ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/105/21 Справа № 171/1275/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000527 від 06 липня 2020 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2020 року, ухваленого щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Зеленодольську, Апостолівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за таких обставин.
Так, 06 липня 2020 року, приблизно о 13:20 годині, ОСОБА_6 , знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , де в цей час знаходилась ОСОБА_9 , 1939 р. н., яка в руках тримала грошові кошти в сумі 600 гривень.
У вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, належного потерпілій ОСОБА_9 .. ОСОБА_6 в той же день, приблизно о 13:25 годині, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, повторно, умисно із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом ривку відкрито викрав 600 гривень купюрами номіналом 500 гривень та 100 гривень належних ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, чим завдав майнової шкоди потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 600 гривень.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок щодо ОСОБА_6 змінити в частині покарання. Призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі, від відбування якого звільнити, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком терміном в 2 роки.
Обґрунтовуючи свої вимоги захисник в інтересах обвинуваченого посилається на те, що вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання є занадто суворим, таким, що не відповідає особі обвинуваченого. Захисник посилається на те, що місцевим судом не враховано відсутність будь-яких тяжких наслідків протиправних дій ОСОБА_6 , а також того, що вчинення злочину не є безумовною підставою для призначення реальної міри покарання.
Адвокат указує в апеляційній скарзі й на те, що матеріалами провадження підтверджено, що ОСОБА_6 активно співпрацював з органом досудового розслідування, вину у вчиненому визнав. При цьому указується, що поведінка до ухвалення вироку обвинуваченого сприяла правосуддю, оскільки він до адміністративної відповідальності не притягався, займався утриманням своєї родини.
За твердженням захисника суд безпідставно залишив поза увагою пом`якшуючі покарання ОСОБА_6 обставини, такі як активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, наявність на утриманні родини.
Отже, на переконання адвоката, виправлення ОСОБА_6 можливе без реального відбуття.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника в інтересах обвинуваченого, який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій, відповідає фактичним обставинам, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.
Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 та "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним", а у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.
Матеріалами провадження підтверджено, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд врахував особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, а також ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ним злочину.
При цьому, суд встановив відсутність пом`якшуючих покарання ОСОБА_6 обставин та в якості обтяжуючих покарання обвинуваченому обставин визнав рецидив злочину та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що призначене обвинуваченому за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості у суду не має, як і підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. ст. 69, 75 КК України, не встановлено.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування у цьому провадженні положень статті 75 КК України, з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника, та вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим вирок необхідно залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4