ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 489/3602/15-к
Номер провадження 11-кп/819/1236/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.187, п.п.6,11,12,13 ч.2 ст.115
ч.2 ст.353 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0003470 за апеляційною скаргою з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2020 року, якою обвинуваченому продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді триманні під вартою строком на 60 днів, до 15 листопада 2020 року. Одночасно обвинуваченому ОСОБА_8 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, розміром 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 630 600 гривень. У випадку внесення застави на обвинуваченого покладено обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням адвокат ОСОБА_7 діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник послався на те, що суд першої прийшов до помилкового висновку про існування ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, заявлених прокурором, та не зважив на практику Європейського суду з прав людини з цього приводу.

Крім того звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_8 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одружений, отже має соціальні зв`язки, зареєстрований у за адресою: АДРЕСА_1 .

Також захисник вказує, що визначений судом першої інстанції розмір застави є непомірним для обвинуваченого.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Так, під час судового розгляду кримінального провадження №30003470 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд першої інстанції розглянувши вказане клопотання дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження продовжується та наявні ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобігти яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо, у зв`язку із чим наявні підстави для продовження обвинуваченому строку дії раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з наявних матеріалів кримінального провадження, наведений висновок суду першої інстанції є правильним, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, за більш тяжке з яких законом передбачене максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Також колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, які були детально вивчені та проаналізовані судом першої інстанції при прийнятті рішення про продовження строку дії запобіжного заходу, зокрема наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів проти власності, нові злочини вчинив в період незнятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості, має зареєстроване місце проживання, одружений, має двох неповнолітніх дітей, непрацевлаштований, офіційне джерело доходу відсутнє.

Крім того, колегія суддів враховує і обставини вчинення, характер дій та спосіб скоєння кримінальних правопорушень, зокрема те, що інкриміновані обвинуваченому особливо тяжкі злочини характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, а також те, що вказані кримінальні правопорушення було вчинено з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, дії яких були спрямовані на позбавлення потерпілої життя, що є найвищою соціальною цінністю відповідно до ст.3 Конституції України.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду внаслідок тяжкості злочинів, що йому інкримінуються та передбаченого за них максимального покарання у виді довічного позбавлення волі, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані, вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки до затримання обвинувачений не був офіційно працевлаштований, а інкриміновані злочини вчинені з корисливих мотивів, при цьому сам обвинувачений, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є безпідставними.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом першої інстанції належним чином обґрунтовано висновки щодо подальшого існування наведених ризиків, та неможливості їх запобіганню шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Посилання адвоката на те, що обвинувачений ОСОБА_8 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одружений, отже має соціальні зв`язки та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки наведені відомості враховані судом першої інстанції під час вирішення клопотання прокурора.

Зазначені обставини з огляду на інші відомості, що характеризують обвинуваченого (наявність судимостей, відсутність відомостей про працевлаштування), а також вид та характер інкримінованих йому злочинів, не є тими стримуючими факторами, які б могли забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу непомірності визначеної судом першої інстанції ОСОБА_8 застави, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Так, відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, ч.5 ст. 182 КПК України закріплені межі розміру застави залежно від ступеня тяжкості вчиненого особою злочину, зокрема розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що до обвинуваченого має бути застосований альтернативний запобіжний захід у виді застави розміром 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи перелічені вище обставини кримінального провадження, а також відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується із таким рішенням суду.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Разом із цим суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вказаною нормою також визначено, що розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, які характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, вчинені з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, дії яких були спрямовані на позбавлення потерпілої життя, а також наявні ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, сам обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, колегія суддів погоджується із рішенням суду щодо визначення застави у розмірі 630 600 грн.

Підстав вважати вказаний розмір застави непомірним, як про це зазначає адвокат в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим степенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином підстави для зменшення розміру застави, на думку колегії суддів відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі достатні мотиви, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2020 року та зміни розміру застави, колегія суддів не вбачає.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, зокрема і про невідповідність судового рішення вимогам ст.370 КПК України, згідно з якими адвокат просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2020 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4