Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6368/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 31 липня 2020 року про продовження строку застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а:
Згідно ухвали слідчого судді, слідчий звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , в обгрунтування якого зазначив, що у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області знаходиться кримінальне провадження № 0000189, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку березня 2020 року у ОСОБА_7 та достовірно невстановлених слідством осіб виник спільний злочинний умисел, спрямований на отримання майнової вигоди злочинним способом шляхом вимагання у ОСОБА_10 передачі грошових коштів, тобто чужого майна, що належить потерпілому, з погрозою застосування фізичного насильства, за нібито безперешкодне здійснення пасажирських перевезень маршрутом сполучення Житомир - Бердичів.

Відповідно до розробленого спільного злочинного плану та розподілених ролей, ОСОБА_7 повинен був вступити у безпосередній контакт з потерпілим ОСОБА_10 , висловити останньому від іменгрупи осіб протиправну вимогу передати грошові кошти з погрозою застосування насильства, створивши таким чином умови, за яких потерпілий ОСОБА_10 сприйматиме погрози як реальні. Після прийняття потерпілим запропонованих умов ОСОБА_7 повинен був отримати від потерпілого надану суму грошових коштів, яку в подальшому розподілити між членами групи осіб.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, керуючись корисливим мотивом та у рамках єдиного злочинного умислу з достовірно невстановленими слідством особами, бажаючи незаконно збагатитись шляхом погроз та вимагання чужого майна, почав періодично телефонувати та штучно створювати зустрічі з потерпілим, таким чином усно, а також особисто під час зустрічей незаконно висловлював вимогу щодо передачі йому грошових коштів із погрозою застосування фізичного насильства до ОСОБА_10 у разі невиконання його вимог.

У подальшому, близько 12 години 10 хвилин 04 червня 2020 року ОСОБА_7 , діючи у рамках спільного злочинного умислу з невстановленими слідством особами, перебуваючи на території зупинки маршрутних автомобілів по вул. Житомирській, 20 у м. Бердичеві Житомирської області, де у той же день та час знаходився ОСОБА_10 , в черговий раз висловив незаконну вимогу щодо передачі грошових коштів в сумі 1500 грн., повідомивши останньому, що у разі відмови до потерпілого буде застосовано фізичне насильство з боку групи осіб, яка за попередньою змовою домовилася про вчинення відповідного злочину.

Продовжуючи свої злочинні дії 05.06.2020 близько 18 години 15 хвилин ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою та в межах єдиного злочинного умислу з достовірно невстановленими слідством особами, маючи умисел на отримання чужого майна шляхом вимагання, зателефонував до ОСОБА_10 та в категоричній формі повідомив про необхідність зустрітися цього ж дня в м. Бердичів для передачі грошових коштів.

Усвідомлюючи реальність погроз та дійсність намірів ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_10 прибув 05.06.2020 близько 19 години 30 хвилин на обумовлене з ОСОБА_7 місце, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У вищевказаний день, час та місце ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, діючи за попередньою змовою групою осіб, в черговий раз висловив ОСОБА_10 незаконну вимогу передачі грошових коштів в сумі 1500 гривень з погрозою застосування насильства до потерпілого.

Сприймаючи висловлені погрози як реальні, побоюючись за власне життя та здоров`я потерпілий ОСОБА_10 на вимогу ОСОБА_7 передав останньому грошові кошти в сумі 1500 гривень.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189 КК України підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами.

