Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7236/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.ст.187, 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року. Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар
судового засідання ОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого
ОСОБА_7
адвоката ОСОБА_8
захисника обвинуваченого
ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10
захисника обвинуваченого
ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12
обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 31.08.2020,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, неодруженого, неофіційно працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

засуджено:

- за ч.2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного засудженому майна.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, обвинуваченому ОСОБА_14 призначено покарання 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного засудженому майна.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_14 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 , у строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням, з 10.06.2016 по 23.01.2019 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ст. 72 ч.5 КК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України №2046-VIII).

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Житомир, громадянина України, неодруженого, неофіційно працюючого, учасника бойових дій, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 20.07.2015. Богунським райсудом м. Житомира за ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України на 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

засуджено ч.2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України 6 років позбавлення волі, без конфіскації належного йому майна.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України, обвинуваченому ОСОБА_13 до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2016 та призначено покарання 6 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації належного йому майна.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_13 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_13 у строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням, з 11.06.2016 року по 23.01.2019 (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ст. 72 ч.5 КК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України №2046-VIII).

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Новоград Волинський Житомирської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, учасника бойових дій, інваліда 3-ї групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше несудимого,

засуджено за ч.2 ст. 187 КК України та призначено покарання, з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України -5 років позбавлення волі, без конфіскації всього належного йому майна.

Відповідно до статті 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з засудженого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 88 242 грн. 00 коп. матеріальної та 100 000 грн 00 коп. моральної шкоди, а всього на суму 187 945 грн. 00 коп., в решті позов залишено без задоволення за його безпідставністю.

Стягнено із ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 в солідарному порядку 703 грн. 68 коп. процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 26 березня 2016 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи на автомобільній мийці, що розташована в АДРЕСА_4 , маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «Audi», модель «A6», номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, скориставшись відсутністю власника даного транспортного засобу ОСОБА_15 , який залишив його для мийки, через незамкнені двері проник до салону автомобіля. Після цього, ОСОБА_9 у вищевказаний день, час та місці, скориставшись ключем від замка запалення, який був залишений ОСОБА_15 , запустив двигун даного транспортного засобу та розпочав рух, покинувши місце вчинення злочину.

Таким чином ОСОБА_9 незаконно заволодів автомобілем марки «Audi», модель «A6», номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 87 945 гривень, що належить ОСОБА_15 та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, 16 травня 2016 року, близько 11 години 30 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи на майдані Станишівському в м. Житомирі, маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «BMW», моделі «520i», номерний знак НОМЕР_2 , зеленого кольору, під приводом огляду для можливої купівлі, через незамкнені двері сів до салону автомобіля. Після цього, ОСОБА_9 у вищевказаний день, час та місці, скориставшись ключем від замка запалення, що був залишений в салоні автомобіля, запустив двигун даного транспортного засобу та розпочав рух, покинувши місце вчинення злочину.

