КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року м. Київ

Суддя Апеляційного суду м. Києва Васильєва М.А.,
за участю
особи, яка притягається до адміністративної
відповідальності, ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про відвід судді Мосьондза Івана Анатолійовича,
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається на 1 курсу МАУ, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП на нього накладено остаточне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. на користь держави з позбавленням права керуванням транспортним засобом строком на 1 рік.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження зазначеної постанови, постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційна скарга разом з матеріалами справи 30 вересня 2020 року надійшла до Київського апеляційного суду (ас. 58) і, відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, справа призначена судді-доповідачу Мосьондзу І.А. (ас. 59).

Апеляційний розгляд, призначений на 9 жовтня 2020 року на 10.30 год., відкладений на 15 жовтня 2020 року на 11.45 год.

13 жовтня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду електронною поштою надійшло клопотання (заява) ОСОБА_1 про відвід судді Мосьондза І.А., який мотивований тим, що суддею, як зазначає заявник, необґрунтовано відхилено заявлені клопотання, а саме: не надана можливість реалізувати його право на захист, відхилено клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, тим самим суддя проявив грубу неповагу по відношенню до його (Калити) захисника Морозова В.Ю. Вважає, що суддя взяв на себе функцію обвинувачення, хоча його (Калити) вина не доведено, що викликало сумнів у його неупередженості. Діям судді він не довіряє та хоче, щоб розгляд його справи здійснював інший суддя.

Під час розгляду заяви про відвід судді Калита Є.О. пояснив, що заяву про відвід писав захисник, який був ініціатором вказаного клопотання та який проживає в іншому місці. Він ( ОСОБА_2 ) підписав та подав вказане клопотання. Вважає підставою для відводу судді те, що суддею відхилено його клопотання про проведення апеляційного розгляду в режимі відеоконференцзв`язку з його захисником тому, що він має на це право, яке передбачено ст. 336 КПК України. Будь-яких підстав для відводу судді, прямо передбачених КПК України, він не вбачає.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви про відвід, доходжу таких висновків.

Нормами чинного КУпАП не врегульований порядок вирішення питання про відвід судді, який розглядає справу.

Разом з тим, 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11 відповідним Законом № 475/97-ВР, визнавши її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

При цьому, відповідно до положень ст.ст. 8, 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV в Україні визнається і діє принцип верховенства права; чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Критерії упередженості та безсторонності з боку суддів викладено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях по справах: Гаусшильдт проти Данії, Мироненко і Мартиненко проти України, в яких зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі Гаусшильдт проти Данії вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.
У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі Мироненко і Мартиненко проти України ).
У справі «П`єрсак проти Бельгії» Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами, провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.
Отже на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.
Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.
Таким чином існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи. Проте заява сторони повинна містити об`єктивну інформацію а не припущення.
Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Між тим, ОСОБА_1 не наведені відповідні аргументи, не надано доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу судді Мосьондза І.А., а зазначені у заяві про відвід підстави є необґрунтованими.

Так, за аналогією суд може застосувати норми кримінального процесуального закону. Відповідно до положень ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі:
1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин;
2) необхідності забезпечення безпеки осіб;
3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого;
4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження;
5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Будь-яких поважних причин, з яких захисник не може з`явитись до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 в заяві не зазначено.
Крім того від захисника на адресу апеляційного суду клопотань про неможливість з`явитись у судове засідання не надходило. За таких обставин, в розумінні аналогії права, суд правомірно відмовив у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про відвід судді Мосьондзу І.А. є необґрунтованою, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 294 КУпАП, суддя
П О С Т А Н О В И Л А:
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Мосьондза Івана Анатолійовича відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду М.А.Васильєва