Дата документу 23.10.2020
Справа № 334/8532/19
Провадження № 1-кп/334/579/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілого - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

захисника - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000421 від 14 вересня 2019 року за обвинуваченням: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка, Токмацького району, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_9 13 вересня 2019 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Богдан-211120», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вулиці Братської, зі сторони вулиці Дніпровське шосе в напрямку вулиці Хакаської в місті Запоріжжі.

В цей же час, в районі будинку №72-А, на проїзну частину вулиці Братської вийшли пішоходи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які поза пішохідним переходом, почали перетинати проїзну частину дороги справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Богдан-211120», під керуванням обвинуваченого. Під час руху, пішоходи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зупинились на проїзній частині дороги, пропускаючи автомобілі, які рухались по вказаній вулиці зі сторони вулиці Хакаської в напрямку вулиці Дніпровське шосе.

Обвинувачений, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішоходів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які стояли на проїзній частині вулиці Братської, а також маючи технічну можливість уникнути наїзду на них шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду, діючи із злочинною недбалістю, своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду пішоходів не прийняв, в результаті чого, передньою лівою частиною кузова керованого ним автомобіля, скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Своїми діями, обвинувачений, відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод від 30 жовтня 2019 року №9-700, порушив вимоги п.12.3, чинних на момент ДТП, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, відповідно до якого:

п.12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення обвинуваченим вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, перебуває у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 , від отриманих тілесних ушкоджень, загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку судової медичної експертизи від 17 вересня 2019 року №3319, смерть ОСОБА_11 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка виразилась в утворені лінійного перелому кісток склепіння та основи черепа з ушкодженнями головного мозку у вигляді забоїв і крововиливів під його м`які оболонки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою провину у пред`явленому обвинувачені визнав повністю та пояснив: що 13 вересня 2019 року приблизно о 19 годині 30 хвилин він їхав у бік Осіпенковського мікрорайону по вул. Братській, вуличне освітлення вже було ввімкнено, переїжджаючи перехрестя з вул. Трансформаторщик їхав зі швидкістю 45 км./год., перетнувши пішохідний перехід, він повернув трохи правіше об`їжджаючи автомобілі які було припарковано з правої сторони, після чого він почув удар з лівої сторони автомобіля. Після удару він розгубився і зупинився не відразу, а на відстані 5-7 метрів від місця удару. Після цього він вибіг з автомобіля і підбіг до постраждало чоловіка яки сидів на проїзній частині дороги, він був при пам`яті, він побачив у постраждалого травму голови з якої текла кров. Після цього він підійшов до другого постраждалого це була жінка вона лежала на проїзній частині дороги без ознак життя. Відстань між постраждалим чоловіком та жінкою була приблизно метри 3-4. Після цього він підійшов до жінки яка стояла на узбіччі, як він потім зрозумів вона зустрічала постраждалих і попросив викликати швидку допомого та поліцію, вона відповіла, що вже викликала. Постраждалий чоловік від початку відмовлявся від госпіталізації але потім погодився. Лікарі швидкої намагались надати першу медичну допомогу постраждалі жінці але вона була без ознак життя. Після цього приїхали поліцейські та почали проводити першочергові слідчі дії він їм допомагав у розслідуванні, давав пояснення, щодо обставин події. Крім цього відповідно до висновку експерта він перебував у тверезому стані. На його автомобілі «Богдан-211120», реєстраційний номер НОМЕР_1 після ДТП були наступні пошкодження, а саме: було розбито лобове скло з лівої сторони, була вм`ятина на капоті, також від удару тріснув бампер та була розбита ліва фара. Водійський стаж у нього з 1985 року, автомобіль був справний. Крім цього додатково зазначив, що провину визнає у повному обсязі, дуже розкаюється, він вибачився перед потерпілими і частково відшкодував моральну шкоду у розмірі 20000 гривень.

Незважаючи на те, що ОСОБА_9 у вчиненому злочині свою провину визнав повністю, його вина повністю знайшла своє підтвердження, а саме:

поясненнями потерплих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 які у судовому засіданні пояснили, що прямими свідками події, яка трапились 13 вересня 2019 року приблизно о 19 годині 30 хвилин вони не були, а дізнались трохи пізніше зі слів безпосередніх свідків подій. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого вони не мають, вони його вибачили та просили призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Крім цього зазначили, що обвинувачений частково відшкодував моральну шкоду у розмірі 20000 гривень.

В судовому засіданні прокурор з огляду на те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України надав повні та змістовні пояснення, щодо подій викладених в обвинувальному акті, відмовився від допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Окрім показань потерпілих, винність обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по справі, зокрема:

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13 вересня 2019 року та фото таблицею до нього;

протоколом огляду від 26 вересня 2019 року, відповідно до котрого, предметом огляду є оптичний носій диск для лазерних систем зчитування «CD-R 700 mb. 80 min.» із записом з камери відео-реєстратора за обставинами ДТП яке мало місце 13 вересня 2019 року о 19 годині 25 хвилин в районі буд. №72-А по вул. Братській в м. Запоріжжя;

диском для лазерних систем зчитування з відеозаписом, щодо обставин ДТП по вул. Братській, 72-А в м. Запоріжжя;

проколом проведення слідчого експерименту від 15 вересня 2019 року за участю другого учасника ДТП ОСОБА_12 , відповідно до котрого ОСОБА_12 надав пояснення, щодо обставин ДТП яке сталось 13 вересня 2019 року о 19 годині 30 хвилин за його участю та ОСОБА_11 внаслідок якого остання загинула;

план схемою до протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 та фото таблицею до нього;

протоколом додаткового огляду місця події від 24 вересня 2019 року відповідно до котрого метою огляду є встановлення видимості пішоходів, було проведено щосекундне зближення автомобіля к місцю наїзду на пішоходів, вказане водієм ОСОБА_9 , з урахуванням швидкості та траєкторії руху автомобіля. Під час слідчого експерименту було встановлено, що незалежно від наявності вуличного освітлення, а також, від наявності від наявності інших транспортних засобів, котрі рухаються в попутному напрямку або у зустрічному напрямку, водій ОСОБА_9 , міг виявити пішоходів, котрі стоять на проїзній частині дороги не менш як за 62,5 метрів, тобто не менш чим за 5 секунд до моменту наїзду. При подальшому зближенні видимість пішоходів покращується, при цьому видимість пішоходів водію нічим не обмежується. Видимість елементів проїзної частини для водія ОСОБА_9 складає біля 150 метрів.;

план схемою до протоколу додаткового огляду ОМП по вул. Братській в м. Запоріжжя та фото таблицею до нього;

висновком експерта №3319 від 16 вересня 2019 року відповідно до якого смерть ОСОБА_11 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка виразилась в утворенні лінійного перелому кісток склепіння та основи черепа з ушкодженням головного мозку у вигляді забоїв і крововилив під його м`які оболонки. Відкрита черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, полягає в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Це ушкодження утворилось від ударної травматичної дії тупого предмета, можливо внаслідок ДТП 13 вересня 2019 року при ударі виступаючими частинами рухомого транспортного засобу з подальшим відкиданням тіла на грунт та фото таблицею до нього;

висновком експерта №9-642 від 25 жовтня 2019 року відповідно до якого на момент проведення експертного огляду та дослідження рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля «Богдан-211120», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходились у працездатному стані, ходова частина у непрацездатному;

висновком експерта №9-700 від 30 жовтня 2019 року відповідно до якого в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Богдан - 211120», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідності до вимог п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України;

в діях водія ОСОБА_9 є невідповідності вимогам п. 12.3 Праві дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Невідповідність вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху не вбачається.;

водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути наїзд і пішоходів застосуванням своєчасних заходів до зниження швидкості руху автомобіля аж до зупинки.

постановою про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 14 вересня 2019 року, згідно якої вилучений в ході огляду транспортний засіб «Богдан-211120», державний номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом та залишено на відповідальне зберігання на території майданчику тимчасового тримання СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області;

Відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України (оцінка доказів), суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).

Судом всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Даючи оцінку наданим стороною обвинувачення доказам, суд враховує, що вони отримані у передбачений КПК України спосіб, істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, під час отримання таких доказів допущено не було, тому суд визнає, що вони є належними та допустимими.

Відповідно до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, відповідно до ст.86 КПК України якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення

Згідно вимог чинного кримінального законодавства, кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України характеризується трьома ознаками а) діянням б) наслідками в) причинним зв`язком між діянням і наслідками. Діяння (дія чи бездіяльність) полягає в порушенні правил безпеки руху й експлуатації транспорту, а саме: Правил дорожнього руху України, введених в дію з 01 січня 2002 року, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а саме: невиконання п.12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме: допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Оцінюючи вищевказані зібрані та перевірені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд приходить до беззаперечного висновку, що вина ОСОБА_9 у порушенні вимог п.12.3 Правил дорожнього руху при керуванні автомобілем «Богдан-21120», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків - спричинення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 доведеною в повному обсязі, показами потерпілих, письмовими доказами, в т.ч. висновками експертиз.

За таких підстав, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності.

Суд вважає вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, доведеною.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до вимоги про судимість ОСОБА_9 раніше не судимий, згідно довідки КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня Запорізької обласної ради» обвинувачений ОСОБА_9 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває, відповідно до довідки ЗОНД обвинувачений ОСОБА_9 до лікаря нарколога не звертався та на обліку не перебуває.

Обґрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_9 міри та виду покарання.

Так, санкція ч.2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно ч.4 ст.12 КК України - тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відповідно до ч.4 ст.12 КК України злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_9 , є тяжким злочином.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Крім цього як зазначив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №18 від 19 грудня 2008 р.), при призначенні покарання за ст.286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 25 жовтня 2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції відповідної частини статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Виходячи з принципів законності, справедливості, індивідуалізації і достатності покарання, досягнення мети виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 , фактичних обставин справи, думку потерпілих про призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, раніше не судимим, а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, він усвідомлюючи свою провину в судовому засіданні провину визнав у повному обсязі, попросив вибачення у потерпілих, добровільно частково відшкодував потерпілим моральну шкоду 20000 гривень, суд вважає за необхідне призначити йому покарання не в максимальних межах санкцій ч.2 ст.286 КК України, та вважає, що призначене покарання є достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання, на підставі ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є справедливою, необхідною і цілком достатньою для виправлення ОСОБА_9 , та попередження вчинення нових злочинів.

Суду не надано посвідчення водія, що видане ОСОБА_9 , однак в судовому засіданні обвинувачений не заперечував, що право керування транспортними засобами має, тому суд на підставі ч.1 ст.55 КК України, ч.2 ст.286 КК України застосовує додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що узгоджується з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року.

Крім цього потерпілі та їх представник просили суд стягнути з обвинуваченого понесені потерпілими судові витрати на правову допомогу в даному кримінальному провадженні в сумі 4200 грн., на підтвердження чого подали необхідні документи.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілих підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 4200 грн.

Цивільний позов не заявлений.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

ОСОБА_9 на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст.76 КК України на ОСОБА_9 покласти наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 4200 (чотири тисячі двісті) гривень.

Автомобіль «Богдан-211120», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до гарантійної розписки перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_9 залишити законному власнику за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1