Таким чином ОСОБА_9 незаконно, повторно заволодів автомобілем марки «BMW», моделі «520i», номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 88 242 гривень, що належить ОСОБА_7 та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, 26 травня 2016 року близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_9 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , перебуваючи поблизу будинку №18/9, що по вул. Космонавтів в м. Житомирі помітили раніше невідомого ОСОБА_16 . В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 виник злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_11 у вищевказаний день та час, керуючись корисливим мотивом, підійшли до ОСОБА_16 та силоміць затягли останнього до автомобіля марки «ВАЗ 2112» з державними номерними знаками НОМЕР_3 . В подальшому ОСОБА_9 у вищевказаний день, у невстановлений слідством час, спільно з ОСОБА_13 , ОСОБА_11 на вищевказаному автомобілі поїхали на 7 км автомобільного шляху Т0614 територіального значення Глибочиця-Станишівка, де, повернувши наліво та заїхавши до лісосмуги, зупинили автомобіль, та ОСОБА_13 , погрожуючи застосуванням до ОСОБА_16 насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилося в приставленні ножа до його грудної клітини, почав вимагати передати йому, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 наявні у потерпілого грошові кошти, інакше він вб`є останнього. При цьому ОСОБА_11 у цей час накинув на шию потерпілого мотузку. В свою чергу у потерпілого ОСОБА_16 склалося враження, що якщо він протидіятиме ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 або не виконає їх вимог, то останні реалізують погрозу вбивства. У зв`язку з цим ОСОБА_16 повідомив ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 про те, що у нього на банківському рахунку є гроші та він може передати їх останнім.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 26 травня 2016 року у невстановлений слідством період часу, з вказаного вище місця на автомобілі марки «Honda Accord» номерний знак НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_16 , повезли останнього до міста Києва, при цьому заволодівши технічним паспортом на автомобіль марки «Хонда Акорд» номерний знак НОМЕР_4 та мобільним телефоном марки «Iphone 5s» вартістю 6000 грн., в якому знаходилася сім карта мобільного оператору «МТС» з номером НОМЕР_5 , що для потерпілого матеріальної цінності не становить.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи в м. Києві 26 травня 2016 року ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_13 , ОСОБА_11 під`їхали до банкомату ПРАТ КБ «Приват банк», що розташований по вулиці Панаса Мирного, 16/13, де ОСОБА_16 під погрозою застосування відносно нього насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, зняв із своєю банківської картки грошові кошти в сумі 18 180 гривень та передав останнім.

Після цього, ОСОБА_9 разом із з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи 26 травня 2016 року у невстановлений слідством час приїхали до банкомату ПрАТ КБ «Приват банк», що розташований по вул. Серафімовича, 13-а в м. Києві, де ОСОБА_16 під погрозою застосування відносно нього насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи зняв із своєю банківської картки грошові кошти в сумі 2020 гривень та передав останнім.

Після цього, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи 27 травня 2016 року у невстановлений слідством час приїхали до банкомату ПрАТ КБ «Приват банк», що розташований по проспекті Науки, 9 в м. Києві, де ОСОБА_16 під погрозою застосування відносно нього насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, зняв із своєю банківської картки грошові кошти в сумі 16 160 гривень.

Після цього, ОСОБА_9 разом із з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, 27 травня 2016 року у невстановлений слідством час приїхали до банкомату ПРАТ КБ «Приват банк», що розташований по бульварі Л. Українки, 34 в м. Києві, де ОСОБА_16 під погрозою застосування відносно нього насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи зняв із своєю банківської картки грошові кошти в сумі 2020 гривень.

Після цього, ОСОБА_9 разом із з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, 27 травня 2016 року у невстановлений слідством час приїхали до місця проживання ОСОБА_16 , а саме до будинку АДРЕСА_5 , де під погрозою застосування відносно нього насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи пішов за місцем свого проживання, а саме до квартири АДРЕСА_6 за вище вказаною адресою, звідки виніс грошові кошти в сумі 1000 євро, що станом на 27.05.2016 було еквівалентно 28 031 гривні 67 копійкам.

Після цього, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишили, та в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_16 матеріальної шкоди на суму 72411 гривень 67 копійок.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 його захисник адвокат ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, згідно яких:

- захисник ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Аргументує свої вимоги тим, що оскаржуваний вирок, в частині визнання її підзахисного винним за ч.2 ст.289 КК України, по факту незаконного заволодіння автомобілем БМВ 520, який належав ОСОБА_7 є незаконним та необгрунтованим, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони не підтверджуються дослідженими в суді доказами.

Вказує на ряд процесуальних порушень, допущених при ухваленні зазначеного вироку, а саме на те, що суд не взяв до уваги докази, які могли б істотно вплинути на його висновки. Не зазначив, чому послався на одні докази, а відкинув інші, а саме не взяв до уваги показань свідків сторони захисту та даних роздруківок мобільного оператора «Київстар», проте, що в час вчинення даного злочину її підзахисний знаходився в іншому місці.

Крім цього, посилається на те, що зазначені у вироку суду висновки містять істотні суперечності, а також на те, що потерпіла ОСОБА_7 , в ході розгляду провадження в суді першої інстанції систематично належним чином не повідомлялась про час і місце судових засідань, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, наслідком якого є скасування рішення суду з призначенням судового розгляду в суді першої інстанції.

Зазначає, що сторона обвинувачення не довела фактичний час вчинення даного правопорушення.

- обвинувачений ОСОБА_9 також просить оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свої апеляційні вимоги аргументує тими ж самими доводами, що й його захисник адвокат ОСОБА_10 , вказаними вище.

26.10.2020, до Житомирського апеляційного суду від прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_17 надійшло заперечення на вищевказані апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , згідно яких він просить дані апеляційні скарги, з підстав їх необгрунтованості залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Свої заперечення прокурор ОСОБА_17 аргументує, тим, що вина ОСОБА_9 по факту вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 , а саме автомобілем БМВ 520, яке мало місце 16.05.2016 належним чином доводиться дослідженими в суді доказами.

З приводу фактів неналежного повідомлення потерпілої ОСОБА_7 про дату, час та місце розгляду провадження в суді першої інстанції вказує на те, що остання 16.12.2016 була допитана судом у якості потерпілої. Крім цього, від останньої до суду першої інстанції неодноразово надходили письмові заяви про її згоду на проведення судового провадження без її участі та апеляційних скарг на оскаржуваний вирок суду потерпіла не подавала. В зв`язку з вищевказаним підстав вважати, що права останньої якимось чином були порушені немає.

21.12.2020, до Житомирського апеляційного суду надійшла письмова заява потерпілого ОСОБА_16 , згідно якої останній просить апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

03.12.2021, до Житомирського апеляційного суду від обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 надійшли доповнення до вищевказаних апеляційних скарг, згідно яких просять: скасувати оскаржуваний вирок Корольовського районного суду, призначити обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.2 ст.187 КК України покарання з застосуванням положень ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі встановленої в санкції даної норми Закону та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Свої вимоги апелянти аргументують тим, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді 8 років позбавлення волі є несправедливим, через суворість. Посилаються при цьому на те, що останній по даному епізоду вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, відшкодував потерпілому матеріальну шкоду обвинувачені, а також на те, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_13 за той же самий злочин засуджені до менш м`якого покарання, з застосуванням ст. 69 КК України.

03.02.2021, до Житомирського апеляційного суду надійшла письмова заява потерпілої ОСОБА_7 , згідно якої остання просить, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , міркування обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , які заперечили щодо задоволення вказаних апеляційних скарг, перевіривши вирок суду першої інстанції, в межах передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що подані апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 не підлягають задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що вирок суду першої інстанції, в частині визнання ОСОБА_9 винним по епізоду незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_15 , а також в частині визнання вини ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 по епізоду розбійного нападу відносно ОСОБА_16 є законним та обгрунтованим і жодною зі сторін в апеляційному порядку не оскаржується.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд також погоджується.

В свою чергу, з приводу апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , щодо недоведеності вини останнього по епізоду незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_7 , то такі доводи є безпідставними.

Винуватість обвинуваченого по даному епізоду належним чином підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами:

- наданими в суді показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що про автомобіль, який в неї вкрали, їй стало відомо зі слів поліції та її чоловіка. Автомобіль до цього часу не повернули та нічого не відшкодували. Вартість автомобіля становить 100 тисяч гривень. В автомобілі було два мобільних телефони;

- наданими в суді показаннями свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що є чоловіком потерпілої ОСОБА_7 у власності його дружини перебуває автомобіль марки «BMW 520і», яким він також користувався. Вони в інтернеті виклали об`яву про намір продати вказаний автомобіль 16.05.2016 року близько 10 год. до нього зателефонував невідомий чоловік, який повідомив, що цікавиться купівлею зазначеного автомобіля та попросив під`їхати до майдану Станишівського в місті Житомирі. Прибувши на вказане місце близько 10 год. 30 хв. він (свідок ОСОБА_18 ) побачив раніше незнайомого йому чоловіка, яким був, як йому стало відомо пізніше, ОСОБА_9 , що цікавився купівлею автомобілю. Через декілька хвилин ОСОБА_9 попросив проїхати на даному авто для огляду та перевірки його технічного стану, з чим він ( ОСОБА_18 ) погодився. Після цього, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_9 сів у автомобіль та поїхав по вулиці Івана Гонти у напрямку майдану Смолянського. Зрозумівши, що ОСОБА_9 незаконно заволодів автомобілем та не має наміру його повертати, свідок ОСОБА_18 зателефонував на гарячу лінію «102» та викликав слідчо-оперативну групу. Обвинуваченого він впізнає за формою обличчя, зачіскою, лінією змикання губ, під час вчинення злочину обвинувачений був одягнений у чорну футболку, штани та кофту.

Вищевказані допити в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_18 проведені без процесуальних порушень, з дотриманням вимог ст.ст.352, 353 КПК України.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_9 по епізоду незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_7 доводиться:

- протоколом огляду місця події від 16.05.2016, за участі свідка ОСОБА_18 , згідно якого було оглянуто ділянка місцевості по м-ну Станишівському в м. Житомирі, звідки було викрадено автомобіль марки «BMW», моделі «520i», номерний знак НОМЕР_2 , зеленого кольору (т.3, а.с.93-95);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.06.2016, за участі свідка ОСОБА_18 , згідно якого останній під номером № 1 впізнав особу, яка заволоділа його автомобілем марки «BMW», моделі «520i», номерний знак НОМЕР_2 , зеленого кольору ( т.3 а.с., 114-116);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.06.2016 р. з участю свідка ОСОБА_19 , згідно якого останній впізнав особу під № 3, яка заволоділа автомобілем «БМВ» (т.3, а.с. 117-122).

Зазначені огляд місця події та пред`явлення особи для впізнання проведені з дотриманням вимог ст.ст.228, 237 КПК України.

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що усі вищевказані докази вини обвинуваченого ОСОБА_14 є допустимі, їх дослідження судом першої інстанції проведено з дотриманням положень ст.ст. 342 368 КПК України.

З приводу апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_9 та його адвоката ОСОБА_10 про те, що стороною обвинувачення не доведено фактичний час вчинення цього кримінального правопорушення, то такі твердження також є безпідставними та спростовуються зазначеними вище доказами, а саме наданими в суді показаннями свідка ОСОБА_18 . З яких слідує, що обвинувачений ОСОБА_9 здійснив незаконне заволодіння автомобілем ОСОБА_7 приблизно в 11.00 год., 16.05.2016. Крім цього, час та дата вчинення даного злочину підтверджується змістом протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_7 від 16.05.2016 (т.3 а.с.92).

Щодо апеляційних тверджень обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про те, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку послався лише на докази сторони обвинувачення та не взяв при цьому до уваги доказів сторони захисту, то такі твердження апеляційний суд також не може вважати обгрунтованими.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що по даному епізоду судом було досліджено не тільки докази сторони обвинувачення, а й докази сторони захисту, а саме:

- наданні в суді показання свідка ОСОБА_20 , згідно яких вона знає ОСОБА_9 , який є племінником ОСОБА_21 , її колеги. В ОСОБА_21 був день народження і ОСОБА_9 приходив її привітати. Сама ОСОБА_22 їй сказала, що це ОСОБА_23 приходив 16.05.2016 р. її вітати та вона сама (свідок) бачила, що хтось в темній кофті з капюшоном та із трояндами приходив ОСОБА_22 вітати;

- наданні в суді показання свідка ОСОБА_24 , згідно яких вона підтвердила покази свідка ОСОБА_20 та показала, що 16.05.2016р. близько 12-12.30 до неї приїхав обвинувачений ОСОБА_9 з розами привітати з днем народження. Був одягнутий у темну куртку з капюшоном;

- наданні в суді показання свідка ОСОБА_25 , згідно яких 16 травня 2016 року приблизно об 11 год. 30 хв. вона з район Музичної фабрики в мЖитомирі на маршрутному таксі їхала в с. Кодня Житомирського району додому. В автобусі вона познайомилась з молодим чоловіком, в якого при собі був букет квітів та коробка цукерок. На її запитання чоловік повідомив про те, що він їде в с.Кодня вітати з Днем народження свою хрещену та назвав її ім`я. Вона (свідок) згадала дану подію, оскільки більше таких подій не було. До суду прийшла давати показання на прохання матері обвинуваченого;

