ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 591/6525/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2514/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2020 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2020 року задоволено клопотання прокурора та обрано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч.2 ст. 15 п.п.1,5,7 ч.2 ст. 115 , ч.4 ст.296, ч.2 ст. 342, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 125 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення тим, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п.3,4 ч.1 ст.177 КПК України, ОСОБА_8 не має постійного місця роботи та постійного джерела доходу, сталих міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Вказані обставини дають підстави стверджувати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні, що має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Не погодившись з ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржувану ухвалу та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник ОСОБА_7 зазначає, що на даний час немає потреби застосовувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді з тримання під вартою; стан ОСОБА_8 є незадовільний; обвинувачений має родину та місце проживання, тривалий час знаходиться під вартою з 10.06.2018 року; перебуваючи під домашнім арештом, останній не зможе впливати на потерпілих чи свідків за цією справою, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилається на те, що він має постійне місце мешкання, родину, від суду переховуватися не буде, у зв`язку з чим просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні скарги сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг захисника і обвинуваченого; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, досудовим розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочині злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.п.1,5,7 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296, ч.2 ст.342, ч.2 ст.125, ч.1 ст.263 КК України, серед яких злочин за ч.2 ст.115 КК України є особливо тяжким злочином, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на вбивство двох осіб і більше осіб, що вчинено способом, небезпечним для життя багатьох осіб та з особливою зухвалістю, а також ряду інших злочинів, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати наявність ризику, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей.
Крім того, як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 неодружений, на має постійного місця роботи та джерела доходу, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_8 і додатково підтверджує існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Колегія суддів також бере до уваги те, що у цьому кримінальному провадженні призначено новий судовий розгляд , свідки обвинувачення та потерпілі не допитані, що може призвести, у разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, до незаконного впливу обвинуваченого на зазначених осіб, а також до перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, тобто до ризиків, передбачених п.п.3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисників.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2020 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді