ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/2016/20 Номер провадження 11-кп/814/296/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю :прокурора ОСОБА_6

та обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, № 0000066 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 листопада 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 листопада 2020 року задоволено клопотання прокурора Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .
Обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - строком на 60 діб.
Визначено заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 65910 грн.
Приймаючи дане рішення слідчий суддя врахував докази по справі у їх сукупності, а також й тяжкість покарання, що може загрожувати ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується, є ймовірність того що, у разі перебування на свободі, обвинувачений матиме змогу перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На вказану ухвалу суду, захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, в задоволенні клопотання прокурора відмовити, обрати відносно ОСОБА_7 , більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту у період доби з 18.00 год. 08.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що обвинувачений ніколи не вчиняв спроб тиску на свідків чи потерпілих, не здійснював перешкоджання досудового та судового провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 6 років та те, що 10.09.2020 року ухвалою Чорнухинського районного суду щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якої закінчується 06.11.2020 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги адвоката, промову прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суддя, задовольняючи клопотання прокурора, застосував до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Районний суд прийшов до правильного висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та наявність підстав для його задоволення, оскільки більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, не забезпечать належної поведінки підозрюваного.

До доводів викладених в апеляційній скарзі адвоката стосовно того, що підозрюваний ОСОБА_7 має намір працевлаштуватися на постійне місце роботи для матеріального забезпечення своєї дружини та відшкодування потерпілій збитків, колегія суддів ставиться критично, оскільки він не проживає за зареєстрованим місцем проживання, вказує своєю фактичною адресою адресу найманої квартири в м. Києві, дітей та інших утриманців не має, місця роботи і достатніх доходів не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв"язків. Також, може незаконно впливати на свідків по справі та потерпілих, вчинити інші злочини, оскільки має непогашені судимості.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, CampbellandHartleyv. theUnitedKingdom), п. 32,SeriesA, № 182).

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочинів, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000066 від 02.09.2020 року, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_11 від 08.09.2020 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 08.09.2020 року,протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_12 та іншими доказами.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність.

Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку та зазначено вище.

Разом з тим, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного, який має не погашені судимості, в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками судді в частині доведеності наявності у даному кримінальному провадженні зазначених у клопотанні ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні та доведені прокурором в судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що у свою чергу дає підстави для застосування до нього одного із запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 178 КПК України, колегія суддів, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 злочину та дані про особу підозрюваного, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

На даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час розгляду клопотання, що виключає можливість обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як того просить в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 .

Частиною 3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 376,404,405, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 листопада 2020 року про обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_13 .