- роздруківку мобільного оператора «Київстар» про місцезнаходження телефонного номеру № НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_9 , яка свідчить про те, що 16.05.16 р. об 11 год. 33 хв. базовою станцією № 19111, зареєстровано місцезнаходження телефонного номеру НОМЕР_6 в районі дії базової станції №19111, яка знаходиться по вул.1-го Травня. 75, а Майдан Станишівський в м.Житомирі, де було скоєно правопорушення, згідно роздруківки обслуговується слідуючими базовими станціями: Базова станція № 7842, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ; Базова станція №1933, яка знаходиться за адресою: м.Житомир.вул.І.Гонти.86; Базова станція №1931, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 .

При цьому, зі змісту даного вироку слідує, що суд першої інстанції надав перевагу доказам сторони обвинувачення у зв`язку з тим, що саме у присутності свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_26 , ОСОБА_9 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 .

Апеляційний суд погоджується з такою оцінкою доказів судом першої інстанції, враховує при цьому те, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані про спростування факту незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_7 , а також дані про притягнення до відповідальності потерпілої, свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_26 по факту надання ними неправдивих показань та неправдивого повідомлення про злочин.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 доведена належними та допустимими доказами. Дії останнього правильно кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України.

З приводу істотних порушень КПК України, щодо систематичного неналежного неповідомлення судом першої інстанції потерпілої ОСОБА_7 про час та дату судових засідань, на які у своїх апеляційних скаргах посилаються обвинувачений ОСОБА_27 та його захисник ОСОБА_10 , то такі доводи також не є обгрунтованими та у даному випадку не можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку.

Так, в ході дослідження матеріалів провадження, апеляційним судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_7 16.12.2016 надавала показання в суді першої інстанції (т.1, а.с.148), розповіла про всі відомі їй обставини справи. При цьому, як вбачається з протоколу судового засідання, даний судовий розгляд проходив за участі обвинуваченого ОСОБА_9 та його звхисника ОСОБА_28 . Вищевказане свідчить про те, що в ході судового розгляду суд забезпечив сторонам у провадженні передбачене КПК України право висловитись про обставини справи та ставити запитання один одному.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що 02.12.2016 (т.1, а.с.134), 13.11.2017 (т.2, а.с.86), 22.03.2019 (т.5, а.с.207) та 17.06.2020 (т.6, а.с.202) від потерпілої ОСОБА_7 до суду першої інстанції надходили письмові заяви та клопотання про розгляд провадження без її участі, в тому числі і про проведення без її участі судових дебатів.

Будь-яких даних про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_7 скаржилась на факт її неповідомлення про час та дату розгляду судового провадження в матеріалах справи також не вбачається.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні буть які скарги обвинуваченого ОСОБА_9 або його захисника ОСОБА_10 про те, що окремі судові засідання в суді першої інстанції проходили без участі потерпілої ОСОБА_7 .

З приводу апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_28 про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 менш суворо покарання за ч.2 ст.187 КК України, з застосуванням положень ст.69 КК України, то такі доводи також є безпідставними.

З оскаржуваного вироку вбачається, що при призначенні ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених останнім злочинів, дані про особу обвинуваченого, дані про обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з призначеним ОСОБА_9 за ч.2 ст.187 КК України видом та розміром покарання, вважає його справедливим та таким, що відповідає санкції цієї статті та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З приводу незастосування судом положень ст.69 КК України, при визначенні ОСОБА_9 виду та розміру покарання за ч.2 ст.187 КК України, апеляційний суд також погоджується з таким рішенням, оскільки це є правом, а не обов`язком суду.

Будь-яких інших порушень норм матеріального та процесуального права, які можуть стати підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку апеляційний суд також не вбачає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за доцільне апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 або його захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 31.08.2020, відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.187, ч.2 ст.289 КК України та відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_11 за ч.2 ст.187 КК України без зміни.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: