ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №:11-кп/818/2894/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих та їхніх представників, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора та обвинуваченої на вирок Київського районного суду м. Харкова від 29 05 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, громадянку України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштовану, заміжню, маючу малолітню дитину ОСОБА_9 2016 року народження, не маючу офіційної реєстрації, фактично мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судиму останній раз 22 03 2019 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі,

визнано винню у вчиненні кримінальних правопорушень, з призначенням покарання:
-за епізодом від 10 02 2019 року за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за даним вироком за епізодом від 10 02 2019 року та за вироком Київського районного суду м. Харкова від 22 03 2019 року до відбуття ОСОБА_7 призначено покарання у виді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.
За епізодом від 04 05 2019 року за ч.2 ст. 185 КК України призначено ОСОБА_7 покарання виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
В силу ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, призначеним відповідно до ч.4 ст. 70 КК України та вироком за епізодом від 04 05 2019 року, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком призначеним відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
У строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_7 зараховано термін її знаходження під вартою з 15 06 2019 року по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку відповідно до ч.5 ст. 72 КК України один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Цивільний позов ТОВ «Спортмастер Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Спортмастер Україна» матеріальну шкоду у розмірі 2300 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати за проведення судових експертиз у сумі 785 грн. на користь держави.
Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що ОСОБА_10 , будучи ранiше неодноразово судимою за вчинення умисних корисливих злочинiв, а саме 07 06 2017 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 рокiв 1 мiсяця позбавлення волi (згiдно ухвали Київського районного суду м. Харкова вiд 22 09 2017 року виконання вироку вiдстрочено до 15 09 2019 року до моменту досягнення дитиною 3-х рокiв) та 22 03 2019 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 рокiв 8 мiсяцiв позбавлення волi, маючи не знятi i не погашенi судимостi на шлях виправлення та перевиховання не стала, належних висновкiв для себе не зробила та знову вчинила умисні корисливі злочини за наступних обставин.
Так, 10 02 2019 року приблизно о 18 - 50 годині ОСОБА_10 , знаходячись разом зi своєю малознайомою ОСОБА_11 у примiщеннi магазину ТОВ «РУШ» магазин «ЄВА» 535 в ТРК «Магелан», розташованого в смт. Мала Данилівка, вул. Кiльцевий Шлях, буд. 4-а, Дергачiвського району Харкiвської областi, побачила як ОСОБА_12 взяла правою рукою з прилавку, де находиться парфумерiя флакон чоловiчої туалетної води торгiвельної марки «VERSACE EAU FRAICНE» ємкістю 100 мл. та флакон жіночої туалетної води торгівельної марки «MOSCНINO I LOVE» ємкiстю 50 мл., після чого попрохала передати їй вказанi флакони туалетної води, тим самим вказані флакони опинилися в руках ОСОБА_10 , пiсля чого у останньої виник прямий умисел, направленим на таємне викрадення чужого майна переслiдуючи мету збагачення а рахунок скоєння злочину iз корисливих мотивів. В подальшому нічого не повідомляючи про свій намір ОСОБА_12 , сховала правою рукою до внутрішньої кишені куртки, яка була одягнена на ній, флакон чоловічої туалетної води торгiвельної марки «VERSACE EAU FRAICНE» ємкiстю 100 мл. вартістю 1235 гривень 00 копійок та флакон жіночої туалетної води торгівельної марки «MOSCНINO I LOVE» ємкiстю 50 мл. вартістю 999 гривень.
Після чого, продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 направилась до виходу з вищевказаного магазину, де пройшовши повз касу з викраденим майном те не розрахувавшись за нього, покинула даний магазин, а в подальшому розпорядилась викраденим на власний розсуд.
Крім того, 04 05 2019 року близько 14 - 00 години, ОСОБА_7 , знаходячись у примiщеннi магазину "Спортмастер" за адресою: м. Харкiв, вул. Героiв Працi, 7, діючи умисно, повторно, таємно, шляхом вiльного доступу, викрала брюки чоловiчi "М NSW CLUВ РАNТ CF FT" р. S (8066762-S) та брюки жiночi "Puma ESS Sweat Pants TR cl" р. S (8518266-S), загальною вартiстю 2908 гривень, після чого поклала викрадене майно собі в сумку та попрямувала до виходу з вказаного магазину та не сплативши його вартість покинула торгівельний зал, перетнувши лінію кас, розпорядившись викраденим майном в подальшому на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «Спортмастер» матеріальну шкоду на зазначену суму.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушеннях, просить про пом`якшення їй покарання, з посиланням на наявність на її утриманні двох дітей, один з яких не досяг п`ятирічного віку та позитивні характеристики за місцем мешкання.

Крім того, просить врахувати наявність таких пом`якшуючих обставин, як визнання нею вини та щире каяття.

На вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурора, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченої, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпілі у кримінальному провадженні та їх представники про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, до апеляційного суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та її захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, докази щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень у суді першої інстанції, з урахуванням положень ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних вимог обвинуваченої щодо пом`якшення їй покарання то, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості, ступінь суспільної небезпеки вчинених нею кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_7 , яка раніше неодноразово судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та перебування на утриманні малолітньої доньки ОСОБА_9 , 2016 року народження.

При цьому, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої ОСОБА_7 не встановлено.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченій саме такий реальний строк покарання в межах санкції статті.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої їй статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачена наголошує на наявність обставин, що можна визнати пом`якшуючими, а саме її щире каяття та перебування у неї на утриманні малолітньої дитини. Проте, ці обставини було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання. Наявність же у обвинуваченої позитивних характеристик за місцем мешкання, на думку колегії суддів не є обов`язковою та безумовною підставою для пом`якшення останній покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченій більш м`якого покарання з наведених апелянтом мотивів, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 29 05 2020 року по справі щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ___________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4