляду ризик ухилення від суду стає більш вагомим.
Отже, висновки суду, що встановленні при обранні запобіжного заходу ризики, не зменшились і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність клопотання прокурора вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України, оскільки в ньому не зазначені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також відсутні обставини, які свідчать, що попередні ризики не зменшились, що, на думку захисника, залишилось поза увагою суду першої інстанції, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Як видно з клопотання прокурора (а.с. 10-11) прокурор наводить ризики, які в подальшому суд вважав такими, що не зменшились, а саме передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Отже в цій частині клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 199 КПК України.

Стосовно тверджень сторони захисту, що до клопотання прокурора не надано жодного доказу того, що на сьогоднішній день наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та прокурор в своєму клопотанні обмежився лише загальними фразами та перелічив ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з чого робить висновок, що сторона обвинувачення не володіє достатніми доказами, які б обґрунтовували тримання ОСОБА_7 під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначив захисник в апеляційній скарзі, докази кримінального провадження дослідженні в суді першої інстанції.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими і доводи захисника про те, що перебуваючи під вартою ОСОБА_7 позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права потерпілого в іншому кримінальному провадженні. Так ОСОБА_7 отримує кваліфіковану правову допомогу і через свого адвоката може реалізовувати свої процесуальні права, також він не позбавлений можливості письмово звертатись до слідчого і оскаржувати його рішення, дії чи бездіяльність до слідчого судді. Крім того, перебування особи під вартою не може бути підставою для відмови в проведенні з ним слідчих та інших процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновками суду, що прокурор довів ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується, проте з огляду на те, що ухвала суду першої інстанції по суті є правильною, то апеляційний суд вважає, що це не може бути підставою для її скасування.

Посилання захисника на незастосування судом першої інстанції відповідної практики ЄСПЛ, що, на його думку, вказує на незаконність оскарженої ухвали, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки саме викладення захисником в апеляційній скарзі певних висновків в рішеннях ЄСПЛ без належного співставлення з обставинами цього кримінального провадження не може свідчити про незаконність оскарженої ухвали.

Доводи захисника, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що в клопотанні прокурора викривлено фактичні дані, які зазначені в медичній довідці від 21.07.2019 року КП Криворізька МЛ № 2 КМР, якою прокурор обґрунтовував особливу тяжкість та суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_7 діяння, стосуються обставин, що підлягають доказування в суді першої інстанції і стосуються вирішення питання достовірності та допустимості доказів.

Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини що стосується порушення, статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженням, апеляційний суд звертає увагу на рухкримінального провадження, періодичність призначення судових засідань та не вважає, що загальний строк тримання ОСОБА_7 під вартою є надмірним, з огляду на складність кримінального провадження та кількість процесуальних дій, які необхідно провести.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 199, 331, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК Українизалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4