справа №567/1242/19
У Х В А Л А

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 обвинувачується у незакінченому замаху на умисне вбивство з хуліганських мотивів за ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави. В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_6 розлучений, за місцем проживання характеризується негативно, немає законного джерела доходів, відсутні обставини, які можуть втримати його за місцем проживання, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за скоєне діяння. Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні з метою їх схиляння до дачі неправдивих свідчень. Також ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він мав особисті неприязні відносини щодо ОСОБА_10 (власника пошкодженого автомобіля) і помилившись в особі заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не здатен забезпечити перебування обвинуваченого за місцем свого проживання, своєчасне його з`явлення до суду, попередити вчинення ним інших кримінальних правопорушень та виключення можливості незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.
Потерпіла ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилася, просила проводити судове засідання за її відсутності.
Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав думку прокурора та заявлене ним клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечили проти продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, зазначивши, що саме такий запобіжний захід буде найсправедливішим, оскільки ризики, на які посилається прокурор, втратили своє значення. Також при вирішенні цього питання просили врахувати позитивні характеристики на ОСОБА_6 , що раніше надавалися стороною захисту.
Заслухавши думку учасників справи та з`ясувавши обставини суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Установлено, що ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 по даній справі обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжений судом до 29 жовтня 2020 року.
Прокурором належним чином обґрунтовано, що обставини, які стали підставою для тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 - продовжують існувати, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону Украини "Про виконання рішень і застосування практики Європейского суду з прав людини", тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є умовою sine qua non (обов`язковою, неодмінною умовою) законності продовження терміну ув`язнення під варту і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи (§ § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 08.06.2006 року у справі "Корчуганова проти Росії", § § 66, 67 рішень ЕСПЛ від 07.04.2005 у справі "Рохлина проти Росії", § § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 01.06.2008 у справі "Мамедова проти Росії", § 79 рішень ЕСПЛ від 10.02.2011 року по справі "Харченка проти України", § § 40-42 рішення ЕСПЛ від 02.03.2006 року у справі "Долгова проти Росії").
Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим на його користь, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Приймаючи до уваги сукупність вказаних вище і повідомлених сторонами кримінального провадження обставин, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у інкримінованому злочині, дані про особу обвинуваченого, його вік, задовільний стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли слугувати беззаперечною підставою дотримання ним належної процесуальної поведінки, оскільки - розлучений та не має офіційного джерела доходу, а наявний в обвинуваченого малолітній син від попереднього шлюбу перебуває на вихованні колишньої дружини, його репутацію, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та операції об`єднаних сил, за місцем проживання характеризується позитивно, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки потерпілий ОСОБА_8 , свідок ОСОБА_10 та очевидці даного злочину продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання, які відомі обвинуваченому, та їх свідчення мають істотне значення у даному кримінальному провадженні, а тому ОСОБА_6 може незаконно впливати на них, чинити фізичний, психологічний тиск заради їхньої відмови від наданих показів чи їх зміни, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні та враховуючи, що на даний час судове провадження з об`єктивних причин не завершене, докази в судовому засіданні ще не перевірені, а також для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.
На підставі наведеного, клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, а саме на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, до задоволення не підлягає.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи сукупність вказаних вище обставин, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 342-345, 392 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 24 грудня 2020 року.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення копії ухвали.
Головуючий суддя:
Судді: