Справа № 947/6642/20
Провадження № 1-кп/947/905/20
УХВАЛА
13.11.2020 року

Колегія суддів Київського районного суду м. Одеси, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

представника потерпілого ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003160 від 02.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003160 від 02.09.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , кожного окремо, було продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 16.11.2020 року.

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання в якому просить продовжити до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання обґрунтовано тим, що підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення, а метою досягнення дієвості цього запобіжного заходу забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, передбачених ч.4 ст.42 КПК України, а також запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. Так обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що обвинувачені, знаючи про тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть вдатися до спроб переховуватися. Згідно позиції прокурора обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків, та потерпілого у кримінальному провадженні. До того ж, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 можуть перешкоджати досудовому розслідуванню з метою уникненню справедливого покарання.

Відповідно до вимог ст. 177 та ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений не виконає покладенні на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. З урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особи обвинувачених, в силу характеру інкримінованого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 діяння та одночасного забезпечення належного виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить їх належної процесуальної поведінки.
Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_9 заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважали, що немає правових підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а ризики передбачені КПК не доведені прокурором, тому просили обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважають, що немає правових підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обвинувачений не має наміру ухилятись від суду, а отже відсутні підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім того пояснили, що у сина ОСОБА_12 є відхилення та затримка у розвитку, у зв`язку із чим йому потрібна допомога та підтримка батька.
Також, обвинуваченим ОСОБА_12 подано письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та виконання слідчих дій, з підстав викладених у клопотанні, при цьому він пояснив, що ризики, які були підставами для обрання найсуворішого запобіжного заходу значно змінились. Також, обвинувачений посилається на обставини справи, які полягли в предмет обвинувачення, а саме щодо суми викрадених коштів у потерпілого ОСОБА_14 , яка нічим не підтверджена та викликає сумніви в її реальності.

Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_10 залишили вказане питання на розсуд суду.
Розглянувши клопотання про продовження запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вивчивши дані про особи обвинувачених, враховуючи тяжкість обвинувачення, оцінивши на предмет наявності ризиків вчинення обвинуваченими дій, передбачених ст. 177 КПК України, кожним окремо, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на наступне.

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , обвинувачуються, у скоєнні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину. Однак, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою,

При цьому, у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами. Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними».

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченим суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням обставин даної конкретної справи тримання обвинувачених під вартою є розумним з урахуванням особливостей розгляду вказаного кримінального провадження та в даному випадку суд доходить висновку про існування зазначених прокурором та передбачених ст. 177 КПК України ризиків, і про те, що суспільний інтерес щодо тримання обвинувачених під вартою переважає над їх особистими інтересами і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинувачених та запобігти зазначеним ризикам, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора щодо продовження відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, суд вважає, що наведені вище підстави не є загальними й абстрактними.

Все вищевикладене свідчить, що тяжкість покарання ще може свідчити про те, що ризик переховування обвинувачених від суду на теперішній час не зменшився (п.1 ч.1 ст. 177 КПК).

Разом з тим Європейський суд з прав людини в рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Окрім тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченим суд бере до уваги і інші обставини, передбачені ст.178 КПК України.

За таких обставин, доводи обвинуваченого ОСОБА_12 , які він вказує як на підстави для зміни запобіжного заходу, перевірялись та оцінювались судом, а тому підстави для пом`якшення запобіжного заходу до спливу строку його дії відсутні.

Крім того в своєму клопотанні обвинувачений ОСОБА_12 надає оцінку доказам, як на підставу для задоволення клопотання, однак вони ще не були дослідженні судом і не можуть бути прийняті до уваги.

Також суд зауважує, що доведеність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК) суд вирішує в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а тому посилання обвинуваченого ОСОБА_12 на неконкретизацію пред`явленого обвинувачення, як на підставу зміни запобіжного заходу, при розгляді клопотання судом до уваги не взято.

При вирішення питання про провдоження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, судом враховується розмір шкоди у завданні якої обвинувачуються ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Відповідно до ч.3 ст. 5 Конвенції звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій.

Також, при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд враховує і інші обставини відносно них, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан їх здоров`я; ступень міцності соціальних зв`язків; майновий стан; розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачуються.

Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та обмеження їх конституційних прав, в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Обставин, передбачених ст. 183 ч. 2 КПК України, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченим, судом не встановлено.

Також, враховуючи, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики, що стали підставою для обрання щодо обвинувачених, кожного окремо, запобіжних заходів у виді тримання під вартою, зважаючи на те, що відомостей про їх зменшення до суду надано не було, суд приходить до висновку, що суспільний інтерес у триманні обвинуваченого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під вартою переважає над їх особистими інтересами, і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинувачених та запобігти передбаченим ст.177 КПК України ризикам, тому, продовжуючи відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожного окремо, запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд виходить з того, що таке рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Все вищевикладене у сукупності свідчить, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених та обмеження їх прав, не суперечать ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 178, 183, 184, 194, 196, 197, 331, 369-372 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Клопотання прокурора про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.
Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою становить 60 (шістдесят) діб, до 12.01.2021 року, включно.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою становить 60 (шістдесят) діб, до 12.01.2021 року, включно.

Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду в частині визначеною законодавством.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3