Справа № 204/8418/20
Провадження № 1-в/204/1557/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 , особи, щодо якого розглядається заява ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2020 року, відносно ОСОБА_3 , який вчинив суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діянь, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 1178 від 27 листопада 2020 року, зазначено про те, що клінічна картина захворювання характеризується актуальною параноїдною симптоматикою у вигляді маячних ідей своїх особливих здібностей, свого особливого призначення, багатства, що супроводжується афективною напруженістю, підозрілістю, опозиційною налаштованістю, дратівливістю, озлобленістю, гнівливістю, конфліктністю, грубістю до оточуючих та вербальною агресією на висоті афекту. Себе вважає психічно здоровим, скоєне заперечує, вкрай негативістично відноситься до лікування. Викладене свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
В судовому засіданні представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_6 заяву просила задовольнити.
В судовому засіданні ОСОБА_3 суду пояснив, що йому не потрібно продовжувати лікування в лікарні із суворим наглядом, оскільки він є здоровою людиною. Він перебуває в лікарні, оскільки так за нього вирішила комісія, яка проводила психіатричну експертизу. Лікарі в лікарні також у своєму висновку не вірно все зазначають. В лікарні за ним ніхто не спостерігає. Ліки йому приймати також не потрібно. Він не пам`ятає коли саме був проведений його огляд комісією лікарів-психіатрів, однак близько одного тижня тому. Він був присутнім під час огляду лікарями-психіатрами. Щодо своїх здібностей пояснювати нічого не бажає, оскільки вже про це пояснював лікарям. Його здібності, а саме бачити «ауру людини» є спадковою здібністю, це все сприймається на психічному рівні. Він не вчиняв злочину щодо потерпілого, він його намагався спасти, а коли завадив йому вчинити самогубство то потерпілий заявив, що це він його намагався вбити, але це не правда. Удари які були нанесені потерпілому, потерпілий сам собі наносив, а він намагався йому завадити це робити. Просив відмовити в задоволенні заяви.
Адвокат ОСОБА_5 підтримав думку свого підзахисного та просив відмовити в задоволенні заяви.
Прокурор ОСОБА_4 вважав необхідним продовжити застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 .
Згідно ч.1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Частиною 5 ст. 94 КК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Частиною 2 ст. 95 КК України передбачено, що особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
При вирішенні питання, щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, суд врахував висновок комісії лікарів психіатрів згідно якого, за минулий час психічний стан був нестабільним. Спостерігалась афективна напруженість, підозрілість, опозиційна налаштованість, дратівливість, озлобленість, гнівливість, грубість до оточуючих. У липні 2020 року під час вирішення побутових питань став збуджений, кричав на молодшого медичного брата, ставав у бойову позу та розмахував руками, нецензурно лаявся, виказував погрози, свої емоційні реакції не контролював. Настрій мав переважно дисфоричний відтінок. Спостерігались конфлікти з сусідами по палаті. На зауваження персоналу з приводу конфліктів реагував грубо, з криками та лайкою, вважав це провокаціями. Свої емоційні реакції вважав доречними та такими, що відповідають тій «образі», яку йому нанесли й реагувати потрібно тільки так. В бесідах з лікарем дратувався та використовував ненормативну лексику. Пантоміміка була жвава, то стискав руки у кулаки, то «грав» м`язами верхнього плечового поясу, інколи підскакував з стільця та погрозливо розмахував руками. Себе характеризував як правильну та сувору людину, яка нездатна на компроміси. Анамнестичні відомості викладав вибірково, ухилявся від обговорювування своїх взаємовідносин з родичами, не пояснював чому не спілкується з матір`ю вже більше трьох років. Виказував маячні ідеї своїх особливих здібностей, його особливого призначення. Повідомляв, що він людина правильна, спортсмен, й не терпить осіб, щоб палять та п`ють. Казав: «це люди погані, й тут інших думок та компромісів не може бути». Виказував впевненість в тому, що його призначення проводити «лікбез» - ліквідувати безграмотність й боротися з людьми, які палять та випивають. Вважав, що куріння це слабкість волі, а слабкість волі призводить до гомосексуалізму та лезбіянства. Розповідав, як в частині «уложив» трьох чоловіків, які палили в туалеті. Стверджував, що може відчувати ауру інших людей, їх вібрації, така здібність йому дістала від бабусі, але більш детально розповідати про таке відмовляється, казав «я вже один раз розповідав, але мені це на експертизі дорого обійшлося». Неохоче розповідав про своє захоплення буддизмом, називав себе «синтетиком» - особою, що вірує відразу у декілька релігій (буддизм та язичество). Пояснював, що він десь у 20 років відмовився від християнства, став цікавитися буддизмом, медитувати та надсилати думки про забруднення планети. Стосовно свого багатства вкрай неохоче повідомляв, що так дійсно він має будинок, катер, машину, але все це жодним чином не стосується лікування. Мислення було паралогічне, з елементами резонерства. Скоєне заперечував, заявляв, що «попередив суїцид», при намаганнях вказати на зазначені в медичній документації та ухвалі суду показання потерпілого про агресивні дії з його боку, з погрозами вбивства та показання інших військовослужбовців, щодо його агресивної поведінки, дратувався та підвищував тон, зі злістю відкидав ці факти та заявляв, що це було сфабриковано в інтересах керівництва військової частини. В розмові наполегливо підкреслював, що він психічно здорова людина. Наполягав на тому, що діагноз психічного розладу йому було встановлено хибно, бо обстеження проводили некомпетентні експерти. З роздратованістю казав «це взагалі не експерти, я навіть не знаю як їх називати, один курив весь час, на дим у кімнаті сокиру можна було вішати, а інша, якась «нероба та недотепа», це було якось не по дійсному: два рази побалакали зі мною й усе!». До лікування відносився негативістично, намагався ховати пігулки у руці, на зауваження персоналу реагував спалахами гніву, кричав «за кого ви мене тут маєте».
Крім того, суд зазначає, що пояснення, які були надані ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю узгоджуються з висновком комісії лікарів психіатрів № 1178 від 27 листопада 2020 року.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Гюльфуччі проти Франції» (заява № 31038/12) зазначив, що особа не може бути позбавлена його або її свободи на підставі психічного розладу, окрім випадків, коли було достовірно продемонстровано, що він або вона мали психічні розлади, а психічний розлад був такого типу або рівня, який забезпечує примусове ув`язнення, а продовження ув`язнення не виходить за межі продовження існування розладу.
Встановлені в судовому засіданні обставини, досліджені матеріали особової справи, пояснення представника установи в їх сукупності в повній мірі підтверджують висновок комісії лікарів-психіатрів № 1178 від 27 листопада 2020 року та існування особливої небезпеки ОСОБА_3 для оточуючих, що обумовлює необхідність лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги зазначений висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2020 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1