Справа № 286/2756/20
УХВАЛА

10 вересня 2020 року

Суддя Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання старшого слідчого Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_2 , погоджене прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про надання дозволу на знищення речових доказів у кримінальному провадженні №0000055 від 17.01.2014 , -

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області капітан поліції ОСОБА_2 , за погодженням прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на знищення речових доказів.

Ознайомившись з клопотанням та долученими до нього матеріалами, слідчий суддя встановила наступне.

В ст.100 КПК України законодавець закріпив правове регулювання зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію.

Так, зокрема, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно клопотання про надання дозволу на знищення речових доказів має теж містити підстави та відповідне обгрунтування необхідності знищення речових доказів, а саме 26 ігрових автоматів; документи, які підтверджують право власності на майно, відносно якого ставиться питання про знищення, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження певними особами таким майном, а також обгрунтування неможливості повернення майна, яке не відноситься до вилучених з обігу предметів чи товарів, власнику (законному володільцю) при закритті кримінального провадження за відсутністю складу злочину.

Однак, подане клопотання зазначених відомостей не містить.

Положеннями КПК України не передбачено повернення клопотання про надання дозволу на знищення речових доказів.

Проте, відповідно до п.п.1,2, 6 ст. 7 КПК України та ст.ст. 8, 9, 13 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є верховенство права відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Крім того, такими засадами є законність та недоторканість житла чи іншого володіння особи.

Частиною 6 статті 9 КПК України , яка визначає зміст законності, як загальної засади кримінального провадження, передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Разом з тим, ч.3 статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, виходячи із загальних засад кримінального провадження, враховуючи викладені обставини та аналогію закону і права, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання про надання дозволу на знищення речових доказів підлягає поверненню слідчому для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 172, 100 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_2 , погоджене прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про надання дозволу на знищення речових доказів у кримінальному провадженні №0000055 від 17.01.2014 повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ : ОСОБА_1