Номер провадження: 1-кп/521/335/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року Малиновський районний суд міста Одеси в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю прокурорів ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17

законних представників обвинувачених ОСОБА_18 ,

ОСОБА_19

представників служби у

справах дітей Одеської міської ради

у Малиновському районі ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,

ОСОБА_26

обвинувачених ОСОБА_27 , ОСОБА_28

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Баку, республіки Азербайджан, громадянина України, азербайджанця, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.186, ч.4 ст.187 КК України,

ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, освіта незакінчена середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

10.01.2016 року близько 03 години 30 хвилин (більш точного часу в ході досудового та судового слідства не встановлено), ОСОБА_27 , перебуваючи біля кафе-бару "Осінь"', який розташований по вул. Василя Стуса №1/3 в м. Одесі, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_28 , переслідуючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, визначили об`єктом свого злочинного посягання майно, що належить потерпілому ОСОБА_29 , підійшли до останнього, де між ними зав`язалась розмова, під час якої ОСОБА_27 , з метою відкритого викрадення чужого майна, наніс один удар в область обличчя ОСОБА_29 , після чого спільно з ОСОБА_28 почергово кулаками та ногами нанесли удари по кінцівкам та тулубу потерпілого ОСОБА_29 . ОСОБА_28 , спільно з ОСОБА_27 , шляхом ривка відкрито заволоділи золотим ланцюгом, який належить потерпілому ОСОБА_29 , вартістю 25000 гривень. Своїми протиправними діями ОСОБА_27 та ОСОБА_28 заподіяли потерпілому ОСОБА_29 майнову шкоду на вказану суму. Після заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_27 та ОСОБА_28 зникли з місця скоєння злочину та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , потерпілому ОСОБА_29 спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №309 від 04.03.2016, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В ніч з 13.01.2016 на 14.01.2016, близько 00 годин 00 хвилин (більш точного часу в ході досудового та судового слідства не встановлено), ОСОБА_27 , перебуваючи на пішохідній частині вул. Бабеля в м. Одесі, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_28 , переслідуючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадання чужого майна, визначили об`єктом свого злочинного посягання майно, що належить потерпілим ОСОБА_30 та ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, прослідували за потерпілими та чекали їх на території зеленої зони між вул. Бабеля та вул. Дальницька, навпроти Одеської ЗОШ №120 (м. Одеса, вул. Дальницька, 58). Розділивши ролі, згідно яким об`єктом злочинних дій ОСОБА_27 стало майно, що належить ОСОБА_30 , а об`єктом злочинних дій ОСОБА_28 стало майно, що належить ОСОБА_11 , з метою викрадення чужого майна, ОСОБА_27 , в процесі вчинення злочину вийшов за межі існуючої домовленості з ОСОБА_28 застосував відносно ОСОБА_30 небезпечне для її здоров`я фізичне насильство, яке виразилося в нанесенні множинних ударів (не менше семи) руками і ногами в різні частини тіла потерпілої в тому числі удару кулаком в область лівого ока, в результаті чого ОСОБА_30 на деякий час втратила свідомість, відкрито заволодів її мобільним телефоном марки «Samsung GT- С3010» Midnight Black, вартістю 500 гривень, в якій була вмонтована сім-картка мобільного оператора "Київстар", вартістю 50 гривень, на рахунку якої були грошові кошти на суму 50 гривень та гаманцем-косметичкою, вартістю 100 гривень, в якому перебували грошові кошти на суму 800 гривень, а всього заволодів майном потерпілої загальною вартістю 1500 грн. В той же час ОСОБА_28 , перебуваючи поряд, застосувавши фізичне насильство відносно ОСОБА_11 , яке виразилося в нанесенні їй декількох ударів в область обличчя та різні частини тіла, повалив її на ґрунт, утримував останню та відкрито заволодів її грошовими коштами на суму 180 гривень та золотими сережками, вартістю 1000 гривень, а всього заволодів майном потерпілої загальною вартістю 1180 грн. Своїми протиправними діями ОСОБА_27 та ОСОБА_28 заподіяли потерпілим ОСОБА_30 та ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 2680 грн. Після заволодіння майном потерпілих, ОСОБА_27 та ОСОБА_28 зникли з місця скоєння злочину та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_27 потерпілій ОСОБА_30 спричинено тілесні ушкодження: травма лівого ока у вигляді проникаючого склерального поранення очного яблука з ушкодженням та подальшим випадінням усіх оболонок, яка супроводжувалась крововиливом під кон`юнктиву та розвитком субатрофії ока, забійної рани ( на місці якої до моменту первинного огляду експертом сформувався шкірний рубець) та синця лівої очноямкової області; синець волосистої частини голови та обличчя; по одному синцю правого передпліччя, області правого та лівого променево-запясткових суглобів, лівого стегна, садно області правого колінного суглоба, які згідно висновку експертизи №66 від 28.04.2016, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%) та тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

17.03.2016 року близько 00 годин 30 хвилин (більш точного часу в ході досудового та судового слідства не встановлено), ОСОБА_27 , перебуваючи на проїжджій частині вул. Адмірала Лазарева в м. Одесі, навпроти будинку №11, за попередньою змовою з ОСОБА_28 , переслідуючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадання чужого майна, визначили об`єктом свого злочинного посягання майно, що належить потерпілому ОСОБА_12 , застосувавши відносно нього фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні ударів кулаками в область затилку, голови та частинам тіла, відкрито заволоділи його мобільним телефоном марки LG Р925 3D, чорного кольору, вартістю 1000 гривень. Своїми протиправними діями ОСОБА_27 та ОСОБА_28 заподіяли потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на вказану суму. Після заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_27 та ОСОБА_28 зникли з місця скоєння злочину та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , потерпілому ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №735 від 24.03.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_27 свою вину в інкримінованих йому злочинах не визнав повністю та показав, що жодних злочинів які викладені в обвинувачені він не вчиняв. Під час досудового розслідування слідчим та оперативними співробітниками допускались суттєві помилки, а саме під час впізнання його заздалегідь до слідчої дії показували потерпілим.
По епізоду за участю потерпілого ОСОБА_29 від 10.01.2016 року показав, що в січні 2016 року, спільно з знайомими ОСОБА_28 , та ОСОБА_31 ( ОСОБА_32 ), після кіносеансу в кінотеатрі «Родина», приблизно о 02 годині 40 хвилин, приїхали в бар «Осінь», де у нього виник конфлікт з раніше малознайомим йому, на підпитку, ОСОБА_29 , внаслідок чого він завдав йому два удари. ОСОБА_29 пішов, однак він попросив ОСОБА_28 пройти за ОСОБА_29 , щоб нічого з останнім не сталося. Незабаром ОСОБА_29 повернувся та повідомив про зникнення мобільного телефону. Він майном ОСОБА_29 не заволодівав, ланцюжок не бачив, оскільки ОСОБА_29 був в шарфі, а мобільний телефон незабаром знайшовся в його (Москаленка) штанині, на обличчі у якого побоїв не було. З якої причини потерпілий його обмовляє йому невідомо.
По епізоду за участю потерпілих ОСОБА_30 та ОСОБА_11 від 14.01.2016 року показав, що після того, що сталося з ОСОБА_29 був під домашнім арештом. В цей день спочатку був на навчанні, а потім в районі ринку «Привоз», зустрівшись з сестрою, вибирали коляску для дитини. Увечері він попросив ОСОБА_33 роздрукувати у неї вдома на принтері реферат, після чого провів її та був вдома о 23 годині 20 хвилин. Йому подзвонили друзі і він вийшов на вулицю. Мати ОСОБА_28 , сиділа на першому поверсі, їх бачила. В районі «Застава-2» в цей день (вночі) його не було. ОСОБА_30 побачив в перший раз в райвідділку 17 березня після затримання. У Нерубайскому він був, але не в цей день. Майном потерпілих не заволодівав, причини обмови з їх боку йому невідомі.
По епізоду за участю потерпілого ОСОБА_12 від 17.03.2016 року показав, що напередодні ввечері, десь о 22 годині, він, ОСОБА_34 та ОСОБА_28 пішли на вул. Лазарєва в м.Одесі. ОСОБА_28 був з дівчиною на вул. Чернишевського, потім десь в районі 23-ї години, на вул. Б. Хмельницького вони купили шаурму, після чого пройшли по вул. Балківській та повернулися додому. ОСОБА_12 вперше побачив в райвідділку в капюшоні і без тілесних ушкоджень. Муригіну на ОСОБА_27 показали пальцем, а потім той на упізнанні показав пальцем на нього. Майном потерпілого не заволодівав, причини обмови з його боку йому невідомі.
Обвинувачений ОСОБА_28 свою вину в інкримінованих йому злочинах не визнав повністю та показав, що жодних злочинів які викладені в обвинувачені він не вчиняв. Під час досудового розслідування слідчим та оперативними співробітниками допускались суттєві помилки, а саме під час впізнання його заздалегідь до слідчої дії показували потерпілим.
По епізоду за участю потерпілого ОСОБА_29 від 10.01.2016 року показав, що в січні 2016 року, спільно з ОСОБА_27 після нічного кіносеансу, приблизно о 01 годині 30 хвилин приїхали в бар «Осінь». Там були знайомі та інші хлопці, в тому числі ОСОБА_29 , якого він раніше бачив на тренуваннях. ОСОБА_29 не був п`яним, був одягнений в куртку, ланцюжок він на ньому не бачив. Якийсь хлопець ударив ОСОБА_29 і ОСОБА_27 запропонував йому пройти та подивитися, що з ним ( ОСОБА_35 ) трапилося. Потім з ліхтариком вони шукали начебто загублений ОСОБА_29 мобільний телефон. Після цього ОСОБА_36 розмовляв з ОСОБА_27 та його дівчиною, а потім вони разом поїхали на таксі. Він майном ОСОБА_29 не заволодівав, причини обмови з його боку йому невідомі.
По епізоду за участю потерпілих ОСОБА_30 та ОСОБА_11 від 14.01.2016 року показав, що ввечері 13.01.2016 року проводив час зі своєю дівчиною ОСОБА_37 , а потім провів її додому. Пізно ввечері, дізнавшись, що у проживаючого з ним в сусідній квартирі (через стінку) ОСОБА_27 в гостях перебувають ОСОБА_38 і ОСОБА_39 , прийшов в гості, а близько 2-ої години ночі вони розійшлися. Він пішов додому, а ОСОБА_27 до себе додому. Про поїздку в с. Нерубайське в цей день згадав, коли в райвідділку після затримання на них чинився тиск. Майном потерпілих не заволодівав, причини обмови з їх боку йому невідомі.
По епізоду за участю потерпілого ОСОБА_12 від 17.03.2016 року показав, що в цей період часу вони з ОСОБА_27 «зняли» квартиру, яку оплачувала тітка ОСОБА_40 (мати ОСОБА_27 ). Весь день він провів зі своєю дівчиною ОСОБА_37 та близько 22-ої години проводив її додому. Повернувшись додому, побачивши, що ОСОБА_27 знаходиться «в мережі», подзвонив йому та дізнавшись, що у нього в гостях ОСОБА_38 і ОСОБА_39 , прийшов до нього в гості. Майном потерпілого не заволодівав, причини обмови з його боку йому невідомі.
Незважаючи на повне невизнання своєї вини у інкримінованих злочинах, винність обвинувачених ОСОБА_27 та ОСОБА_28 в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях повністю доказана і підтверджується зібраними по кримінальному провадженню в порядку ст.ст.84-86, 91-93 КПК України доказами, які узгоджуються між собою.
За епізодом злочинних дій ОСОБА_27 та ОСОБА_28 відносно потерпілого ОСОБА_29 від 10.01.2016 року.
Показами потерпілого ОСОБА_29 , який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що в січні 2016 року, пізно ввечері, він відпочивав зі своїми знайомими ОСОБА_41 і ОСОБА_42 в барі «Осінь», де пив каву. Після 2-ї години ночі він вийшов на вулицю, де до нього підійшов раніше незнайомий йому громадянин, як згодом з`ясувалося ОСОБА_27 о. Розговорившись, та згадавши спільних знайомих, потерпілий сказав, що відійде в туалет, на що ОСОБА_27 виявив бажання пройти разом з ним. Звернувши з ОСОБА_27 за кут (зайшли за ларьок), він побачив раніше незнайомого йому громадянина, як згодом з`ясувалося ОСОБА_43 . Відчувши небезпеку, він відійшов на розташовану поруч заправку «WOG» та подзвонив знайомому, який знаходився в барі, останній прийшов на заправку з дівчиною. Оскільки нікого підозрілого поруч не було, він повернувся в бар, а знайомі поїхали додому. Через деякий час він знову вийшов з бару, де знову побачив ОСОБА_27 і ОСОБА_28 . Після нетривалої розмови, яка переросла через надуманий привід якоїсь дівчини в конфлікт, ОСОБА_27 завдав йому удар кулаком в область обличчя, після чого він був збитий з ніг і отримав множинні удари по різних частинах тіла. ОСОБА_28 зірвав золотий ланцюжок, який знаходився на його шиї, раніше подарований йому та зроблений на замовлення, вартістю 25 тисяч грн., а ОСОБА_27 не зміг заволодіти мобільним телефоном тільки через те, що телефон, будучи захований ним ззаду за спиною, за штанину, опустився нижче. Про подальші дії обвинувачених йому невідомо, а він будучи пригнічений і відчуваючи запаморочення та біль, думав тільки про те, як потрапити додому. За допомогою матері викликав таксі. За медичною допомогою не звертався, на шиї був синяк, як і на обличчі. В цей же день з матір`ю був в райвідділку, де і заявив про злочин. Помилково вказав на_ ОСОБА_28 як особу кавказької національності, оскільки у того карі очі, а на обличчя була «натягнута горловина», яка потім опустилася, коли ОСОБА_28 замахнувся на нього «телескопом». Крім того, він і зараз вважає, що ОСОБА_28 не зовсім слов`янської національності. Потерпілий згодом впевнено впізнав ОСОБА_28 та ОСОБА_27 по фотографіях. ОСОБА_29 наполягав на тому, що обвинувачені ОСОБА_27 і ОСОБА_28 , які знаходяться на лаві підсудних, саме ті особи, які завдавши йому ударів, зірвали з нього ланцюжок та підстав для їх обмови у нього немає.
Показами свідка ОСОБА_44 , який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що взимку 2016 року він відпочивав в барі «Осінь» з компанією, до якої входив і його знайомий ОСОБА_29 , вживали алкоголь. ОСОБА_27 і ОСОБА_28 в барі не бачив. ОСОБА_29 вийшов з бару, а коли свідок через півгодини вийшов з бару йти додому, то побачив ОСОБА_29 , на обличчі у якого було садно. ОСОБА_29 розповів, що на нього напали, вдарили по обличчю, погрожували якоюсь палицею та+ забрали ланцюжок і телефон. Питав чому їх не було поруч з ним. Потерпілий зателефонував мамі, розповів про те, що трапилося та близько 4-ої години ранку вона забрала його з зупинки. Ланцюжка у ОСОБА_29 він не бачив, як і самого нападу.
Крім того, вина ОСОБА_27 та ОСОБА_28 за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_29 , повністю підтверджується документами наявними в матеріалах кримінального провадження і які судом дослідженні в порядку ст.ст.358, 359 КПК України, а саме:
Довідкою за формою АРМ 102, зареєстрованою в ЖЄО Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 10.01.2016 за №403, згідно якої на ОСОБА_29 біля бару «Осінь» напали двоє невідомих, які декілька разів вдарили його по голові та зірвали золотий ланцюжок, погрожували. Прикмети першої особи голова овальної форми, невелика борода, куртка чорного кольору, не слов`янської зовнішності. Прикмети другої особи куртка бежевого кольору зі вставками на ліктях та тулобі темного кольору. (т.3 а.к.п. 59).
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.01.2016, відповідно до якого було прийнято усну заяву від ОСОБА_29 про скоєний злочин. З заяви вбачається, що потерпілий просить прийняти заходи до невстановлених осіб кавказької національності, які 10.01.2016 приблизно о 03 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. В. Стуса, 1/3 (кафе-бар «Осінь»), шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, заволоділи золотим ланцюгом вагою 40г., вартістю 25000 грн. (т.3 а.к.п. 60-61).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.01.2016 та фото таблицею до нього, відповідно до якого у період часу з 18 години 30 хвилин до 18 години 37 хвилин за участю понятих потерпілий ОСОБА_29 з пред`явлених для впізнання чотирьох фотознімків осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі, впізнав особу чоловіка під №2 ( ОСОБА_28 ), як особу, яка разом з ще однією особою, 10.01.2016 приблизно о 04 годині 00 хвилин, напали на нього на вул. В. Стуса та вкрали ланцюжок. Впізнав вказану особу по очам, формам обличчя та овалу. (т.3 а.к.п. 73-75).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.01.2016 та фото таблицею до нього, відповідно до якого у період часу з 18 години 20 хвилин до 18 години 28 хвилин за участю понятих потерпілий ОСОБА_29 з пред`явлених для впізнання чотирьох фотознімків осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі, впізнав особу чоловіка під №4 ( ОСОБА_27 ), як особу, яка разом ще з однією особою, 10.01.2016 приблизно о 04 годині 00 хвилин, напали на нього на вул. В. Стуса та вкрали ланцюжок. Впізнав вказану особу по рисам, формам обличчя та овалу. (т.3 а.к.п. 76-78).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2016 та відеофіксацією слідчої дії до протоколу, відповідно до якого у період часу з 11 годин 35 хвилин до 15 години 30 хвилин за участю потерпілого та у присутності понятих було проведено експеримент з метою перевірки та уточнення відомостей про обставини скоєння у відношенні ОСОБА_29 кримінального правопорушення, які викладені ним під час допитів у якості потерпілого. Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_29 на місці злочину, за адресою м. Одеса, вул. В. Стуса, 1/3, напроти бару «Осінь», розповів та показав, за допомогою статиста, за яких обставин йому були нанесені тілесні ушкодження раніше невідомими йому двома особами, яких він 21.01.2016 впізнав за фотознімками фото №2 та №4. (т.3 а.к.п. 79-86).
Відеофіксацією вищеперелічених слідчих дій слідчого експеремента та впізнання, яка досліджена в судовому засіданні, об`єктивно підтверджує факт впізнання потерпілим підозрюваних ОСОБА_27 та ОСОБА_28 як осіб, скоївших напад на потерпілого ОСОБА_29 та заволодівших його майном.
Під час перехресного допиту, після дослідження матеріалів кримінального провадження за даним епізодом, потерпілий ОСОБА_29 показав, що він на 100 відсотків упевнений в тому, що саме ОСОБА_27 та ОСОБА_28 напали на нього і заволоділи його майном, до таких показань його ніхто не примушує, та він їх не обмовляє . За допомогою до відвідувачів бару не звернувся, оскільки всі були напідпитку, охорона в барі була відсутня, а барменом була немолода жінка.
За даним епізодом за клопотанням сторони захисту судом були допитані свідки, які дали наступні свідчення.
Свідок ОСОБА_45 показала, що до січня 2017 року вона близько 10 років пропрацювала в барі «Осінь». Обвинувачені та потерпілий їй відомі як відвідувачі бару. Про бійку дізналася зі слів поліції, їй з цього приводу нічого не відомо. ОСОБА_29 був напідпитку і одягнений тепло. У барі була камера відеоспостереження, налаштування якої не входить в її обов`язки. Співробітникам поліції запис не дала, а син власника бару потім надав матері обвинуваченого. Мати ОСОБА_27 не один раз приїжджала до неї і тому вона звертається до неї по імені.
