Постанова

Іменем України
20 серпня 2020 року

м. Київ
справа № 643/5707/17
провадження № 51-681км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Московського районного суду міста Харкова від 17 квітня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002711, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 23 листопада 2011 року Московським районним судом міста Харкова за ч.1 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст. 296, ч.2 ст.257, ч.3 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, 03 липня 2014 року звільнений на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Московського районного суду міста Харкова від 17 квітня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років із конфіскацією майна.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 03 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати у провадженні.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03 квітня 2017 року по 06 листопада 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 09 червня 2015 року близько 18:00 годин, зайшовши до приміщення ПАТ АБ «УкрГазБанк», за адресою: м.Харків, вул. Академіка Павлова, 144, де демонстративно витягнув кільце з запобіжної чеки гранати, що приніс із собою, та демонструючи її, почав вимагати передачу йому грошей, які знаходилися у касі банку, після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, підтверджуючи реальність погроз ОСОБА_6 зв`язав руки співробітникам банку, продовжуючи вимагати передачу грошових коштів, однак заволодіти грошима не зміг, оскільки в цей час до приміщення ПАТ АБ «УкрГазБанк», зайшли співробітники охорони. Після чого ОСОБА_6 , демонструючи гранату, яка знаходилась у нього в руці, покинув приміщення банку та зник.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що:
- у обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення ;
- у вироку не обґрунтовано чому не взято до уваги висновок фотопортретної експертизи;
- стверджує про неналежну якість аудіозаписів судових засідань суду першої інстанції, а значить часткову їх відсутність.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції на допущені порушення увагу не звернув.
В решті наводить доводи, що стосуються неповноти судового розгляду, а також надає власну оцінку доказам.

Позиції інших учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 вимоги касаційної скарги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні, посилаючись на безпідставність доводів скарги засудженого, заперечила проти її задоволення.

Мотиви суду

Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.
Доводи засудженого щодо неповноти судового розгляду, незгоди з даною судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події, стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що з огляду на положення як ст.438, так і ст. 433 КПК України, не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Разом із тим при перевірці судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Що стосується посилань ОСОБА_6 на те, що у обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, слід зазначити наступне.

Обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, або може бути складений прокурором. Вимоги до обвинувального акту передбачені ст. 291 КПК України. Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання суд може повернути обвинувальний акт прокурору, лише якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Тобто кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність чи повноту обсягу обвинувачення. Після закінчення судового розгляду, суд ухвалює вирок (ст. 371 КПК України).

Водночас, зміст вироку суду повинен відповідати положеннями ст.374 КПК України. Пунктом 2 частини 3 статті 374 цього Кодексу передбачено, що у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку, серед іншого, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Суд звертає увагу, що фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог процесуального закону, оскільки в ході судового розгляду чітко та конкретно встановив фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення та у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, що знайшло належне відображення у судовому рішенні.

Касаційні доводи засудженого про те, що у вироку не обґрунтовано чому не взято до уваги висновок фотопортретної експертизине заслуговують на увагу.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається із вироку, місцевий суд у відповідності до вказаних вимог закону оцінив кожний доказ у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, суд вказав чому бере до уваги одні докази та надає їм перевагу, а інші відкидає.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням до приміщення, суд обґрунтував показаннями: потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були очевидцями події; даними протоколів пред`явлення особи для впізнання від 22 та 25 червня 2015 року, за участю свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також потерпілої ОСОБА_9 , які послідовно вказали на ОСОБА_6 , як на особу, яка 09 червня 2015 року скоїла напад на відділення ПАТ АБ «УкрГазБанк», за адресою: м.Харків вул.Академіка Павлова,144. Крім того, як доказ винуватості ОСОБА_6 , судом досліджено, співставлено, проаналізовано та покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у : протоколі огляду місця події від 09 червня 2015 року з фототаблицею до нього, висновку судово-фоноскопічної експертизи №104 від 26 травня 2016 року та відеозаписів з місця події. Водночас, суд дослідив висновок судово-портретної експертизи №12-п від 17 січня 2018 року, детальний аналіз даних якого навів у вироку.
Відповідно до висновку експерта, вирішити питання про те, чи зображена на представлених відеозаписах з камер відеоспостереження відділення ПАТ АБ «Укргазбанк», за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 144, в період часу, який зображений на відеозаписах, особа чоловічої статі, яка одягнута у бейсболку темного кольору, окуляри темного кольору, рукавички темного кольору, куртку темного кольору, штани темного кольору є конкретною особою, а саме обвинуваченим не уявляється можливим. Фактично експерт конкретної відповіді дати не зміг, маючи у своєму розпорядженні лише відеозапис. Натомість свідки та потерпілі , які були очевидцями скоєного, та які безпосередньо сприймали особу порушника, чітко вказували на обвинуваченого.
Таким чином, місцевий суд дослідивши усі докази в їх сукупності, надав їм належну правову оцінку та встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного, а тому надав їм перевагу над даними висновку судово-портретної експертизи №12-п від 17 січня 2018 року та поклав саме їх в основу вироку, дійшовши обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, оскільки його винуватість доведена поза розумним сумнівом. Оцінка доказів проведена судом згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, доказів та їх достатності для постановлення вироку.
У своїй касаційній скарзі засуджений, як на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, вказує на неналежну якість аудіозаписів судових засідань суду першої інстанції, а значить часткову їх відсутність. Однак, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає такі доводи неспроможними з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 107 КПК України під час судового провадження щодо ОСОБА_6 здійснювалось обов`язкове фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів. Аудіо диски наявні в матеріалах провадження та містять повний запис судового процесу, який є належної якості та придатний для прослуховування.
Переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційними скаргами засудженого та його захисника, суд апеляційної інстанції із дотриманням положень ст.404 КПК України, у межах своїх повноважень, належним чином перевірив викладені в них аргументи, які за змістом є аналогічними доводам касаційної скарги, навів в ухвалі відповідно до вимог ст. 370, ст. 419 КПК України докладні мотиви на спростування доводів апеляційних скарг, так само зазначив підстави, з яких скарги визнано необґрунтованими, а відтак касаційні доводи ОСОБА_6 в цій частині теж є безпідставними.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскаржуваних судових рішень, а тому підстав для задоволення скарги немає.
У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити оскаржувані судові рішення без зміни.

З цих підстав Суд ухвалив:

Вирок Московського районного суду міста Харкова від 17 квітня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_15 ОСОБА_3