05.06.2020 року ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Корольовським районним судом м. Житомира 08.06.2020 року підозрюваному ОСОБА_7 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном 60 діб, тобто до 04.08.2020, без можливості внесення застави.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні закінчується 04 серпня 2020 року, однак завершити досудове розслідування до вказаного строку не представляється можливим,

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 31 липня 2020 року клопотання слідчого задоволено. Продовжено строк застосування до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб - до 19 годин 45 хвилин 01 жовтня 2020 року включно без визначення розміру застави. Ухвала діє до 01 жовтня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, такий як домашній арешт з 19 год 00 хв вечора до 07 год. 00 хв ранку наступного дня за адресою його постійного проживання - АДРЕСА_2 . Посилається на те, що зазначена ухвала є необгрунтованою і підлягає скасуванню, а обраний підозрюваному запобіжний захід - заміні на більш м`який. Вказує, що врахування судом першої інстанції в ухвалі на ризики передбаченні п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України є завищеними та не підтверджуються матеріалами провадження, в свою чергу під час судового розгляду прокурором не було доведено зазначених ризиків, що є обов`язком сторони обвинувачення. Однак не зважаючи на це суд безпідставно поклав зазначені ризики в ухвалу про продовження строку застосування запобіжного заходу та обрав такий суворий запобіжний захід як тримання під вартою. Посилання суду на те, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування є безпідставним та не підтверджено жодними доказами. Підозрюваний під час розгляду клопотання не одноразово вказував, що не збирається переховуватись та буде з`являтися на першу вимогу до суду та слідства. Також він має міцні соціальні зв`язки - одружений, має сина, постійне місце проживання, працевлаштований, має позитивні характеристики. Посилання суду щодо того, що підозрюваний може знищити, сховати...будь- яку з речей документів, інших доказів ... (п. 2. ч. 1 cm 177) також нічим не підтверджено. Більше того зазначене спростовується самими ж наданими стороною обвинувачення матеріалами до клопотання про обрання запобіжного заходу на даний час слідством проведено обшуки за місцем проживання підозрюваного, отже підозрюваний не зможе нічого ховати апріорі, так як все що було необхідно, слідство вже мато вилучити. Тим більше у слідства вже було достатньо часу для збирання усіх необхідних доказів. Вказує, що ризик передбачений п.3 ст. 177 КПК України, який суд також поклав в основу для застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також жодним чином є не доведеним та безпідставно зазначений в ухвалі суду. Жодних свідків в додатках до клопотання стороною обвинувачення не надано, не посилався на будь яких свідків в цьому провадженні під час судового розгляду й сам прокурор, а тому вказувати, що підозрюваний може впливати на не існуючих свідків є не доречним. Щодо потерпілого вказує, що підозрюваний вказував під час розгляду клопотання, що взагалі не має наміру з ним спілкуватись, по друге, обмеження будь-якого спілкування з потерпілим можливо і при застосування більш м`якого запобіжного заходу, про це можливо просто зазначити в ухвалі суду як обмеження будь -якого спілкування підозрюваного з потерпілим, а тому такий ризик не міг бути покладений в основу для взяття підозрюваного під варту. Посилання суду на п. 5, ч. 2 ст. 177 КПК України теж не є зрозумілими, більше того він також як і інші ризики, жодним чином не був доведений стороною обвинувачення, не було доведено чим цей ризик не буде забезпечений із застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, такого як наприклад домашній арешт під наглядом працівників поліції. Не було враховано судом першої інстанції, й того, що підозрюваний вже досить не молодий за віком, має дуже поганий стан здоров`я, потребує постійного лікування. Виходячи з зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, вважаю, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу, тому вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким.

В судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний та його захисники підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити. Додатково захисники пояснили, що не дивлячись на те, перешкод у встановленні інших осіб, які відповідно до підозри вчиняли злочин разом з ОСОБА_7 , немає, оскільки про зазначених осіб відомо, слідчий не вчиняє жодних процесуальних чи слічих дій з цього приводу, однак в клопотанні про продовження тримання під вартою зазначає про дані обставини на підтвердження ризику перешкоджання підозрюваним розслідуванню кримінального провадження. При цьому підозрюваний також слідчим не допитаний щодо обставин кримінальногоправопорушення, в якому він підозрюється. Від дачі пояснень ОСОБА_7 відмовився при затриманні, однак на даний час бажає надати пояснення, однак слідчим він не допитаний з незрозумілих причин. Така бездіяльність органу досудового розслідування з огляду на те, що підозрюваний перебуває під вартою, істотно порушує права останнього. При цьому слічим суддею не враховано стан здоров`я ОСОБА_7 , який потербує лікування. А слідчим та прокурором не доведено, що ризики, про які зазначали при застосуванні запобіжного заходу, продовжують існувати на час його продовження. При цьому нічого про те, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні завершено та триває стадія ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, стороні захисту не відомо.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечив проти задоволення апеляційной скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін. Зазначив про те, що за наданою йому інформацією досудове розслідування за вказаним кримінальним провадженням завершено, на даний час триває стадія відкриття матеріалів кримінального провадження його учасникам, слідчим суддею встановлено строки для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, та воно готується для направлення до суду. Що стосується невстановлених осіб, які вчиняли даний злочин разом з ОСОБА_7 , то матеріли щодо них виділені в окреме провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників судового розгляду, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходові, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Приписами ч.3 ст.199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку передбаченому КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя зазначених вимог закону та практики Європейського суду з прав людини дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею встановлено, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто ймовірна причетність останнього до даного злочину, підтверджується матеріалами кримінального провадження за №0000189, тобто наявними у даному кримінальному провадженні фактичними даними, зокрема, дослідженими в ході розгляду даного клопотання доказами, підстав для визнання яких недопустимими на даний час немає.

Так, ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. ОСОБА_7 раніше судимий за особливо тяжкий злочин, не працює, тому тяжкість вчиненого злочину та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, а також сукупність встановлених обставин, його схильність до вчинення злочинів свідчать про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання за вчинений злочин, незаконно впливати на потерпілого та свідків, враховуючи обставини самого правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість їх запобіганню із застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тобто зазначені у клопотанні слідчого обставини свідчать про те, що встановлені під час досудового розслідування ризики не зменшились, підозрюваним та захисником не надано доказів про зменшення або відсутність ризиків, зазначених стороною обвинувачення.

Таким чином, слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування встановлені раніше ризики не зменшились та доцільно продовжити щодо до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України та належному виконанню підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про відсутність реальних ризиків для кримінального провадження, та те, що слідчий та прокурор не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, є безпідставними, не грунтуються на матеріалах судового провадження та спростовуються наведеними вище обставинами.

Посилання захисника на те, що слідчим суддею не було враховано те, що підозрюваний має досить немолодий вік, та поганий стан здоров`я, потребує постійного лікування, заслуговують на увагу колегії суддів, проте в даному випадку враховуючи обставини провадження, особу підозрюваного та стадію досудового розслідування кримінального провадження, не можуть бути безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу та не впливають на правильність прийнятого слідчим суддею рішення. При цьому безумовних даних про те, що підозрюваний не може утримуватися в умовах попереднього ув`язнення, матеріали провадження не містять.

Що стосується доводів сторони захисту, зазначених в судовому засіданні апеляційного суду, про те, що слідчий не здійснює жодних процесуальних та слідчих дій щодо встановлення інших учасників даного злочину, хоча посилається на вказані обставини як на ризик можливого впливу підозрюваного на вказаних осіб у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, а також до цього часу не допитав самого підозрюваного, тощо, то слід зазначити, що в ході апеляційного розгляду прокурором надано інформацію про закінчення досудового розслідування та відкриття матеріалів провадження, при цьому на думку апеляційного суду ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, наведені вище, не перестали існувати і на даній стадії досудового розслідування.

З огляду на наведені вище обставини, не спростовують висновків суду також і посилання сторони захисту на практику Європейського суду з прав людини, оскільки таке обмеження в правах підозрюваного вбачається цілком обгрунтованим та спростовується посиланням на практику Європейського Суду наведеної в ухвалі апеляційного суду про доцільність за певних обставин застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою та його продовження.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину та наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, підстав для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під варту, колегія суддів на даний час не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 31 липня 2020 року про продовження строку застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: