Справа № 473/3022/20
Номер провадження1-кп/473/327/2020
Категорія: ч.2 ст.345, ч.1 ст.296 КК
ВИРОК
іменем України
"02" жовтня 2020 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, не працює, сімейний стан не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

1. 04.11.2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт.

2. 24.05.2016 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.125, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 04 років 26 днів позбавлення волі.

3. 29.09.2020 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.125 КК України до 02 місяців арешту,

в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст.345 КК України,

Учасники процесу:
прокурор ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

27 серпня 2020 року о 15 годині 46 хвилин, в смт Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи в громадському місці, на вулиці, поблизу проїжджої частини, навпроти вхідних воріт до домоволодіння АДРЕСА_1 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи елементарні правила поведінки та моралі, вчинив хуліганські дії, які в подальшому за своїм змістом відзначались винятковим цинізмом, зухвало виражався в сторону двох потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є працівниками поліції сектору реагування патрульної поліції Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області, які перебували під час виконання ними службових обов`язків, в тому числі і на адресу потерпілої ОСОБА_6 , яка є жінкою, грубою нецензурною лайкою, при цьому ображаючи потерпілих і висказуючи явну зневагу до них.
На законні вимоги працівників поліції, а саме поліцейського СРПП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області потерпілого ОСОБА_7 та поліцейського СРПП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області потерпілої ОСОБА_6 , щодо припинення хуліганських дій, обвинувачений ОСОБА_9 не відреагував, а продовжив нецензурно висловлюватися в їх сторону та ображати потерпілих. В подальшому, обвинувачений ОСОБА_9 , продовжуючи свої хуліганські дії та маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, з демонстративною зневагою до загально прийнятих норм моралі із проявом безсоромності та грубої непристойності, зняв з себе шорти та спідню білизну, оголив свій статевий орган та демонстрував його потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які виконували покладені на них повноваження згідно з Законом України «Про національну поліцію України» та є представниками держави. Внаслідок цього, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зазнали моральної шкоди, що виразились у приниженні їх честі та гідності, як працівників поліції.
Крім того, 27 серпня 2020 року поліцейський сектору реагування патрульної поліції Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області потерпілий сержант поліції ОСОБА_7 , відповідно до затвердженого графіку чергувань працівників відділення, перебував в добовому чергуванні з цілодобового патрулювання території обслуговування з метою забезпечення публічної безпеки і порядку, первинного реагування на повідомлення про правопорушення в межах Вознесенського району Миколаївської області, тобто фактично виконував свої службові обов`язки.
Упродовж чергування, а саме 27 серпня 2020 року о 14 годині 33 хвилини екіпажем «Лівер 17», до складу якого входив поліцейський сектору реагування патрульної поліції Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області потерпілий сержант поліції ОСОБА_7 а також поліцейський сектору реагування патрульної поліції Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області сержант поліції потерпіла ОСОБА_6 на службовий планшетний пристрій надійшов виклик по спеціальній лінії «102», що зареєстроване в ІП НПУ за номером 7455 по факту звернення громадянки ОСОБА_10 , з приводу того що її колишній чоловік ОСОБА_11 зайшов на подвір`я приватного житлового будинку АДРЕСА_3 та погрожував їй предметом зовні схожим на пістолет, в результаті чого, екіпаж СРПП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області прибув до вищевказаного домоволодіння.
В подальшому, відпрацюванням даної події працівниками поліції було відібрано відповідну заяву і пояснення від громадянки ОСОБА_10 та отримано від останньої інформацію, щодо перебування місцезнаходження її колишнього чоловіка ОСОБА_11 . Внаслідок чого, екіпажем «Лівер 17» СРПП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області та заявниця ОСОБА_10 на службовому автомобілі було здійснено виїзд до домоволодіння АДРЕСА_1 , де з території подвір`я вказаного домоволодіння було викликано громадянина ОСОБА_11 та опитано по вищевказаному факту. В цей момент, приблизно о 15 годині 30 хвилин цієї ж доби, з території подвір`я вищевказаного домоволодіння на вулицю вийшов обвинувачений ОСОБА_9 , який усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу потерпілі сержанти поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які були одягнені у формений одяг співробітників поліції (однострій), почав нецензурно висловлюватись в бік останніх, провокувати конфліктну ситуацію та не реагував на законні вимоги працівників поліції, щодо припинення хуліганських дій, і в подальшому о 15 годині 46 хвилин, обвинувачений ОСОБА_9 , зняв з себе шорти та спідню білизну, оголивши свій статевий орган, демонстрував його працівникам поліції.
Після цього, з метою перешкоджання діям обвинуваченого ОСОБА_9 , спрямованих на грубе порушення громадського порядку, потерпілий сержант поліції ОСОБА_7 на підставі ст.43 Закону України «Про національну поліцію», згідно якої, «вид та інтенсивність застосування, заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення» та ст.45 Закону України «Про національну поліцію», згідно якої, «поліцейський може застосовувати спеціальні засоби для забезпечення публічної безпеки і порядку» застосував відносно обвинуваченого ОСОБА_9 засіб, споряджений речовинами сльозогінної та дратівної дії у виді газового балончику аерозольного типу «Терен 4». В результаті чого, обвинувачений ОСОБА_9 відбіг до вхідних воріт домоволодіння АДРЕСА_1 , де з землі підняв камінь, який кинув в бік розміщення працівників поліції, проте влучив ним в передні пасажирські двері службового автомобіля. В подальшому, потерпілий сержант поліції ОСОБА_7 взяв до рук гумовий кийок та з метою припинення протиправних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_9 направився до останнього, аби застосувати відносно нього спеціальні засоби обмеженая рухомості та також підійшов до вхідних воріт домоволодіння АДРЕСА_1 , де перебував обвинувачений ОСОБА_9 . В цей момент обвинувачений ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою перешкоджання виконання працівниками поліції своїх службових обов язків, з мотивів явної неповаги до авторитету працівників органів державної влади, усвідомлюючи, що потерпілий сержант поліції ОСОБА_7 є працівником поліції, умисно наніс три удари кулаками обох рук по обличчю та тулубу потерпілого сержанта поліції ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на повіках правого ока та грудної клітини зліва по задньопахавинній лінії, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_9 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 визнав свою вину повністю та підтвердив вчинення ним даних кримінальних правопорушень при викладених вище обставинах, але відмовився надавати більш детальні показання щодо вчинення ним даних кримінальних правопорушень, на підставі ст.63 Конституції України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, шо вона працює на посаді поліцейського інспектора сектору реагування патрульної поліції Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області та є сержантом поліції. 27 серпня 2020 року о 14 годині 33 хвилини екіпажем «Лівер 17», до складу якого, крім неї входив поліцейський сектору реагування патрульної поліції Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області сержант поліції ОСОБА_7 , на службовий планшетний пристрій екіпажу надійшов виклик по спеціальній лінії «102», по факту звернення громадянки ОСОБА_10 , з приводу того що її колишній чоловік ОСОБА_11 зайшов на подвір`я приватного житлового будинку АДРЕСА_3 та погрожував їй предметом зовні схожим на пістолет, в результаті чого, екіпаж СРПП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області прибув до вищевказаного домоволодіння.
В подальшому, відпрацюванням даної події працівниками поліції було відібрано відповідну заяву і пояснення від громадянки ОСОБА_10 та отримано від неї інформацію, щодо перебування місцезнаходження її колишнього чоловіка ОСОБА_11 . Внаслідок чого, екіпажем «Лівер 17» СРПП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області разом із заявницею ОСОБА_10 на службовому автомобілі здійснив виїзд до домоволодіння АДРЕСА_1 . З території подвір`я вказаного домоволодіння було викликано громадянина ОСОБА_11 та опитано по вищевказаному факту. В цей момент, приблизно о 15 годині 30 хвилин цієї ж доби, з території подвір`я вищевказаного домоволодіння на вулицю вийшов обвинувачений ОСОБА_9 , який почав нецензурно висловлюватись на алресу працівників поліції. При цьому обвинувачений ОСОБА_9 не реагував на законні вимоги працівників поліції, а в подальшому обвинувачений ОСОБА_9 , зняв з себе шорти та спідню білизну, оголивши свій статевий орган, демонстрував його працівникам поліції.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю підтвердив показання потерпілої ОСОБА_6 , та крім цього пояснив, що 27 серпня 2020 року о 15 годині 46 хвилин, в смт Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи в громадському місці, на вулиці, поблизу проїжджої частини, навпроти вхідних воріт до домоволодіння АДРЕСА_1 , з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи елементарні правила поведінки та моралі, вчинив хуліганські дії, які в подальшому за своїм змістом відзначались винятковим цинізмом, зухвало виражався на адресу працівників поліції /тобто на його адресу та на адресу ОСОБА_6 /, грубою нецензурною лайкою, висказуючи при цьому явну зневагу до працівників поліції. Продовжуючи свої хуліганські дії, обвинувачений ОСОБА_9 підбіг до вхідних воріт домоволодіння АДРЕСА_1 , де з землі підняв камінь, який кинув в бік розміщення працівників поліції, проте влучив ним в передні пасажирські двері службового автомобіля. В подальшому, обвинувачений ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що він /тобто потерпілий ОСОБА_7 / є працівником поліції, умисно наніс йому три удари кулаками обох рук по обличчю та тулубу, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на повіках правого ока та грудної клітини зліва.

Підстав для сумнівів в показаннях як обвинуваченого ОСОБА_9 , так і потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у суда немає, так як дані показання суд знаходить достовірними та логічними, які підтверджені за допомогою інших доказів, які суд знаходить належними, необхідними та достатніми, які були досліджені судом в судовому засіданні.

Відповідно до протоколу від 27 серпня 2020 року про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, потерпілий сержант поліції ОСОБА_7 звернувся до посадової особи органу досудового розслідування Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області та повідомив, що 27 серпня 2020 року біля 16 години в смт Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області по вулиці Жовтнева, біля житлового будинку №58, громадянин ОСОБА_9 на прізвисько « ОСОБА_12 » наніс йому три удара кулаками рук в область спини, грудної клітини та обличчя, чим спричинив йому тілесні ушкодження, як працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових повноважень. /а.к.п. 30/.

Відповідно до висновку судової медичної експертизи №346 від 28 серпня 2020 року, у потерпілого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , були виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на повіках правого ока та грудної клітини зліва по задньопахавинній лінії. Крововиливи виникли від дії тупого /тупих/ предмета /предметів/ з обмеженою контактуючою поверхнею, на що вказують розміри та форма крововиливів. Не виключається вірогідність утворення крововиливів в час вказаний постраждалим, тобто 27 серпня 2020 року біля 16 години. Згідно наказу №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, пункту 2.3.5 крововиливи по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. /а.к.п. 32 34/.

Суд знаходить вірним висновок даної судової медичної експертизи, відповідно до якого не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень у потерпілого сержанта поліції ОСОБА_7 від ударів тупих предметів, що повністю підтверджено показаннями потерпілого ОСОБА_7 , при його допиті в судовому засіданні у даному кримінальному провадженні. Даний доказ за кримінальним провадженням, суд знаходить належним, так як висновок судової медичної експертизи №346 від 28 серпня 2020 року, прямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному процесі, має значення для кримінального провадження, є достовірним та допустимим, так як він отриманий в порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до протоколу від 28 серпня 2020 року огляду предмета, слідчим СВ Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області був оглянутий електронний носій інформації, яким є СD R диск з номером NIOIXG13D8061363C2, на якому міститься відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського. Відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського був перенесений на електронний носій інформації: СD R диск. Відповідно до інформації відеозапису в період часу 27 серпня 2020 року о 15 годині 46 хвилин 42 секунди, який відповідає реальному часу, зафіксовано, як обвинувачений ОСОБА_9 , продовжуючи висловлюватись нецензурною лайкою, тримаючи лівою рукою мобільний телефон, підносить праву руку збоку до одягу, а саме до шортів та трусів, знімає їх, та з 15 години 46 хвилин 44 секунди до 15 години 46 хвилин 45 секунди оголює свій статевий орган та демонструє його працівникам поліції. Крім того відповідно до інформації відеозапису в період часу 27 серпня 2020 року о 15 годині 47 хвилин 38 секунд, який відповідає реальному часу, зафіксовано, як обвинувачений ОСОБА_9 , скоротивши відстань до потерпілого ОСОБА_7 , наносить йому удар кулаком лівої руки в обличчя, а о 15 годині 47 хвилин 39 секунд удар правою рукою в область грудної клітини, а також удар лівою рукою в область спини. /а.к.п. 40 41/.

Відповідно до постанови органу досудового розслідування від 28 серпня 2020 року, речовим доказом за кримінальним провадженням визнано: електронний носій інформації, яким є СD R диск з номером NIOIXG13D8061363C2, на якому міститься відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського, в період часу 27 серпня 2020 року з 15 години 44 хвилин 33 секунд до 15 години 49 хвилин 54 секунд, який відповідає реальному часу. /а.к.п. 42 43/.

Аналіз та оцінка приведених доказів в сукупності, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 .

Статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений ОСОБА_9 .

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_9 , суд кваліфікує за ч.1 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується винятковим цинізмом, а також за ч.2 ст.345 КК України, як насильство шодо працівника правоохоронного органу, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

При наданні кримінально правової оцінки умисних дій обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме хуліганства, суд відмежовує його від іншого кримінально караного діяння, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 , зокрема, за об`єктом кримінального правопорушення і такою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, як його мотив. Хуліганські дії обвинуваченого ОСОБА_9 посягали на громадський порядок, особливістю мотиву хуліганства в виді явної неповаги до суспільства, яка полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії з боку обвинуваченого ОСОБА_9 поставали з його бажання показати свою винятковість, протиставити себе іншим, з мотивів розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до осіб потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які були праівниками поліції та виконували свої службові обов`язки, байдужим ставленням обвинуваченого ОСОБА_9 до законів і встановлених у суспільстві правил поведінки.