Свідок ОСОБА_46 показав, що з ОСОБА_27 та ОСОБА_28 добре знайомий, живуть поруч, а потерпілого ОСОБА_29 бачив в барі «Осінь» в день події. ОСОБА_29 був дуже п`яний, сидів без майки біля бару та він його неодноразово заводив в приміщення. ОСОБА_27 та ОСОБА_28 під`їхали до бару близько 3-ої години ночі. Була розмова, в ході якої ОСОБА_29 назвав їх «баригами», на що ОСОБА_27 один раз його вдарив. ОСОБА_29 говорив, що вони забрали у нього мобільний телефон, але потім він знайшовся. Свідок не пам`ятає, чи був у ОСОБА_29 ланцюжок, але з приводу нього він нічого не говорив і то що ланцюжок забрали, та його побили, не скаржився. ОСОБА_29 сказав, що претензій до них не має, а коли вони поїхали сказав, що їм буде покарання, так як у його батьків знайомі в СБУ. Свідок пояснив, що він знаходився в барі, коли ОСОБА_29 поїхав додому, а коли о 5 ранку він поїхав, то ОСОБА_29 ще залишався в барі.
Свідок ОСОБА_47 показав, що з ОСОБА_27 і ОСОБА_28 знайомий по спільним тренуванням, а з ОСОБА_29 навчався в одному училищі. ОСОБА_29 був дуже п`яний, сидів без футболки біля бару. Була розмова, в ході якої ОСОБА_29 назвав обвинувачених «баригами», на що ОСОБА_27 один раз дав йому ляпаса та їх розняли. Потім ОСОБА_29 вийшов і пішов на заправку «WOG», а коли повернувся, то попросив їх допомогти знайти його мобільний телефон. Незабаром ОСОБА_29 сказав їм, що мобільний телефон, впав йому ( ОСОБА_48 ) в штанину. Про ланцюжок пояснити нічого не може, але потім бачив у ОСОБА_29 садно під оком. Згодом потерпілий розповів йому ( ОСОБА_49 ), що після того, як він поїхав, його побили та забрали ланцюжок з мобільним телефоном, показавши в мережі «ВКонтакті», що зробили це ОСОБА_27 і ОСОБА_28 .
Суд критично оцінює покази всіх свідків сторони захисту, з таких підстав.
Даючи оцінку вказаним показам, судом встановлено, що ці особи очевидцями злочину не були, хоча і підтверджують факт спричинення ОСОБА_27 тілесних ушкоджень ОСОБА_29 (свідки ОСОБА_47 , ОСОБА_46 ). Їх покази стосувались виключно обставин, які тим-чи іншим способом можуть допомогти обвинуваченим. Суд враховує особисті відношення між свідками та обвинуваченими, і вважає, що покази, надані зазначеними свідками, є недосконалими, як за джерелом, так і за формою, в якій передані. Визиває здивування (недовіру до їх показів), що через більш ніж півтора роки після події в барі «Осінь» вони їх так пам`ятають, і при цьому настільки суперечливі між собою, так і по відношенню до показань обвинувачених.
В ході розгляду кримінального провадження судом, за клопотанням сторони захисту, було долучено до матеріалів провадження фототаблицю із зображенням кафе-бару «Осінь» та прилеглої території (т.4 а.к.п. 51-58) як документ, який спростовує твердження потерпілого ОСОБА_29 , що ОСОБА_27 та ОСОБА_28 його пограбували, затягнувши за бар «Осінь». Однак ні під час допиту в суді, ні в ході дослідженого судом слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_29 не стверджував про такі обставини, тому суд вважає, що зазначена фототаблиця не може бути доказом невинуватості обвинувачених у скоєнні інкримінованого їм злочину.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №309 від 04.03.2016 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_29 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: блідно-коричневих сінців на нижніх повіках обох очей неправильної овальної форми розміром від 1 х 0,5см. до 1,2 х 0,6см. Вказані ушкодження утворилися від ударної дії тупих предметів, якими могли бути руки, стиснуті в кулаки, ноги у взутті. Враховуючи морфологічні особливості ушкоджень, слід вважати, що вони виникли приблизно за 15-30 діб до початку проведення експертизи (08.02.2016 року), тобто могли бути спричинені 10.01.2016 року. Можливо казати, що в момент виникнення ушкоджень, потерпілий був звернений обличчям до травчуючих предметів. Зазначені тілесні ушкодження, як в сукупності, так і окремо, не були небезпечні для життя, а мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 г.), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. (т.3 а.к.п. 71-72).
Допитаний судом у якості експерта завідувач відділом СМЕ потерпілих, обвинувачених та інших осіб ОСОБА_50 , стаж роботи з 1997 року, вища кваліфікаційна категорія, показав суду, що 08.02.2016 року, згідно постанови слідчого від 03.02.201 року, він ОСОБА_29 опитав та оглянув. Потерпілий дав докладні пояснення про обставини події, що мали місце 10.01.2016. Експерт повністю підтвердив свій висновок №309. Відповідаючи на запитання учасників процесу, ОСОБА_50 пояснив, що експертиза проводилася згідно «Правил визначення ступення тяжкості тілесних ушкоджень» оглядом постраждалого. На думку експерта, сінці можуть розсмоктуватися і за 10-15 днів, і навіть за місяць. Приблизна дата спричинення цих ушкоджень за 15-30 днів до початку проведення експертизи і можливість їх спричинення 10.01.2016 року, ним була встановлена із особливостей морфологічних ознак синця, а саме його кольору. Ці ушкодження не мають ні короткочасного, ні тривалого розладу здоров`я, а тривалість розладу здоров`я та давність виникнення ушкоджень це зовсім різні поняття.
Аналогічно судом, за клопотанням сторони захисту, було долучено до матеріалів провадження фотокопію протоколу огляду предмета від 13.05.2016 року, згідно якого оглянуто CD-R диск, що містить відеофайл тривалістю 15 хв. 59 сек. з камери відеоспостереження, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. В. Стуса, 1/3 в кафе-барі «Осінь» (т.3 а.к.п. 135-139). На думку сторони захисту, вказаний диск підтверджує неправдивість доводів потерпілого ОСОБА_29 про те, що обвинувачені витягнули його за приміщення бару, де ОСОБА_27 спільно з ОСОБА_28 скоїли насильство відносно потерпілого та відкрито заволоділи його золотим ланцюгом.
Даний диск був досліджений в судовому засіданні. Суд погоджується з думкою сторони обвинувачення про відсутність передбачених законом свідоцтв легітимності походження цього документа (доказа), тобто його допустимості. Суду не надані дані про місце розташування камери відеоспостережень в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_4 , що є джерелом відеозапису, хто і коли здійснював її технічне обслуговування, в тому числі і коригування налаштувань. Стороною захисту не надано жодних даних яким чином було отримано CD-R диск і чи було при цьому дотримано порядок, встановлений КПК України. Крім того, він не може свідчити про неправдивість показань потерпілого про те, що обвинувачені витягнули його за приміщення бару, де ОСОБА_27 спільно з ОСОБА_28 скоїли насильство відносно потерпілого та відкрито заволоділи його золотим ланцюгом, оскільки ні під час допиту в суді, ні в ході дослідженого судом слідчого експерименту з боку потерпілого ОСОБА_29 таких тверджень не було. Отже, суд вважає, що зазначений CD-R диск не може бути доказом невинуватості обвинувачених, а тому суд визнає цей доказ недопустимим.
За епізодом злочинних дій ОСОБА_27 та ОСОБА_28 відносно потерпілих ОСОБА_30 та ОСОБА_11 в ніч з 13.01.2016 на 14.01.2016.
Показами потерпілої ОСОБА_30 , яка будучи допитаною в судовому засіданні показала, що 12.01.2016 року у неї був день народження. Увечері 13.01.2016 року, приблизно близько 22 години їй зателефонувала її подруга і сусідка ОСОБА_11 та запропонувала привітати її з днем ??народження і зустріти Старий Новий Рік. Вона погодилася і вони вирішили піти в магазин за шампанським. Вийшовши з будинку приблизно о 22 годині 30 хвилин і розмовляючи по дорозі, рухаючись не поспішаючи, в районі ЗОШ №120, розташованої на розі вул. Дальницької і Бабеля, вони побачили двох хлопців, які начебто віджимаються на турніках на спортмайданчику школи зліва по ходу їх руху. Хлопці привернули їхню увагу, оскільки один з них - кавказької національності намагався завезти з нею розмову, при цьому хлопці виявилися під ліхтарем. Вона встигла добре розглянути цього хлопця, який згодом був нею пізнаний як ОСОБА_27 , а другий як ОСОБА_28 . Прийшовши на заправку «WOG», розташовану на вул. В. Стуса та переконавшись, що магазин на заправці закритий і відкриється, зі слів заправника, не раніше ніж через 15 хвилин, вони зайшли в магазин, розташований далі за заправкою. Почекавши в черзі, придбавши пляшку шампанського і шоколад, вони пішли назад. Час був приблизно близько 00 годин 00 хвилин. Оскільки зелену зону, розташовану всередині кільця автомобільної розв`язки «Застава-2» перетинала вузька стежка (найкоротша відстань), вона йшла слідом за ОСОБА_11 на деякій відстані. Оскільки в січні листя немає, а освітлення було хорошим, потерпіла побачила цих же хлопців, які стояли за кущами. Хлопець - слов`янської зовнішності, який був нижчим на зріст і одягнений в сіру куртку ( ОСОБА_28 ) кинувся на ОСОБА_11 і б`ючи останню, повалив на землю, а другий хлопець - високий, одягнений в чорну куртку - ОСОБА_27 схопив її ( ОСОБА_51 ) за волосся та відштовхнувши на землю став її бити ногами. Після чого підняв за пальто та почав вимагати гаманець (гроші) і телефон. Ці вимоги і погрози надалі неодноразово повторювалися. Розстібнувши пальто, він заліз лівою рукою в його кишеню і виявивши там дитячу рацію, повернув її назад, після чого ОСОБА_27 завдав удар кулаком правої руки в її ліве око, від якого вона впала. Після заподіяння вказаного ушкодження вона втратила свідомість на незначний час. У якийсь момент ОСОБА_27 витягнув з її лівої кишені пальто провалившийся через отвір в підкладку гаманець (косметичку), вартістю 100 гривень, в якому знаходилися мобільний телефон марки «Samsung GT- С3010» Midnight Black, вартістю 500 грн., в ньому була вмонтована сім-картка мобільного оператора "Київстар", вартістю 50 грн., на рахунку якої були грошові кошти на суму 50 гривень та грошові кошти в сумі 800 грн. Потерпіла наполягала, що коли вона прийшла до тями, усвідомила, що ОСОБА_27 продовжуючи насильницькі дії, перетягнув її за капюшон в кущі. Там він розстібнув свою ширінку і ремінь, знімаючи з неї штани й труси. На її думку, її врятувало те, що від переляку та удару в живіт, у неї стався акт дефекації і після того як ОСОБА_27 переконавшись в тому, що це правда (забруднився) вилаявся, відкинув її вбік та перемістився в бік ОСОБА_11 , остання лежала на животі, зверху на ній сидів ОСОБА_52 , утримуючи її коліном, голова якої була повернута в її сторону. Намагаючись, призупинити кровотечу ока, вона з криками про допомогу, вибігла на проїжджу частину з боку залізничної станції. До неї підбіг ОСОБА_27 , схопив її за волосся і потягнув назад в кущі, однак побачивши фари автомобіля, що наближався, злякавшись її закликів про допомогу і втік. Слідом за ним втік і ОСОБА_52 , який не брав участі в нападі на неї. У ОСОБА_11 , з носа текла кров. ОСОБА_11 поїхала з нею на таксі в МКЛ №10. З мобільного телефону ОСОБА_11 , який та зуміла зберегти, ОСОБА_30 подзвонила близьким родичам, після чого її перевезли в МКЛ №11 зробили МРТ голови, так як у неї була блювота і вона втрачала свідомість. Після цього на автомобілі швидкої допомоги її перевезли в МКЛ №4 (офтальмологічна клініка), де вона знаходилась по 05.02.2016. Неодноразові операції не допомогли врятувати око, у зв`язку з чим в інституті ім. Філатова був поставлений тимчасовий протез. Постійний протез не поставлений до сих пір, через відсутність коштів. Перебуваючи в МКЛ №4, вона брала участь в різних слідчих діях, подавала заяви, надавала пояснення, допитувалася. Вона детально описала співробітникам поліції нападників і їх одяг, а згодом впізнала ОСОБА_27 та ОСОБА_28 по фото таблицям за участю понятих. Надалі брала участь в слідчому експерименті та одночасному допиті з обвинуваченими, в ході проведення яких зазнала принижень та образ з боку ОСОБА_27 і його матері - законного представника ОСОБА_53 . У зв`язку з прозвучавшими з їх боку на її адресу погрозами і обіцянкою розправи над нею, на її прохання, правоохоронцями було прийнято рішення про забезпечення її безпеки. Згодом, через деякий час, коли вона звернулася до громадськості з проханням надати їй сприяння в пошуках очевидців, невідомий їй молодий чоловік, який побажав зберегти анонімність, передав їй відео диск із записом камери відеоспостереження, розташованої з боку вул. Бабеля, який вона надалі видала слідчому. ОСОБА_30 наполягала на тому, що обвинувачені ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , які знаходяться на лаві підсудних, саме ті особи, які скоїли відносно неї та ОСОБА_11 злочин, і підстав для їх обмови у неї немає. Цивільний позов, заявлений нею до початку судового розгляду, про компенсацію їй морального та матеріального збитку, просить задовольнити повністю.
Показами потерпілої ОСОБА_11 , яка будучи допитаною в судовому засіданні показала, що вона і ОСОБА_30 є подругами. 13.01.2016 вона була на роботі, після чого з співробітниками в барі зустріла Старий Новий Рік. Алкоголь вживала трохи, після чого досить рано прийшла додому, була твереза. На слідстві вона не говорила про те, що була п`яна. Оскільки за день до цього у ОСОБА_30 був день народження, вона запропонувала, останній сходити разом в магазин за шампанським і шоколадкою. Коли вони проходили повз школи, там знаходились два хлопці, один з яких ( ОСОБА_27 ) хотів познайомитися і заговорив з ними. Купивши в магазині на заправці шампанське і шоколад, поверталися тією ж дорогою. Коли пройшли міст і йшли по «Поляні», вона відчула сильний удар, начебто в спину. Спочатку вона впала на спину і ОСОБА_28 почав її бити, дивлячись при цьому їй прямо в обличчя, вимагаючи гроші, мобільний телефон і сережки. Телефон вона встигла відкинути в сторону (згодом знайшла), а золоті сережки вартістю 1000 грн. і 200 грн. готівкою у неї вкрали. Вона чула як кричала ОСОБА_54 , коли її бив ОСОБА_27 , і бачила як він розстебнув ОСОБА_55 куртку, продовжуючи її бити, а потім потягнув ОСОБА_30 в кущі, де він зняв з себе штани, ОСОБА_54 кричала і просила її помилувати. Вона це все бачила, оскільки до цього часу вже лежала на животі, головою повернутою в бік ОСОБА_30 , а ОСОБА_28 утримував її коліном, при цьому її обшукував. Юля кричала, що ОСОБА_27 їй вибив око. Потім ОСОБА_27 підійшов до неї, та запитав: « Чи є у неї ланцюжок?», при цьому сильно вдарив її ногою. У цей момент ОСОБА_54 вибігла на дорогу, а на міст як раз підіймалася машина, нападники втекли, а вони сіли в таксі і поїхали в лікарню, де очей ОСОБА_30 врятувати не змогли. У неї ( ОСОБА_56 ) були гематоми і струс, робила знімок. Осіб нападників бачила чітко, описувала їх, впізнала по фото, потім на очній ставці, огляд не проходила і заяву спочатку не писала, тому і була свідком. Потім пізніше сама заявила про скоєний злочин та її визнали потерпілою. ОСОБА_28 вона запам`ятала ще й через те, що він явно гаркавить. Знаходяться на лаві підсудних, саме ті особи, які скоїли відносно неї та ОСОБА_30 злочин, і підстав для їх обмови у неї немає.
