ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/823/18
Провадження № 1-кс/210/2172/20

"28" грудня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі:

заявника ОСОБА_4

представника заявника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву потерпілого у кримінальному провадженні №0000024 від 26.03.2013 року ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_6 від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні,

ВСТАНОВИВ:
На розгляд судді надійшла заява ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_6 від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні .
В обґрунтування заяви зазначено, що причиною відводу є той факт, що суддя ОСОБА_6 в ході розгляду як вказаної скарги, так і в інших судових засіданнях при розгляді інших скарг заявника та при розгляді інших справ за його участю, як цивільних, так і кримінальних, проявляє (згідно його переконання) упередженість, порушує вимоги закону та права заявника, виносить незаконні рішення, які мають ознаки замовних, тощо.
В судове засідання були викликані учасники процесу та особа, якій було заявлено відвід суддя ОСОБА_6 .
Суддя ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися.
В судовому засіданні заявник та його представник ОСОБА_5 заяву підтримали. Надали додаткові письмові пояснення, заяви, копії документів, тощо.
Вважали, що в судових засіданнях за їх участю під головуванням судді ОСОБА_6 останній провокує та створює конфліктні ситуації, штучне протистояння, порушує їхні права, у т.ч. шляхом недопуску представника, виносить незаконні рішення не на їх користь, не направляє їм копії винесених рішень згідно вимог Закону, допускає порушення чинного законодавства, демонструє наміри винести заздалегідь прийняте рішення не на їх користь, тощо.
Вказане, на їх думку, свідчить про упередженість судді, і, отже, про наявність підстав для його відводу.
Суддя, дослідивши матеріали, що були йому надані та вислухавши пояснення учасників процесу, доходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про відвід з наступних підстав:
Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Згідно ч.5 ст.80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.
Таким чином, з аналізу вказаних вимог Закону вбачається, що заява про відвід може бути задоволена виключно у тому випадку, коли у заяві вмотивовано, тобто обґрунтовано, з наданням відповідних підстав чи доказів, заявлено про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.
Разом з тим, з аналізу матеріалів, що були надані суду, та з пояснень опитаних учасників процесу вбачається, що фактичною причиною заявлення відводу є незгода заявника з тими чи іншими діями та рішеннями судді ОСОБА_6 при розгляді тих чи інших проваджень за участю заявника в минулому, що, на думку заявника, свідчить про упередженість та небезсторонність судді.
Питання про законність чи незаконність винесених суддею ОСОБА_6 рішень у провадженнях (справах) на які посилається заявник і які вважає прийнятими стосовно нього з порушенням вимог Закону, судом не вирішується, оскільки дане питання не входить до компетенції як судді, що розглядає питання про відвід, так і судді районного суду взагалі, а належать до компетенції судів апеляційної та касаційної інстанцій (за наявності до того передбачених законом відповідних підстав).
Таким чином, фактично, предметом розгляду даної скарги є вирішення питання про те, чи є раніше винесені суддею рішення не на користь тієї чи іншої сторони свідченням упередженості даного судді (суду).
Вирішуючи вказане питання, суд зазначає, що трактування поняття « інших обставин, які викликають сумнів у його (судді прим.) неупередженості» згідно п.4 ч.1 ст.75 КПК України, у КПК України відсутнє.
За таких обставин, суд доходить до висновку про те, що питання, чи є раніше винесені суддею рішення не на користь тієї чи іншої сторони (учасника процесу) свідченням упередженості даного судді (суду)щодо даної сторони (учасника процесу) та чи свідчить прийняття таких рішень про упередженість судді КПК України не врегульвано.
Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Відповідно до загальних засад кримінального провадження, визначених п.2 ч.1 ст.7 КПК України, однією зі вказаних засад є законність.
За таких обставин, враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати для вирішення даного питання аналогію процесуального закону в частині та мірі, що не суперечить вимогам КПК України та загальним засадам кримінального провадження у відповідності до ч.3 ст.9 КПК України, згідно якого (зокрема) при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.
Суд зазначає, що інститут відводу притаманний та застосовується не тільки у кримінальному процесі, а і у цивільному, адміністративному та господарському. При цьому, як у ЦПК України, так і у КАС України та у ГПК України зазначене питання, яке є предметом розгляду у даній справі, визначено та вирішено на законодавчому рівні та вказане визначення не суперечить загальним засадам та принципам кримінального процесу, і, отже, може бути застосовано судом у відповідності до ч.3 ст.9 КПК України.
Так, відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах (…) не може бути підставою для відводу.
Абсолютно аналогічні норми процесуального Закону викладені у ч.4 ст.36 КАС України та ч.4 ст.35 ГПК України.
За таких обставин, враховуючи, що вказане питання врегульовано законодавцем України у процесуальних кодексах (за виключенням КПК України), суд доходить до висновку, що раніше винесені суддею рішення не на користь тієї чи іншої сторони (учасника процесу) не є свідченням упередженості даного судді (суду) щодо даної сторони (учасника процесу) та прийняття таких рішень не свідчить про упередженість судді (суду).
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та вмотивованості позиції щодо упередженості судді ОСОБА_6 суд, окрім іншого, приймає до уваги наступне:
Згідно ч.5 чт.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», практика Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні.
Згідно п.46 Рішення ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» (Заява № 35493/10), 30 квітня 2015 року «… суд також зазначає, що твердження заявниці про упередженість та корумпованість органів дізнання і досудового слідства не підтверджено жодними доказами, окрім відмов цих органів притягнути до кримінальної відповідальності вищезазначених осіб, а отже вони є безпідставними».
Системний логічний аналіз даного твердження дозволяє дійти висновку, що сама по собі лише відмова того чи іншого органу чи посадової особи державного органу, судді, суду, тощо задовольнити ті чи інші вимоги (клопотання) особи (заявника, скаржника, підозрюваного, обвинуваченого, тощо) не є доказом його упередженості.
Суд приймає до уваги посилання заявника та представника на рішення ЄСПЛ з приводу даного питання, зазначені ними у заявах та усних поясненнях, однак не може сприйняти їх як такі, що у повній мірі стосуються предмету розгляду у даній справі, оскільки вказані посилання стосуються конкретних ознак проявів можливої упередженості суддів (суду), але не у повній мірі стосуються загальної концепції трактування самого поняття «обґрунтованості сумнівів» у неупередженості судді у широкому сенсі з підстав раніше винесених ним рішень, що і є предметом розгляду у даному провадженні.
На підставі викладеного суд доходить до висновку, що дана заява про відвід слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_6 від скарги на бездіяльність слідчогоне є вмотивованою, і, отже, не відповідає вимогам ч.5 ст.80 КПК України, у зв`язку з чим вказана заява про відвід не може бути задоволена.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 80 КПК України,

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви потерпілого у кримінальному провадженні №0000024 від 26.03.2013 року ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_6 від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1