При конкуренції спеціальних кримінально правових норм, обирається та, яка найбільш конкретно та повно описує всі складові складу кримінального правопорушення, в зв`язку з чим, умисні дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом також підлягають кваліфікації за ч.2 ст.345 КК України, як насильство шодо працівника правоохоронного органу, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто даний юридичний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, визначає суспільно небезпечну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 більш конкретно.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд визнає його щире каяття.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за обвинувальним актом не встановлено.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , суд виходить з наступних обставин.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпеку та дані про його особу.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого ОСОБА_9 , його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, рівень культури та освіти, його соціально - психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними. Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що за місцем проживання він характеризується задовільно, не перебуває на диспансерних обліках лікарів нарколога та психіатра комунального некомерційного підприємства «Вознесенська багатопрофільна лікарня», має низку непогашених судимостей, із яких три судимості за спричинення умисних тілесних ушкоджень, а також за вчинення кримінального правопорушення проти власності. /а.к.п. 45 57/.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, враховуючи тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, їх наслідки для потерпілих та інші обставини, врахувавши думки сторони захисту, прокурора та потерпілих, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_9 повинно бути призначено основне покарання в виді обмеження волі, в межах даного виду покарання, встановленого санкцією ч.1 ст.296 КК України, а також основне покарання в виді позбавлення волі, в межах даного виду покарання, встановленого санкцією ч.2 ст.345 КК України, із застосуванням вимог ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів та ч.1 ст.72 КК України за правилами складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 в виді позбавлення волі, суд застосовує приписи та вимоги ч.4 ст.70 КК України, так як після постановлення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 вересня 2020 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/1056/20, провадження №1-кп/473/305/2020/, за яким обвинуваченого ОСОБА_9 було визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та йому було призначено основне покарання в виді арешту строком на 02 /два/ місяці, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 винний ще в інших кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.296 та ч.2 ст.345 КК України, які ним вчинено 27 серпня 2020 року, тобто до постановлення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 вересня 2020 року. /а.к.п. 61/.

Суд вважає, що даний вид основного покарання в виді позбавлення волі відносно обвинуваченого ОСОБА_9 буде необхідним та достатнім для його виправлення, та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідно до ст.65 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд не знаходить підстав для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням вимог ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

До даного висновку при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд виходить також із змісту досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , відповідно до висновку якої орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, в тому числі і для окремих осіб. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень, участь у виховних заходах та соціально корисній діяльності, проведення індивідуально профілактичної роботи спільно з правоохоронними органами. /а.к.п. 63 64/, а також із змісту ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. ст. 66 та 67 КК України.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінальних правопорушень, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як раніше зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, які передбачають повноваження суду призначати покарання з врахуванням відповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин за обвинувальним актом, що обтяжують покарання, а також позицію сторони захисту стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , яка вважала за можливе призначити основне покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , із застосуванням вимог ст.75 КК України, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_9 міг би бути звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Вказані вище вимоги кримінального закону стороною захисту при обґрунтуванні можливості призначення основного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , із застосуванням вимог ст.75 КК України, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_9 міг би бути звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, не дотримані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті /санкцією частини статті/ Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього кримінального правопорушення, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили кримінальні правопорушення на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, і менш суворого особам, які вперше вчинили кримінальні правопорушення, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення кримінального правопорушення чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю кримінального правопорушення, відшкодували завдані збитки тощо.

Наявність низки непогашених судимостей, за які обвинувачений ОСОБА_9 відбував покрання в місцях позбавлення волі, та знову вчинив кримінальні правопорушення після відбуття покарання та звільнення з місця позбавлення волі, на переконання суду, жодним чином не свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без реального відбування покарання.

Питання про речові докази підлягають вирішенню відповідно до ст.100 КПК України. /а.к.п. 42 43, 44/.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 380 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 визнати винним в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296 та ч.2 ст.345 КК України та призначити йому покарання за даними статтями:

-за ч.1 ст.263 КК України в виді 01 /одного/ року обмеження волі,

-за ч.2 ст.345 КК України в виді 02 /двох/ років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначити покарання в виді 02 /двох/ років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України при сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке призначено за цим вироком та за попереднім вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 вересня 2020 року, остаточно до відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначити 02 /два/ роки позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишити без зміни тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор», обчислюючи строк відбування основного покарання з 02 жовтня 2020 року, тобто з моменту винесення вироку, зарахувавши в строк відбування основного покарання тримання його під вартою з 27 серпня 2020 року по 01 жовтня 2020 року включно, із зарахуванням в строк відбування основного покарання тримання його під вартою в установах попереднього ув`язнення, за правилами ч.5 ст.72 КК України, відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Речовий доказ за кримінальним провадженням: СD R диск з номером NIOIXG13D8061363C2, на якому міститься відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського, на підставі п.7 ч.9 ст.100 КПК України залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання. /а.к.п. 42 43, 44/.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1