Цивільний позов не заявляла у зв`язку з відсутністю коштів на його подачу.
Крім того, вина ОСОБА_27 та ОСОБА_28 за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілих ОСОБА_30 та ОСОБА_11 , повністю підтверджується документами наявними в матеріалах кримінального провадження і які судом дослідженні в порядку ст.ст.358, 359 КПК України, а саме:
Показами свідка ОСОБА_57 , яка будучи допитаною в судовому засіданні показала, що 13.01.2016 перебувала на зміні в магазині, розташованому в районі «Застава-2». У цей день вона пішла з роботи о 22 годині. Потерпілі ОСОБА_30 та ОСОБА_11 їй знайомі як постійні покупці, характеризує їх позитивно, алкоголь вони вживають дуже рідко так як у них діти. У цей день (Старий Новий Рік) вони заходили в магазин близько 19 години, більш точний час вона не пам`ятає. Обвинувачених бачить вдруге, а перший раз бачила 13.01.2016 в інтервалі часу з 15 до 17 годин, коли вони вдвох зайшли в магазин і купили булочки. Відеокамер спостереження в магазині немає.
Суд, оцінюючи показання свідка обвинувачення ОСОБА_57 вважає, що вони не є доказом вчинення в ніч з 13 на 14 січня 2016 року інкримінованого ОСОБА_27 та ОСОБА_28 злочину або їх неучасті в ньому. Підтвердження свідком обставин (факту), що ОСОБА_27 і ОСОБА_28 13.01.2016 року, в період часу з 15 до 17 годин, відвідували цей магазин, розташований менш ніж в 100 м. від бару «Осінь» (т. 2 а.к.п. 244, т.3 а.к.п. 86 ) доводить тільки той факт, що розташування магазину було їм відомо, але жодним чином не підтверджує факт їх перебування або відсутності в цьому районі в період часу з 22 години 13.01.2016 року по 00 годин 14.01.2016 року. Виходячи з вищевикладеного, суд не бере до уваги свідчення свідка ОСОБА_57 як доказ вчинення або невчинення інкримінованого обвинуваченим злочину.
Довідкою наданою за підписом чергового лікаря ОСОБА_58 в Хмельницький ВП про те, що в МКЛ №10 в 00 годин 10 хвилин поступила громадянка ОСОБА_30 з різними травмами та ушкодженнями, яка самостійно залишила приймальне відділення (т.2 а.к.п. 175).
Довідкою про повідомлення по телефону «102» («103»), зареєстрованою в ЖЄО Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області 14.01.2016 року за №575, згідно якого 14.01.2016 року в 00 годин 45 хвилин з МКЛ №10 надійшло повідомлення про звернення до медичного закладу ОСОБА_10 з різними травмами. Направлена в очну клініку (т.2 а.к.п. 173).
Колегія суддів, проаналізувавши дані документи, приходить до висновку про необхідність уточнення часу скоєння злочину відносно потерпілих ОСОБА_30 та ОСОБА_11 , а саме в ніч з 13.01.2016 року на 14.01.2016 року приблизно о 00 годині 00 хвилин (більш точного часу не встановлено).
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.01.2016 року, відповідно до якого було прийнято усну заяву від ОСОБА_59 про скоєний злочин. З заяви вбачається, що потерпіла просить прийняти заходи до невстановлених осіб, які з 00 годин 20 хвилин до 00 годин 40 хвилин 14.01.2016 року, знаходячись за адресою: м. Одеса, в районі «Застава-2» на полянці, відкрито заволоділа мобільним телефоном марки «Самсунг» чорного кольору та гаманцем сірого кольору, в якому знаходилися 700 грн. (т.2 а.к.п. 176-177).
Протоколом огляду місця події від 14.01.2016 року та фототаблицею до протоколу, з яких вбачається, що слідчий, за участю понятих, провів огляд участку місцевості, що називається «Поляна», розташований біля естакади «Застава-2» в м. Одесі. В ході огляду були виявлені серед листів плями темно-бурого кольору. З місця огляду вилучено ватний тампон з рідиною темно-бурого кольору, виявлений серед листя (т.2 а.к.п. 183-184).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.01.2016 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого у період часу з 11 години 20 хвилин до 11 години 42 хвилин за участю понятих потерпіла ОСОБА_30 з пред`явлених для впізнання чотирьох фотознімків осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі, впізнала особу чоловіка під №3 ( ОСОБА_28 ), як особу, яка дуже схожа на особу, яка разом з ще однією особою, 14.01.2016 року приблизно о 00 годині 00 хвилин, напали на неї та її подругу. Впізнала вказану особу за рисами обличчя (т.2 а.к.п. 191-193).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.01.2016 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого у період часу з 11 години 45 хвилин до 12 години 08 хвилин за участю понятих потерпіла ОСОБА_30 з пред`явлених для впізнання чотирьох фотознімків осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі, впізнала особу чоловіка під №2 ( ОСОБА_27 ), як особу, яка 14.01.2016 року приблизно о 00 годині 00 хвилин, напала на неї, застосовуючи фізичне насильство, а також викрав її мобільний телефон та гроші. Впізнала вказану особу за рисами обличчя, кавказькій зовнішності та смуглій шкірі. (т.2 а.к.п. 194-196).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.01.2016 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого у період часу з 15 години 24 хвилин до 15 години 38 хвилин за участю понятих, потерпіла ОСОБА_11 з пред`явлених для впізнання чотирьох фотознімків осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності і обличчі, впізнала особу чоловіка під №4 ( ОСОБА_28 ), як особу, яка напала на неї та її подругу 14.01.2016 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, в районі «Застава-2». Впізнала вказану особу за рисами обличчя та овалу (т.2 а.к.п. 185-187).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.01.2016 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого у період часу з 15 години 15 хвилин до 15 години 21 хвилини за участю понятих, потерпіла ОСОБА_11 з пред`явлених для впізнання чотирьох фотознімків осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі, впізнала особу чоловіка під №1 ( ОСОБА_27 ), як особу, яка напала на неї та її подругу 14.01.2016 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, в районі «Застава-2». Впізнала вказану особу за рисами обличчя та овалу (т.2 а.к.п. 188-190).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 04.02.2016 року та відеофіксацією слідчої дії до протоколу, відповідно до якого за участю потерпілої та у присутності понятих було проведено експеримент з метою перевірки та уточнення відомостей про обставини скоєння відносно ОСОБА_30 кримінального правопорушення, які викладені нею під час допитів у якості потерпілої. Потерпіла надала детальні пояснення щодо перебігу подій, розповіла детально про послідовність дій підозрюваних та вказала місце вчинення злочинів.
Під час слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_30 вказала місце на вул. Бабеля, де по ліву сторону біля ЗОШ №120 знаходилися двоє хлопців, які згодом вчинили напад на неї та ОСОБА_11 . Після цього, перейшовши через проїжджу частину кільцевої розв`язки району під назвою «Застава-2» показала стежку, по якій вони пройшли через зелену зону, яку називають «Поляною» та перетнули вул. Дальницька, підійшли до заправної станції «WOG», розташованої на вул. В. Стуса. При цьому потерпіла вказала на ліхтарі, розташовані на узбіччі проїжджої частини по периметру « ІНФОРМАЦІЯ_4 », пояснивши, що в зазначену ніч всі ліхтарі перебували в справному стані. Показавши на АЗС, де магазин був закритий на перерву, потерпіла пройшла за заправну станцію, де недалеко знаходився продуктовий магазин, в якому вона з ОСОБА_11 купили пляшку шампанського і шоколад. Після цього, ОСОБА_30 пішла в зворотному напрямку і вказала за допомогою статиста місце на «Поляні», де особа слов`янської зовнішності, впізнана нею під №3 завдала удару в область обличчя ОСОБА_11 , від чого та впала, а за допомогою манекена показала положення, в якому спочатку перебувала ОСОБА_11 на землі, а саме спиною на землі, а потім лежала на животі, при цьому голова ОСОБА_11 була повернута в її сторону. Далі за допомогою статиста і манекена, ОСОБА_30 показала та детально описала всі насильницькі дії по відношенню до неї, вчинені особою кавказької зовнішності, якого вона раніше впізнала на фото під №2. Показання потерпілої в ході слідчого експерименту завершилися показом напрямку переміщення особи, яка вчинила щодо неї нападу, в сторону залізничних шляхів. При огляді і дослідженні відеозапису знайшли свого підтвердження покази потерпілої, які були нею надані в судовому засіданні (т.2 а.к.п. 235-244, 253).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 04.02.2016 року та відеофіксацією слідчої дії до протоколу, відповідно до якого за участю потерпілої та у присутності понятих було проведено експеримент з метою перевірки та уточнення відомостей про обставини скоєння відносно ОСОБА_11 кримінального правопорушення, які викладені нею під час допитів у якості свідка та потерпілої. У вільних свідченнях, перед початком слідчого експерименту, ОСОБА_11 виклала обставини, які суд оцінює як аналогічні її показанням в суді і показанням потерпілої ОСОБА_30 , за винятком того, що обставини, що передували нападу (хлопців на спортмайданчику) пам`ятає погано, так як була п`яна. В судовому засіданні потерпіла не підтвердила ці свідчення та заявила, що слідчому їх не давала.
Потім вона вказала місце на вул. Бабеля, де по ліву сторону біля ЗОШ №120 знаходилися двоє хлопців, які згодом вчинили напад на неї та ОСОБА_60 . Після цього, перейшовши через проїжджу частину кільцевої розв`язки району під назвою «Застава-2» показала стежку, по якій вони пройшли через зелену зону, яку називають «Поляною» і перетнули вул. Дальницька, підійшли до заправної станції «WOG», розташованої на вул. В. Стуса. При цьому потерпіла вказала на ліхтарі, розташовані на узбіччі проїжджої частини по периметру « ІНФОРМАЦІЯ_4 », пояснивши, що в зазначену ніч всі ліхтарі перебували в справному стані. Показавши, на АЗС, де магазин був закритий на перерву, потерпіла пройшла за заправну станцію, де недалеко знаходився продуктовий магазин, в якому вона з ОСОБА_30 купили пляшку шампанського і шоколад. Після цього, потерпіла пішла в зворотному напрямку та вказала за допомогою статиста місце на «Поляні», де особа слов`янської зовнішності, впізнана нею під №4 напала на неї та завдав удару в область обличчя, від чого вона впала, а потім за допомогою манекена показала положення, в якому вона спочатку перебувала, а саме спиною на землі, потім лежала на животі, а ОСОБА_28 упирався в її спину коліном, при цьому її голова була повернута в сторону ОСОБА_60 . Після цього, за допомогою статиста, потерпіла показала та детально описала всі насильницькі дії, вчинені особою кавказької зовнішності, якого вона раніше впізнала на фото під №1 відносно ОСОБА_30 , в тому числі розбещеного характеру. ОСОБА_27 відволікся від ОСОБА_30 , підійшов до неї ( ОСОБА_56 ), завдав удар ногою та помацав її шию руками. Юля вибігла на дорогу, ОСОБА_27 , побіг слідом за нею, однак в цей момент їхав автомобіль, який його налякав. Показання потерпілої ОСОБА_11 в ході слідчого експерименту завершилися переміщенням осіб, які вчинили щодо них нападу, в сторону залізничних шляхів. При огляді і дослідженні відеозапису знайшли свого підтвердження покази потерпілої, які були нею надані в судовому засіданні (т.2 а.к.п. 245-252).
Відеофіксацією вищеперелічених слідчих дій слідчих експертиментів та впізнань, які досліджені в судовому засіданні, об`єктивно підтверджують факт впізнання потерпілими підозрюваних (обвинувачених) ОСОБА_27 та ОСОБА_28 як осіб, скоївших напад на потерпілих ОСОБА_30 та ОСОБА_11 та заволодівших їх майном.
Під час перехресного допиту, після дослідження матеріалів кримінального провадження по даному епізоду, потерпілі ОСОБА_30 та ОСОБА_11 показали суду, що вони абсолютно впевнені в тому (кожна окремо), що саме ОСОБА_27 та ОСОБА_28 вчинили напад на них і заволоділи їх майном. До таких показань їх ніхто не примушував, а вони обвинувачених не обмовляють.
Протоколом огляду предметів від 05.02.2016, згідно якому оглянуто мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 та постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, а саме: мобільного телефона марки «Самсунг» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 в якості речового доказу (т.2 а.к.п. 231-234).
Судом, за клопотанням сторони обвинувачення, в порядку ст.ст.358-359 КПК України, проти задоволення якого не заперечувала сторона захисту та обвинувачені, з метою усунення протиріч й встановлення фактів і обставин, які мали місце в ніч з 13 на 14 січня 2016 року, за допомогою стаціонарного комп`ютера, відтворено DVD-R диски №1 і №2 (т.6 а.к. п. 174-175, 183-184; т.7 а.к. п. 2), в яких містяться відеофайли з назвою «Одночасний допит ОСОБА_61 », що мав місце 18.03.2016 року. Даючи оцінку цьому документу (матеріалам відеозапису), суд сприймає його як матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою зображення та звуку відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ст.99 КПК України). Прийнявши до уваги свідчення потерпілої, тотожні раніше даними нею показанням, суд оцінює їх, перш за все, з точки зору достовірності, сприймаючи їх емоційну складову як прояв щирості і глибокої впевненості ОСОБА_30 в скоєнні злочину відносно неї обвинуваченим ОСОБА_27 . Перебуваючи в присутності слідчого, підозрюваного, його адвоката, законного представника (матері) та психолога, тобто п`яти осіб, з яких тільки слідчий за службовим обов`язком, як адвокат так і психолог в силу професійної етики, намагалися дотримуватися норм КПК, тоді як підозрюваний та його законний представник заважали проведенню слідчої дії та його фіксації ображаючи при цьому потерпілу і погрожуючи їй, ОСОБА_30 не виявила сумнівів в раніше даних нею свідченнях і власноруч заявила під час ознайомлення з протоколом про турботу за своє життя у зв`язку з висловленими погрозами. Згодом правоохоронними органами щодо потерпілої вживалися заходи забезпечення безпеки (т.2 а.к.п. 254-261). Колегія суддів, оцінюючи показання і пояснення підозрюваного ОСОБА_27 , як джерело доказів, оскільки ОСОБА_27 заявляючи про невинність, докладно, всього лише через два місяці, які сплинули після інкримінованого йому правопорушення, виклав своє алібі, що стосується даних обставин. ОСОБА_27 , в присутності всіх раніше зазначених осіб, що безперечно належним чином забезпечувало його процесуальні права, в тому числі і права на захист, заявив, що він точно і достовірно пам`ятає всі обставини, оскільки це був канун Старого Нового Року, вони з ОСОБА_28 заздалегідь планували поїздку в Нерубайське провідати близьких родичів. Здавши вранці 13.01.2016 року іспити в педагогічному університеті, він поїхав додому і взявши з ОСОБА_28 необхідні речі, десь в районі 10-11 годині ранку, спільно з ОСОБА_28 , біля залізничного вокзалу сіли на маршрутне таксі №87. При цьому, їх проводжали його хороші знайомі ОСОБА_62 та ОСОБА_63 . У Нерубайському вони перебували приблизно півтора дня, проживаючи спільно з ОСОБА_28 у тітки Тріколіч Людмили, їх там бачили її чоловік ОСОБА_64 , його сестра ОСОБА_65 , двоюрідний брат ОСОБА_66 . Його повинні були запам`ятати в кафе, що знаходиться поруч з входом в катакомби недалеко від супермаркету та продавщиця магазину. ОСОБА_27 навіть описав їх. В цей час він спілкувався по мобільному телефону (вказав номер) з мамою, братом ОСОБА_67 , сестрою ОСОБА_68 та з друзями. Настільки докладні показання підозрюваного були підтримані матір`ю ОСОБА_27 - законним представником ОСОБА_69 , яка ознайомившись з протоколом, зробила власноручний запис про обмову її сина потерпілою, оскільки вона знає, де син знаходився, так як самостійно збирала його в дорогу до своєї сестри.
В судовому засіданні сторона захисту намагалася довести алібі обвинувачених ОСОБА_27 та ОСОБА_28 шляхом надання та дослідження в судовому засіданні усних доказів свідків сторони захисту. При цьому, їх покази, як і покази обвинувачених, про місце перебування ОСОБА_27 та ОСОБА_28 13 та 14 січня 2016 року (фабула алібі) кардинально відрізняються від раніше висунутого захистом алібі.
Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_33 показала, що з ОСОБА_27 вона знайома дуже давно і вони є близькими друзями. 13.01.2016 вона гуляла з ОСОБА_70 приблизно з 16 години до 21 години 30 хвилин, при цьому до них, в період часу приблизно з 20 годин 00 хвилин до 21 години 20 хвилин приєднувався ОСОБА_27 . Він просив йому допомогти з рефератом, що вона і зробила. Оскільки у неї вдома був принтер, приблизно близько 22 годин 30 хвилин вона зустрілася з ОСОБА_27 біля її будинку і віддала йому реферат.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_71 показав, що з ОСОБА_27 і ОСОБА_28 він знаходиться в близьких дружніх стосунках. 13.01.2016 року був Старий Новий Рік. Вдень він гуляв з ОСОБА_33 і Настею, а після 10 вечора разом з ОСОБА_72 купили сік, торт і прийшли до хлопців. Крім нього і ОСОБА_73 , був ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_74 і ОСОБА_75 . Розійшлися вони години в 2-3 ночі.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_76 показав, що з ОСОБА_27 і ОСОБА_28 він знаходиться в дружніх стосунках. 13.01.2016 був Старий Новий Рік. Вдень він гуляв з ОСОБА_70 , ОСОБА_33 та її сестрою, а після 10 вечора разом з ОСОБА_72 купили сік, торт і прийшли до хлопців. Крім нього і ОСОБА_73 , був ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 і тітка ОСОБА_77 . Розійшлися вони о 01 годині 30 хвилин.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_78 показала, що є рідною сестрою ОСОБА_27 , проживають спільно, а ОСОБА_28 їх сусід. 12-го числа вона отримала дитячі гроші. О 3 годині дня, зателефонувавши брату, вона зустрілася з ним на ринку «Привоз» і купила йому куртку. Об 11 годині вечора до нього прийшли друзі, які пішли на початку третього. 14 числа ОСОБА_27 пішов на сесію, після чого вони пішли в магазин купувати коляску.
Суд критично оцінює покази всіх свідків сторони захисту, з наступних підстав.
Даючи оцінку вказаним показам, судом встановлено, що вказані особи очевидцями злочину не були. Їх покази стосувались виключно обставин, які чим-небудь або іншим способом можуть допомогти обвинуваченим. Суд враховує ступінь родинних зв`язків між свідками та обвинуваченими та їх особисті стосунки.
Так, свідок ОСОБА_78 є рідною сестрою обвинуваченого ОСОБА_27 , свідок ОСОБА_33 хоча і не повідомила суду про будь-які спільні подружні стосунки з ОСОБА_27 , однак беззаперечно показала, що між ними були близькі та дуже дружні стосунки. Свідки ОСОБА_34 та ОСОБА_79 знаходилися та знаходяться в дружніх відносинах як між собою, так і з обвинуваченими, та іншими свідками сторони захисту. Ці ж свідки ( ОСОБА_33 та ОСОБА_79 ) начебто проводжали, згідно з раніше даними показаннями, ОСОБА_27 13 січня 2014 року біля 11 години ранку та ОСОБА_28 на автостанцію, після чого вони поїхали в с. Нерубайське, звідки ОСОБА_27 розмовляв з ними і сестрою ОСОБА_78 (т.6 а.к.п. 183,184). За версією обвинувачених, ці ж свідки ( ОСОБА_34 і ОСОБА_79 ) перебували у ОСОБА_27 вдома в період, коли згідно із обвинуваченням, ОСОБА_27 і ОСОБА_28 заволодівали майном ОСОБА_80 в ніч з 16 на 17 березня 2016 року. Їх пам`яті через більш ніж півтора року після описаних подій можна тільки позаздрити. Ні ОСОБА_27 , ні сторона захисту не довели суду будь яке пояснення зміни алібі по епізоду від 14.01.2016, зловживаючи на думку суду правом на захист. Здійснюючи заміну захисника, ОСОБА_27 та його законний представник навіть не потурбувалися про зміну (заміну) фігурантів формованого ними алібі по епізоду від 14.01.2016. Покази свідків захисту ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_33 про обставини спільного проведення часу з обвинуваченими абсолютно однакові по всім епізодам гуляли, сиділи, спілкувалися. Суду незрозуміло, яким чином свідки за більш ніж півтора року можуть відрізнити один день (вечір, ніч) від іншого та називати при цьому точні дати та час, «випадковим» шляхом співпадаючими з часом вчинення обвинуваченими інкримінованих їм злочинам. Численні протиріччя в показаннях свідків з боку захисту можливо пояснюються і неповнолітнім віком свідків ОСОБА_81 та ОСОБА_82 , і малолітнім віком свідка ОСОБА_33 в момент скоєння інкримінованих обвинуваченим злочинів, так і особиста (дружня) зацікавленість у долі обвинувачених.
Згідно висновку судово-медичної експертної комісії №66 від 22.04.2016, наявні у потерпілої ОСОБА_30 тілесні ушкодження могли бути заподіяні 13.01.2016 (п.п.2,6 експертизи). За кількістю наявних ушкоджень можна судити, що дія травмуючої сили на тіло ОСОБА_30 була не менше семи разів (п.4 експертизи). Тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитися за механізмом, на який вона вказує в ході слідчого експерименту від 02.04.2016 (п.п.7,8 експертизи). Синці волосистої частини голови та обличчя, правого передпліччя, області правого та лівого променево-зап`ясткових суглобів, лівого стегна, ссадно області правого колінного суглоба самі по собі, як в сукупності, так і окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 г.), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. (т.2 а.к.п. 213-228).
Остаточним наслідком травми лівого ока є повна втрата зору на ліве око та подальше видалення лівого ока. Згідно п.4 таблиць відсотків втрати загальної працездатності до Інструкції про порядок організації та проведення лікарняно-страхової експертизи (1986 рік), повна втрата зору на одне око та подальше видалення ока тягне за собою постійну втрату загальної працездатності у розмірі 45(35+10)%. Тому спричинена потерпілій травма лівого ока згідно п. 2.1.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 г.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на 1/3 (не менше 30%).
Судом, за клопотанням сторони обвинувачення, було долучено до матеріалів провадження ряд документів, а саме заяву ОСОБА_30 до правоохоронних органів, згідно якої вона 02.06.2016 року просить долучити до матеріалів кримінального провадження CD-R диск, на якому міститься відеофайл. Цей диск надав їй мешканець вул. Бабеля в м. Одесі, який заборонив їй повідомляти будь-кому свої анкетні дані; протокол огляду предмета від 03.06.2016 року, згідно якого слідчий провів огляд CD-R диску із записом з камери відеоспостереження, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Бабеля (диск надала потерпіла ОСОБА_30 ); протокол огляду предмета від 03.06.2016 року, згідно якого слідчий провів огляд CD-R диску із записом з камери відео-спостереження, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Бабеля; постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 03.06.2016 року, згідно якої CD-R диск із записом з камери відео-спостереження, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Бабеля визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу (т.2 а.к.п. 262-268).
Судом встановлено з більш достовірних джерел, що 14.01.2016 року о 00 годині 10 хвилин потерпіла ОСОБА_30 поступила в МКЛ №10, тобто злочин було скоєно (завершено) не пізніше 00 годин 00 хвилин 14.01.2016 року, а не після 00 годин 42 хвилини, як слідує з часу, відображеного на відеозапису. Факт перебування потерпілих в районі перетину вулиць Бабеля і Дальницької в м.Одесі в ніч з 13 на 14.01.2016 року ні ким не заперечується, як і напад на них з метою заволодіння їх майном, проте стверджувати після перегляду даного відеофайлу, що дві особи «чоловічної статі», що послідували за двома особами «жіночої статі», є ОСОБА_27 і ОСОБА_28 , не представляється можливим. Суд вважає, що передбачені законом свідоцтва легітимності походження цього документа (доказа), тобто його допустимості, відсутні. Суду не надані дані про місце розташування камери відеоспостережень за адресою: АДРЕСА_5 , що є джерелом відеозапису, хто і коли здійснював її технічне обслуговування, в тому числі і коригування налаштувань. Суд приймає до уваги то, яким чином було отримано CD-R диск і що не був дотриманий порядок, встановлений КПК України для подібного роду доказів. Приймаючи рішення про долю речових доказів, суд вважає за можливе зберігати CD-R диск в матеріалах кримінального провадження, при цьому суд не приймає його як доказ, тому цей диск із записаном з камери відео спостереження, розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Бабеля необхідно виключити із доказів провини обох обвинувачених, оскільки цей документ не доказує та не спростовує причетність ОСОБА_27 та ОСОБА_28 до інкримінованого обвинуваченим злочину відкритого заволодіння майном потерпілих.
За епізодом злочинних дій ОСОБА_27 та ОСОБА_28 відносно потерпілого ОСОБА_12 від 17.03.2016 року.
Показами потерпілого ОСОБА_12 , який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що 16.03.2016 року він, близько опівночі, повертався з дня народження матері, де чисто символічно випив. Проходячи по вул. Лазарева, у продавця павільйону підзарядив мобільний телефон «LG» чорного кольору, після чого продовжив рух, тримаючи його в руках. Навпроти будинку АДРЕСА_6 йому було завдано удари в область голови та грудної клітини, він впав, але майже відразу ж перевернувшись на спину, зміг розгледіти обличчя нападників. Їх було двоє, згодом він їх упізнав в райвідділку серед статистів в присутності понятих. Упізнав за рисами обличчя і статурою, ніхто йому нічого не підказував. Оскільки в місці нападу перебували похоронні бюро і магазин будівельних матеріалів, було хороше освітлення і він чітко побачив нападників. Було вже за північ. Після того, як він розгледів їх, вони вихопили з його рук мобільний телефон і втекли. Потерпілий впевнено впізнав обвинувачених, які знаходяться на лаві підсудних як осіб, які на нього напали. Він не може стверджувати, чи завдав він у відповідь удар нападнику ОСОБА_27 , який був вище другого нападника. Про кільце на руці нападника нічого не розповідав і не говорив, телефон йому не повернуто. Після того, як нападники втекли, а йому допоміг піднятися чоловік з собакою, вони підійшли до будки (павільйону), запитавши у продавщиці чи є камера відеоспостереження, але достовірної відповіді від неї не отримали. Коли раніше він відходив від будки зарядивши мобільний телефон, до неї підійшли двоє молодих людей і він не виключає, що це були нападники. Вранці пішов із заявою в райвідділок, згодом зняв побої. Позов не заявляв. Обвинувачених не обмовляє, на їх упізнанні в залі суду наполягає.
Показами свідка ОСОБА_83 , яка будучи допитаною в судовому засіданні показала, що у зазначений період часу вона працювала продавцем в нічну зміну в батискафі, розташованому навпроти будинку АДРЕСА_7 . 16.03.2016 року до неї підійшов хлопець і попросив зарядити мобільний телефон. Після того, як телефон зарядився, хвилин через 15 він пішов, і відразу підійшли двоє високих чоловіків, років 25-30, особи яких вона не запам`ятала. Вона зробила їм каву. Через хвилин 40 прийшов чоловік, який заряджав мобільний телефон і сказав, що його побили і забрали мобільний телефон. У нього були тілесні ушкодження. На його думку, це зробили швидше за все, ті двоє хлопців, що брали каву. Вранці він знову до неї прийшов зі співробітниками поліції, які її допитали і показували фотографії, але вона осіб не запам`ятала. У батискафі скло, але по розмові, вона чула грубі чоловічі голоси. Хлопці, які знаходяться в залі суду, це не вони, ті набагато вище та крупніше. У той час в батискафі велося відеоспостереження, але власники відмовилися його видати.
Суд вважає, що покази свідка ОСОБА_83 підтверджують факт як нападу на потерпілого ОСОБА_12 та заволодіння його мобільним телефоном, так і дату скоєння даного злочину 17.03.2016 року.
Крім того, вина ОСОБА_27 та ОСОБА_28 за епізодом злочинних дій відносно потерпілого ОСОБА_12 , повністю підтверджується документами наявними в матеріалах кримінального провадження, які судом дослідженні в порядку ст.ст.358, 359 КПК України, а саме:
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.03.2016 року, відповідно до якого було прийнято усну заяву від ОСОБА_12 про скоєний злочин. З заяви вбачається, що потерпілий просить прийняти заходи до незнайомих йому осіб, які 17.03.2016 року приблизно о 00 годині 30 хвилин, біля будинку №11 по вул. Лазарєва відкрито заволоділи його майном, а саме мобільним телефоном «LG» чорного кольору вартістю 1000 грн. (т.4 а.к.п. 211).
Протоколом огляду місця події від 17.03.2016, з якого вбачається, що слідчий, за участю потерпілого та понятих, провів огляд ділянки місцевості, яка примикає до будинку АДРЕСА_6 . Жодних предметів не було вилучено, а потерпілий дав пояснення стосовно двох осіб, які з застосуванням насильства заволоділи його мобільним телефоном (т.4 а.к.п. 217-218).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.03.2016 та відеофіксацією слідчої дії до протоколу, відповідно до якого у період часу з 19 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин за участю понятих, а також захисника, були пред`явлені потерпілому ОСОБА_12 чотири особи чоловічої статті, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб ОСОБА_12 впізнав особу під №4 ( ОСОБА_27 ), яка 17.03.2016 у нічний час на вул. Лазарєва в м. Одесі відносно нього скоїла злочин. Впізнав вказану особу за формою обличчя та лобу. (т.4 а.к.п. 226-228).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.03.2016 та відеофіксацією слідчої дії до протоколу, відповідно до якого у період часу з 20 години 10 хвилин до 21 години 10 хвилин за участю понятих, а також захисника, були пред`явлені потерпілому ОСОБА_12 чотири особи чоловічої статті, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб ОСОБА_12 впізнав особу під №3 ( ОСОБА_28 ), яка 17.03.2016 у нічний час на вул. Лазарєва в м. Одесі відносно нього скоїла злочин. Впізнав вказану особу за рисами обличчя. (т.4 а.к.п. 229-231).
Відеофіксація вище перелічених слідчих дій впізнання, яка досліджена в судовому засіданні, об`єктивно підтверджує факт впізнання потерпілим підозрюваних (обвинувачених) ОСОБА_27 та ОСОБА_28 як осіб, вчинивших напад на потерпілого ОСОБА_12 та заволодівших його майном.
Під час перехресного допиту, після дослідження матеріалів кримінального провадження за даним епізодом, потерпілий ОСОБА_12 показав, що він повністю впевнений в тому, що саме ОСОБА_27 і ОСОБА_28 напали на нього та заволоділи його майном, до таких показань його ніхто не примушує, а він їх не обмовляє.
Висновком судово-медичної експертизи №735 від 28.03.2016, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: ссадна волосистої частини голови, ссадна обличчя, ссадна правої кісті, які могли бути заподіяні в ніч з 16 на 17 березня 2016 року в результаті нанесення удару кистю руки, стиснутої в кулак, можливо з наявністю перстня. На підставі наявних даних встановити точну позу та взаєморозташування потерпілого та особи, яка заподіяла ушкодження, не представляється можливим. Зазначені ушкодження мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 г.), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. (т.4 а.к.п. 224-225).
Суд бере до уваги, що наявність перстня на руці, стиснутої в кулак, у нападаючого, в висновку СМЕ, з`явилася виключно завдяки постанові слідчого, проте потерпілий під час допиту у судовому засіданні не говорив про перстень, про що свідчать і матеріали кримінального провадження.
За клопотанням сторони захисту, судом долучено до матеріалів кримінального провадження та досліджено висновок експерта №488 від 06.06.2016 (т.5 а.к.п. 75-76). Колегія суддів звертає увагу, що предметом експертизи був не перстень, вилучений у ОСОБА_27 17.03.2016 року, а три змиви на чисту марлю з трьох поверхностей перстня та контроль марлі. Крім того, як вже раніше зверталась увага на те, що при дослідженні висновку СМЕ №735 відносно потерпілого, суду невідомі джерела інформації про те, що удар (и) потерпілому був (ли) нанесені рукою, стиснутою в кулак, з можливою наявністю перстня. Потерпілий про таку можливість не згадував, а інші джерела суду невідомі. Крім того, в висновку №488 є вказівка на те, що 17.03.2016 під час затримання у ОСОБА_27 вилучено перстень із жовтого металу. Відомості, де конкретно знаходився даний перстень в момент вилучення, суду невідомі.
Суд приходить до висновку, що зазначений документ не може бути доказом невинуватості ОСОБА_27 у скоєнні інкримінованого йому длочину, оскільки він не спростовує та не підтверджує причетність його до відкритого заволодіння майном ОСОБА_12 .
За клопотанням сторони захисту судом був допитаний свідок ОСОБА_84 , який показав, що сім`ю ОСОБА_85 знає багато років, його батько робив у нього ремонт і раніше вони проживали в одному дворі. Аналогічно знає ОСОБА_27 та його сім`ю, які проживають в тому ж дворі. 17.03.2016, повертаючись з ринку «Привоз», проходив повз Хмельницького відділку поліції, де побачив ОСОБА_86 і ОСОБА_87 , матерів ОСОБА_88 та ОСОБА_27 , які плакали, у зв`язку з затриманням їх синів. Вирішивши підтримати матерів, він зайшов до відділення та простоявши там хвилин 10, спостерігав картину, як двоє співробітників поліції, відкривши двері, ткнули пальцем, третій людині, явно не працівникові, на що останній махнув головою. Потім вони підвели його до іншого кабінету, знову ткнули пальцем і той махнув головою. Через час він вийшов покурити і зрозумів, що це потерпілий, він запитав у потерпілого: « Навіщо він тикав пальцем в людей?». Пізніше вийшли два співробітника поліції, і потерпілий зайшов з ними всередину. Відповідаючи на запитання учасників процесу, свідок пояснив, що з цими сім`ями він знаходиться в приятельських відносинах і просто захотів їх морально підтримати. Раніше з ним розмовляли як мати ОСОБА_27 , так і адвокат. У відділенні всі двері були відкриті, номери на кабінетах не запам`ятав, хлопців не бачив. На потерпілому ніяких ознак побоїв також не бачив, у нього склалося враження, що той або алкоголік, або щось вживав.
У зв`язку з показаннями свідка, за клопотанням прокурора, судом були долучені та досліджені лист за підписом начальника Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який повідомив, що згідно журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених за 2016 рік, ОСОБА_84 не знаходився в приміщенні відділу 17.03.2016. Керівник повідомив, що у черговій частині відділення на робочому місці у оперативного чергового знаходиться пристрій автоматичного відкриття та закриття дверей до приміщень відділення. Згідно встановленого порядку, пропускний режим до приміщень ВП виключно через запис громадян у Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених (т.6 а.к.п. 79). Згідно фотокопії витягу з Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області №65 за 2016 рік (записів за №№269-282), в період з 22 години 16.03.2016 по 04 годину 18.03.2016 ОСОБА_84 відділення не відвідував. (т.6 а.к.п. 80-82). В журналі із зазначенням дати «16.03.2016» за №272 зазначено відвідувача ОСОБА_12 (о 13 год. 09. хв. зареєстровано, в 13 год. 15. хв. направлено на СМЕ), із зазначенням дати «17.03.2016» ОСОБА_28 за №275 (о 21 год. 00. хв. зареєстровано, в 23 год. 30. хв. направлено до ІВТ згідно ст.208 КПК України), та ОСОБА_27 із зазначенням дати «17.03.2016» за №276 (о 21 год. 00. хв. зареєстровано, в 23 год. 30. хв. направлено до ІВТ згідно ст.208 КПК України). В журналі із зазначенням дати «18.03.2016» ОСОБА_28 за №278 (о 17 год. 15. хв. зареєстровано, покинув о 23 год. 05. хв.), та ОСОБА_27 із зазначенням дати «18.03.2016» за №277 (о 11 год. 15. хв. зареєстровано, покинув о 19 год. 00. хв.). В журналі із зазначенням дати «18.03.2016» ОСОБА_89 за №279 (о 17 год. 00. хв. зареєстровано, покинула о 19 год. 40. хв.), та ОСОБА_90 із зазначенням дати «18.03.2016» за №281 (о 17 год. 05. хв. зареєстровано, покинула о 19 год. 40. хв.).
В подальшому, за клопотанням сторони обвинувачення, судом були долучені та дослідженні лист за підписом начальника Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який повідомив, що 17.03.2016 до відділу надійшла заява від ОСОБА_12 про те, що 17.03.2016 о 00 годин 30 хвилин дві невстановлені особи, знаходячись по вул. Лазарєва в м. Одесі, із застосуванням фізичного насильства, викрали його мобільний телефон. Дану подію зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області за №4129 від 17.03.2016. Цього ж дня, інспектор ЧЧ відділу ОСОБА_91 видав ОСОБА_12 корінець направлення №70 на предмет встановлення характеру та тяжкості нанесених йому тілесних ушкоджень. В листі додатково зазначено, згідно журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених за 2016 рік, за №272 дата «16.03.2016» зазначена помилково, а правильною датою є «17.03.2016 о 13 год. 00 хв.» (т.7 а.к.п. 64).
Згідно фотокопії витягу з Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області №63/13 за 2016 рік, за №4129 17.03.2016 о 10 годині 40 хвилин зареєстровано повідомлення ОСОБА_12 про скоєний відносно нього злочин.
Суд погоджується з версією помилки, викладеною в листі, оскільки видно, що запис за №269 зроблений 16.03.2016 о 20 годині 00 хвилин та подальші записи за №270 (о 11 год. 00 хв.), №271 (о 11 год. 44 хв.), №272 (о 13 год. 09 хв.) виконані однією рукою та дата «16.03.2016» в усіх вказана помилково. Вподальшому слідує запис за №273 (о 17 год. 54 хв.) та №274 (о 21 год. 00 хв.) зроблений іншою рукою, де дата вже зазначена вірно, а саме «17.03.2016». З урахуванням отриманої інформації, суд вважає, що покази свідка ОСОБА_92 не є доказом порушення працівниками поліції норм КПК України.
На думку суду, доводи сторони захисту про наявність алібі у обвинувачених є непереконливими, у тому числі, оскільки покази надані зазначеними свідками є недосконалими як за джерелом так і за формою в якій передані. Так вказані свідки в силу своїх близьких, дружніх та родинних стосунків не могли надати суду об`єктивні, безсторонні та неупереджені покази, які б передавали події минулого сумлінно та правдиво. Окрім того, викликає певну недовіру посилання у показах всіх свідків на конкретні дати та проміжки часу, які мали місце близько двох років тому та які закарбувались у їх пам`яті настільки чітко, що вони змогли передавати вказані події досить детально але не змістовно. Разом з тим, під час з`ясування судом фактів алібі обвинувачених, жодний свідок не зміг підтвердити свої покази будь-якими об`єктивними доказами.
Суд вважає, що відомості надані вказаними свідками захисту не тільки не спростували докази сторони обвинувачення, але й не змогли обґрунтовано довести в судовому засіданні знаходження ОСОБА_27 та ОСОБА_28 в інших місцях, ніж зазначено в обвинувачені. Метою дачі вказаних показів, безсумнівно є можливість сприяти ухиленню від кримінальної відповідальності обвинувачених. Натомість досліджені в судовому засіданні докази, передусім покази потерпілих, що викладені вище у вироку суду, є такими, що обґрунтовано підтверджують вину обох обвинувачених у вчиненні ряду тяжких злочинів проти власності.
Суд, також не обґрунтовує вирок суду наданими стороною обвинувачення ( т.4 а.к.п. 144-187) та стороною захисту (т.3 а.к.п. 212-233) ідентичною інформацією про телефонні дзвінки з трьох сім-карт оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», якими, можливо, користувалися ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , а саме: адреси розташування та номери базових станцій, які забезпечували зв`язок, типи з`єднань, дата, час та тривалість з`єднання, ідентифікаційні ознаки кінцевого обладнання абонента А, ідентифікаційні ознаки терміналу, з яким відбувався сеанс зв`язку (абонент Б), оскільки вказані докази жодних обставин, які передбачені ст. 91 КПК України у даному кримінальному провадженні не доводять. У будь-якому випадку, сторонами по справі в судовому засіданні не забезпечено розумного дослідження вказаних документів з деталізацією обставин, які свідчать про винуватість або невинуватість обох обвинувачених у скоєнні інкримінованих злочинах. Не приведено розумних доказів належності вказаних терміналів обвинуваченим. Вилучені мобільні телефони у підозрюваних та досліджена в них інформація на думку суду не підтверджує та не спростовує вчинення вищевказаних злочинів саме ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Відповідно суд не використовує вказані документи як доказ будь-якого факту чи будь-яких обставин.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, у зв`язку з чим колегія суддів позбавлена можливості надати правову оцінку показам потерпілої ОСОБА_30 про наявність в діях ОСОБА_27 складу інших кримінальних правопорушень, у тому числі, передбаченого ст.152 КК України, оскільки вказане буде очевидним порушенням прав обвинуваченого та виходом за межі висунутого ОСОБА_27 обвинувачення.

На думку сторони захисту причетність та вина обвинувачених у інкримінованих їм злочинах не доведена у передбаченому Законом порядку. Причетність обвинувачених до вчинення злочинів побудована виключно на припущеннях. Сторона захисту просить визнати докази обвинувачення, які містяться в кримінальному провадженні та були дослідженні в судовому засіданні неналежними та недопустимимиі, зокрема:

-Обвинувальний акт складено з порушеннями вимог КПК України;

-Є численні порушення КПК України при проведенні слідчих дій з обвинуваченими, потерпілими та свідками. Поняті ОСОБА_93 є колишнім працівником МВС, ОСОБА_94 та ОСОБА_95 є студентами ВУЗів, що проходили стажування (практику) в Хмельницькому ВП. Статисти та особи, зображені на фотознімках, є особами іншої раси, ніж впізнавана особа (підозрюваний);

-Висновок СМЕ №309 від 04.03.2016 про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_29 є незаконним;

-Висновки експертиз №118, №122 свідчать про невинуватість обвинувачених та визнання цих доказів недопустимими;

-Відеозапис з камери відеоспостереження, розташованої на вул. Бабеля біля ЗОШ №120 свідчить про невинуватість обвинувачених та визнання цього доказу недопустимим;

-Висновок експертизи №488 від 06.06.2016 свідчить про невинуватість обвинувачених з визнанням цього доказу недопустимим;
-Оскільки потерпілий ОСОБА_12 з повідомлення з`явився в поліцію 16.03.2016, тобто і тоді отримав тілесні ушкодження, то дата скоєння відносно нього злочину 17.03.2016 та інші обставини справи встановлено слідством невірно.

За результатами досліджень, наданих стороною обвинувачення, доказів в суді, оцінюючи їх з точки зору належності та допустимості, з урахуванням позиції сторін, суд не встановлює підстав, передбачених ст.87 КПК України, які тягнуть безумовне визнання доказів недопустимими. Висновок суду базується перш за все на тому, що стороною обвинувачення не порушені фундаментальні права і свободи особистості.

Щодо невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, суд вважає, що вказаний аргумент є припущенням сторони захисту і повністю спростовується як наявним в матеріалах провадження обвинувальним актом, який містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення. Суд вважає, що хронологія подій, фактичні обставини правопорушень, дії кожної особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину викладаються в обвинувальному акті виключно за суб`єктивним сприйняттям слідчого та прокурора і є не тільки творчою діяльністю, але й виключним правом вказаних державних осіб. Обмеженнями для такої творчої діяльності є лише вимоги законності, об`єктивності та неупередженості.
За клопотанням сторони захисту судом були допитані у якості свідків працівники Хмельницького ВП Малиновського ВП.
Свідок ОСОБА_96 показав суду, що розслідував цю справу, обвинувачені були затримані під час обшуку. Свідок проводив слідчий експеримент, допитував потерпілих. Потерпілі неодноразово зверталися з заявами про захист свого життя та безпеки. Хтось з понятих проходив практику, але не у нього, та вони не знаходилися в залежності від органів поліції. Будь-якого тиску на потерпілих під час досудового розслідування не здійснювалося. Свідок вважає, що слідчі дії ним виконані згідно вимогам КПК України.
Свідок ОСОБА_97 показала суду, що раніше працювала слідчим в правоохоронних органах та входила до складу слідчо-опертавниої групи по справі. Свідок згадала, що вона проводила впізнання за фотографіями з потерпілими, у тому числі з потерпілою ОСОБА_30 в медичному закладі. Потерпіла повідомила їй, що стан здоров`я не заважає їй приймати участь у слідчих діях. До цього вона її допитала в якості потерпілої, остання детально описала нападаючих, а потім чітко і впевнено впізнала їх за фототаблицями. В якості понятих залучила санітарок лікарні. До 17.03.2016 обвинувачені не затримувалися, оскільки достатніх доказів їх причетності до злочинів ще не було та був ризик, що вони можуть сховатися від органів правосуддя. Їй невідомо про родичів потерпілого ОСОБА_98 та їх стосунків з працівниками правоохоронних органів. У зв`язку з матеріальними труднощами, не завжди була можливість проводити слідчі дії із застосуванням фото та відеозйомки. Була відсутня можливість роздрукувати глянцеві фото. Відеозапис подій біля бару «Осінь», яку надали родичі підозрюваних, поганої якості та кого небудь впізнати було складно. ОСОБА_99 пояснював їй, що поїхав додому, так як боявся, що на нього нападуть друзі обвинувачених, які знаходилися у барі. Потерпілі покази давали самостійно, впізнавали осіб, які на них нападали, достатньо впевнено. Після затримання ОСОБА_27 та ОСОБА_28 в їх районі значно знизилася кількість аналогічних випадків, де громадяни неслав`янської національності здійснювали напади на інших громадян. Впізнання проводилися за фотознімками за проханням потерпілих, так як вони боялися. Крім того, якщо б ОСОБА_27 та ОСОБА_28 викликали для проведенням слідчих дій, то були дані, що вони можуть через три години зникнути. Від потерпілих поступали заяви про погрози, що її не дивувало, оскільки в ОСОБА_27 регулярно були сплески агресії і хамства, як і у його матері. Під час допиту обвинувачені повідомили про те, що в період інкримінованих їм подій, 13 та 14 січня 2016 вони знаходилися за межами міста, а саме в с. Нерубайське. Наскільки їй відомо, ця інформація не знайшла свого підтвердження, а родичі обвинувачених змінили тактику захисту та не висували інших версій їх алібі, щоб вони не змогли перевірити їх достовірність.
Свідок ОСОБА_100 показала суду, що працює в МКЛ №4 в якості медсестри. Запам`ятала потерпілу ОСОБА_30 як пацієнтку. Вона була у них довго, весь час плакала і тремтіла, настільки була залякана. До неї, коли вона стелила постіль, підійшов слідчий, яка щось записувала. Слідчий попросила підійти, та вони подивилися на фотографії, на яких було 4 людини, Юлія показала два рази на різних. Їй особливо нічого не пояснили, але вона підписала, потім позвали санітарку ОСОБА_101 , однак вона не пам`ятає чи підписувала ОСОБА_102 бумаги в її присутності.
Свідок ОСОБА_94 показала суду, що з зими 2016 року проходила практику в райвідділку, виїжджала на слідчі експерименти з потерпілим, слідчим, у якого практику не проходила та він не являвся її куратором. Її куратором в відділі поліції був ОСОБА_103 , який не брав участі в експерименті.
Суд вважає, що в ч.7 ст.223 КПК України викладено вичерпний перелік осіб, які не можуть бути понятими, однак ОСОБА_94 до них, на думку суду, не відноситься. Громадянка ОСОБА_104 була понятою при виконанні слідчої дії за епізодом відносно потерпілого ОСОБА_105 , за його участю, від якого сторона обвинувачення відмовилася.
Даючи оцінку доводам сторони захисту щодо недопустимості наявних в матеріалах кримінального провадження доказів вини обвинувачених за всіма епізодами протоколів впізнання, як за фотознімками так і особисто потерпілими і свідками, суд вважає, що підстав ставити вказані докази під сумнів у суду не має.
Доводи сторони захисту, щодо пред`явлення для впізнання всіма потерпілими підозрюваних ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , яке проведено з порушенням вимог ст.ст.228, 231 КПК України, в частині порушення процедури проведення впізнання, складення протоколу з порушенням вимог закону є виключно припущеннями та умовиводами, які не підтверджені належними доказами.
На думку суду впізнання відбувались в умовах, що виключають будь-який сумнів у законності слідчої дії та правдивості показів і дій потерпілих. Суд також не находить різкої відмінності між ОСОБА_27 та ОСОБА_28 та іншими особами, які були пред`явлені потерпілим для впізнання. Національна ознака не завжди є ключовою у схожості або відмінності між людьми. Окрім того, ч. 2 ст. 228 КПК України, встановлює лише вимоги щодо відсутності різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі осіб, які пред`являються для впізнання. Вимоги щодо пред`явлення осіб однієї раси, національності, з однаковим довжиною і кольором волосся або очей, закон не передбачає. Щодо фотокарток (фотокопії) осіб, які вклеєні в протокол пред`явлення для впізнання, низької якості, суд вважає, що їх якість не перешкоджала потерпілим впізнати осіб, які здійснили відносно них злочини.
Якщо звернутись до особистості потерпілих, можливо зрозуміти, що вони жодним чином не пов`язані з юриспруденцією. Відповідно, для них професійні нюанси події пов`язані з розслідуванням кримінального провадження не мають такого значення, як для будь-якого професійного юриста. Обставини, які з ними відбувались під час досудового розслідування могли закарбуватись у пам`яті звичайної людини зовсім в іншому вигляді ніж могло відбуватись насправді. Очевидно, що особа з юридичною освітою та спеціальними здібностями під час будь-якої слідчої дії зверне увагу на такі деталі, які звичайна людини навіть не помітить.
Вказані обставини у сукупності свідчать про помилковість висновків сторони захисту, щодо певних дій слідчого при проведенні слідчої дії пред`явлення особи для впізнання. При цьому, суд бере до уваги, що від учасників слідчих дій, у тому числі, від підозрюваних, їх захисників та законних представників, зауважень та скарг не надходило ні в ході слідчих дій, ні в інші установи, прокурору, керівництву правоохоронних органів, уповноваженому по правам дітей.
Суд також вважає, що сторона захисту аналізуючи та спростовуючи докази сторони обвинувачення приділила дуже велике значення протоколам пред`явлення осіб для впізнання потерпілими. Не зменшуючи їх значення в цілому для матеріалів кримінального провадження, суд вважає, що доведеність вини обох обвинувачених заснована на розумній сукупності доказів, які були досліджені в змагальному судовому процесі. Протоколи пред`явлення осіб для впізнання є лише одним з видів доказів. Окрім того, висновок про винність обвинувачених в тому числі був заснований на показах потерпілих, які під час допиту в суді показали на обвинувачених як на осіб, які скоїли відносно них злочини.
У суду немає підстав ставити під сумнів показання потерпілих, які логічні, послідовні і незмінні. Даних про те, що вони оговорюють обвинувачених, судом не встановлено і такі дані не надані суду стороною захисту.
На думку суду, допущені органом досудового розслідування недоліки при проведені слідчих дій та складання відповідних протоколів, лише свідчать про ненавмисні помилки слідчого які нічого спільного не мають з порушенням вимог КПК, за якими можливо визнати вказані докази недопустимими. Колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування проведено досудове слідство, внаслідок якого зібрано достатньо доказів, які викривають обвинувачених у вчинених злочинах. При цьому суд враховує обставини скоєних злочинів, відсутність будь-яких очевидців злочину та невелику кількість прямих доказів. Разом з цим, судом зроблено висновок про винність обвинувачених не на всіх можливих доказах, а лише на доказах, які ретельно перевірені судом та згідно зі статтями 86, 87, 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

На думку суду, питання щодо СМЕ №309 від 04.03.2016 відносно ОСОБА_29 , були усунені шляхом допиту автора експертизи-завідувача відділом СМЕ потерпілих, обвинувачених та інших осіб ОСОБА_106 , який має вищу кваліфікаційну категорію та стаж роботи з 1997 року. Клопотання про проведення повторної експертизи від сторони захисту не надходило.
В ч.2 ст.23 КПК України зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах і документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Висновки експертиз №118 та №122, які, на думку захисту, свідчать про невинуватість обвинувачених та недопустимість цих доказів, судом не досліджувалися, відповідних клопотань з боку захисту до суду не надходило.

Що стосується відеозапису з камери відеоспостереження, розташованої на вул. Бабеля біля ЗОШ №120, суд надав оцінку вказаному відеозапису вище у вироку.

Також, судом вище у вироку надана оцінка висновку експертизи №488 від 06.06.2016.

Судом вище у вироку була надана оцінка доводам сторони захисту, що потерпілий ОСОБА_12 з`явився в поліцію як вбачається з повідомлення 16.03.2016, тобто і тоді отримав тілесні ушкодження, отже дата скоєння відносно нього злочину на думку захисту мала місце - 16.03.2016.

Суд також критично відноситься до певної особистої інтерпретації показів свідків та потерпілих захисниками і вважає, що підстав ставити під сумнів їх покази не має.
Суд вважає за необхідне надати в цілому оцінку всім показам потерпілих, які були допитані безпосередньо в судовому засіданні і які були оцінені, як і інші докази судом за внутрішнім переконанням, всебічно, повно й неупереджено, керуючись законом, з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Вірність свідоцтва, тобто його точність і повнота, залежить від стану розумових здібностей свідка (або потерпілого) і його моральних якостей, його розуміння і волі.
Уявлення, судження, пам`ять, вирази тобто здатність формулювати в розмові те, що відбувається в розумі, все це впливає на здатність потерпілого (свідка) надати суду доказову інформацію.
Правдивість проявляється в потерпілому (свідку), якщо він намагається щиро дати свідчення і виведений ним умовивід повністю відповідає дійсним обставинам. Коли немає наміру брехати, то невірність в показах про обставини очевидцем яких була особа буває зазвичай від відсутності уваги на ту чи іншу подію, предмет або явище.
На думку суду всі потерпілі в суді надали ґрунтовні та виразні покази, щодо обставин, які відбулися з ними. Виклад подій ними здійснено сумлінно та без перебільшень. Так, потерпілі докладно та послідовно передали зовнішню обстановку подій які з ними відбулись у день злочину, які дії були здійсненні ними та нападниками, яке майно було викрадено в результаті злочину і саме головне впевнено, без будь-яких протиріч показали на обвинувачених ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , як на осіб, які скоїли розбійний напад на них та грабіж.
Суд також оцінює покази потерпілих за їх внутрішнім достоїнством. Оскільки покази надані невимушено, без стороннього тиску, викладені ними зі своїми особливостями та повністю підтверджуються обставинами встановленими під час судового розгляду і співвідноситься з іншими доказами по провадженню, суд вважає за необхідне визнати їх достовірними та належними. Не останню роль під час визнання показів потерпілих достовірними, відігравала їх мета, оскільки у випадку їх недостовірності, тобто неправдивості, їх єдина мета бажання обмови у злочині обвинувачених. Вказана мета може бути пояснена лише страшною ненавистю або іншими неприязними відношеннями між ними. Однак потерпілі до події злочинів обвинувачених не знали, що і підтверджують самі обвинувачені. Пояснити об`єктивні та розумні причини, які могли бути підставою для обмови у тяжких злочинах обвинувачених, та яку потерпілі у такому випадку переслідували мету, захисники та обвинувачені в судовому засіданні не змогли.
Що стосується кваліфікації протиправних дій обвинувачених, суд виходить з наступного.
Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб повністю підтверджується доказами, які викладені вище у вироку. В судовому засіданні очевидно встановлено, що ОСОБА_27 спільно з ОСОБА_28 , заздалегідь, тобто до початку злочинів, домовлялися про спільне їх вчинення. Про вказане свідчать спільні, злагоджені, цілеспрямовані дії обвинувачених, а також їх мета, яка була направлена на заволодіння майном.
Що стосується епізоду, що мав місце в ніч з 13 на 14 січня 2016 року, суд вважає, що ОСОБА_27 та ОСОБА_28 мали намір вчинити відкрите заволодіння майном потерпілих ОСОБА_30 і ОСОБА_11 , застосовуючи насильство (грабіж), вступивши в попередню змову між собою, при цьому заздалегідь домовилися про розподіл ролей, де ОСОБА_27 застосовуючи насильство, заволодівав майном ОСОБА_30 , а ОСОБА_28 ОСОБА_11 . Згодом один з учасників групи осіб - ОСОБА_27 застосував щодо ОСОБА_30 , насильство, небезпечне для здоров`я потерпілої, тобто його дії в зв`язку з ексцесом виконавця необхідно кваліфікувати як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. В даному випадку ОСОБА_28 має нести відповідальність лише за грабіж, який він і ОСОБА_27 вчинили за попереднім зговором, тобто відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинений повторно.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_27 :
- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб;
- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_30 за ч.4 ст.187 КК України за кваліфікуючими ознаками: розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;
- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_11 за ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоровя потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_12 за ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
За сукупністю злочинів, суд кваліфікує дії ОСОБА_27 за ч.2 ст.186, ч.4 ст.187 КК України.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_28 :
- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб;
- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_11 ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб;
- за епізодом злочиних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_30 за ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками:відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
- за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілого ОСОБА_12 за ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
За сукупністю злочинів, суд кваліфікує дії ОСОБА_28 за ч.2 ст.186 КК України.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим ОСОБА_27 та ОСОБА_28 міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, їх вік та соціальний стан, мотиви, ступінь участі в їх вчиненні, даних про особу кожного з них та всіх обставин справи, вчинених злочинів, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинувачених, судом не встановлено.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_27 та ОСОБА_107 , є вчинення злочину неповнолітнім, що передбачено ч.1 п.3 ст.66 КК України.
Обвинувачені ОСОБА_27 та ОСОБА_52 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися.
Стороною захисту та обвинуваченням не надано суду будь-яких матеріалів, характеризуючих обвинуваченого ОСОБА_27 . Що стосується ОСОБА_88 , в матеріалах кримінального провадження є довідка про склад сім`ї від 11.04.2016 (т.1 а.к.п. 55), позитивна характеристика з Одеської ЗОШ №103 від 14.06.2016 (т.1 а.к.п. 58), позитивна характеристика за місцем мешкання від 14.06.2016 (т.1 а.к.п. 59). Суд вважає, що ці характеризуючі матеріали не можуть бути прийняті до уваги, оскільки термін дії довідки про склад сім`ї сплинув в 2016 році, а актуальність характеристик зі школи та за місцем мешкання давно втратили своє значення.
Суд вважає, що обставини встановлені під час судового розгляду, спосіб та обстановка вчинення злочинів свідчать, що ОСОБА_27 та ОСОБА_52 є особами суспільно небезпечними, до яких необхідно застосувати відповідні заходи примусу, що буде полягати у обмеженнях прав і свобод обвинувачених.
Злочини вчинені обвинуваченими ОСОБА_27 та ОСОБА_108 є суспільно небезпечними, що обумовлено об`єктами посягання. У розбої крім відносин власності основного безпосереднього об`єкта, який характеризується не тільки юридичною ознакою, але й економічною, соціальною та фактичною (фізичною), обов`язковим додатковим об`єктом вказаного злочину виступають життя та здоров`я потерпілого. Підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України судом не встановлено, оскільки суд вважає, що особистості обвинувачених, які не визнали свою провину та не розкаялися у скоєному, обставини кримінальних правопорушень, свідчать про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям. Враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин, які пом`якшують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_27 та ОСОБА_88 і попередження нових злочинів, повинно бути призначено мінімальне покарання у межах, встановлених санкцією статей, пов`язане з позбавленням волі.
За правилами ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна є додатковим покаранням, яке призначається у випадку, якщо воно передбачено санкцією статті кримінального закону за вчинений злочин.
Положеннями ч.2 ст.98 КК України встановлено обмеження щодо видів додаткових покарань які можуть бути призначені неповнолітнім та визначено, що до цих осіб можуть бути застосовані лише додаткові покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Вказана норма є імперативною, а тому зазначений у ній перелік видів покарань, які додатково можуть бути застосовані до неповнолітніх є вичерпним. Інші додаткові види покарань щодо осіб, вчинили злочин до досягнення ними повноліття не застосовуються, навіть у випадку якщо ці особи на час розгляду справи досягли повноліття.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_27 був неповнолітнім.
Санкція ч.4 ст.187 КК України за вчинення цього злочину передбачає обов`язкове призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна. Однак в силу приписів ч.2 ст.98 КК України таке покарання до ОСОБА_27 не може бути застосовано.
При ухвалені вироку суд також враховує вимоги ч.5 ст.72 КК України, та вважає за необхідне зарахувати обвинуваченим ОСОБА_27 та ОСОБА_107 в строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 17.03.2016 по 21.12.2017 (т.4 а.к.п. 99) із рахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При вирішенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_30 та ОСОБА_29 суд керується вимогами ст.ст.128, 129 КПК України, ст.13 ЦПК України, ст.ст.1166-1168 ЦК України.
Частиною 1 ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до вимог ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_29 подав до суду цивільний позов після початку судового розгляду (т.1 а.к.п. 140), що відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, тягне за собою відмову в його задоволенні.
Потерпілою ОСОБА_30 під час судового розгляду доведено вартість викраденого майна у розмірі 1 500 грн. Крім того, потерпіла просить стягнути витрати, понесені нею у зв`язку з лікуванням у розмірі 18 676, 35 грн., які вона підтвердила документально. Крім того, потерпіла вважає, що в результаті злочину, умисними діями обвинувачених їй було спричинено і моральну шкоду, яка виразилася в тому, що вона перенесла моральну біль та страждання, перебувала на лікуванні, втратила око, через що змінилася її зовнішність, все це вплинуло на її уклад життя. Спричинена їй моральна шкода, на думку потерпілої, складає 500 000 грн., яку вона просить, як і матеріальну шкоду, стягнути солідарно з ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . В судовому засіданні доведено, що викраденим майном обвинуваченні заволоділи за попередньою змовою, тобто його вартість підлягає стягненню в солідарному порядку, а саме з ОСОБА_27 - 750 грн. та з ОСОБА_28 - 750 грн. Щодо стягнення витрат, понесених на лікування та моральної шкоди з ОСОБА_28 , суд вважає за необхідне відмовити, оскільки встановлено, що мав місце ексцес виконавця, та ОСОБА_27 спричиняючи ОСОБА_30 тяжкі тілесні ушкодження, вийшов за межі досягнутої з ОСОБА_28 домовленості. Таким чином, цивільний позов ОСОБА_30 в частині стягнення витрат, понесених на лікування, на думку суду, підлягає задоволенню в повному обсязі у розмірі 18 676, 35 грн., тобто всього з ОСОБА_27 на користь ОСОБА_30 суд стягує 19 426, 35 грн. майнової шкоди. Щодо питання відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_30 , злочинними діями ОСОБА_27 у розмірі 500 000 грн. суд вважає її доведеною та стягує з ОСОБА_27 на користь ОСОБА_30 грошові кошти у розмірі 500 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього з ОСОБА_27 на користь ОСОБА_30 суд стягує 519 426, 35 грн.
Речові докази по кримінальному провадженню, які надані стороною обвинувачення: мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 (т.2 а.к.п. 234), повернути власнику ОСОБА_60 .

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме CD-R диск із записом з камери відеоспостереження, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Бабеля (т.2 а.к.п. 266-268), які надані стороною обвинувачення зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стороною обвинувачення не підтверджено, згідно ст.124 КПК України, наявність процесуальних витрат по кримінальному провадженню.

Керуючись ст.ст.177-183, 368, 370, 373, 374 КПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Визнати ОСОБА_27 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.4 ст.187 КК України та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.186 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
за ч.4 ст.187 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_27 визначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, без конфіскації майна.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року №838-VIII), зарахувати ОСОБА_27 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 17.03.2016 року по 21.12.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід до ОСОБА_27 не застосовувати.

Строк відбування покарання ОСОБА_27 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Визнати ОСОБА_28 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року №838-VIII), зарахувати ОСОБА_28 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 17.03.2016 року по 21.12.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід до ОСОБА_28 не застосовувати.
Строк відбування покарання ОСОБА_28 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Речові докази по кримінальному провадженню: мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_60 .

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме CD-R диск із записом з камери відеоспостереження, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Бабеля зберігати в матеріалах кримінального провадження.

В задоволені цивільного позову потерпілого ОСОБА_29 відмовити.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_30 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_27 на користь ОСОБА_30 майнову шкоду у розмірі 19 426, 35 грн., моральну шкоду у розмірі 500 000 грн., а всього 519 426, 35 грн. Стягнути з ОСОБА_28 на користь ОСОБА_30 майнову шкоду у розмірі 750 грн.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з моменту його проголошення для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3