Справа №: 671/1860/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області
в складі головуючої-судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Волочиськ кримінальне провадження № 0000103 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волочиськ Хмельницької області, українця, громадянина України, непрацюючого, раніше несудимого, неодруженого, із неповною вищою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, з угодою про примирення від 23 липня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2019 року близько 05 години 40 хвилин, ОСОБА_6 , в порушення вимог п.п. 2.1. (а), Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 України (далі по тексту ПДР), не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи автомобілем марки «VAZ» моделі 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Музейній в м. Волочиськ Хмельницької області, поблизу багатоквартирного житлового будинку № 68, у напрямку від центра міста до залізничного переїзду по вул. Фридрихівській в м. Волочиськ Хмельницької області, в порушення вимог п.п. 1.5., 2.3. (б, д), 10.1., 11.1., 11.3., 12.1., 12.2., 12.3. ПДР, створюючи своїми діями небезпеку іншим учасникам руху, діючи легковажно і самовпевнено, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, втратив здатність постійно та безпечно контролювати рух транспортного засобу, поблизу будинку № 31 по вул. Музейній в м. Волочиськ Хмельницької області, допустив неуважність та не переконався у безпечності власних дій під час зміни напрямку руху, не врахував ширини проїзної частини, габаритів транспортного засобу, на заокругленій вліво ділянці автодороги, виїхав на смугу зустрічного руху, після появи в полі зору пішохода ОСОБА_4 , своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустив наїзд на вищевказаного пішохода, яка йшла по лівому краю проїзної частини дороги у попутному напрямку.

В результаті наїзду пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки та перелому правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням відломків, які згідно із висновком судово-медичної експертизи № 45 від 27.05.2019 за своїм характером є тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я та крововиливів в обох навколоочних ділянках, рваної рани в ділянці кута верхньої повіки лівого ока, рваної рани носа, рваної рани нижньої губи та підборіддя, контузії обох очей легкого ступеня, струсу головного мозку, перелому кісток носа зі зміщенням уламків, розколу коронкової частини 1-го зуба на верхній щелепі зліва, які згідно з цим же висновком експерта за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

02.04.2019 ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.5., 2.1. (а), 2.3. (б, д), 10.1., 11.1., 11.3., 12.1., 12.2., 12.3. ПДР, зміст яких полягає в наступному:

1. Загальні положення:

п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

2. Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів:

п. 2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

10. Початок руху та зміна його напрямку.

п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

11. Розташування транспортних засобів на дорозі:

п. 11.1. Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

п. 11.3. На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

12. Швидкість руху

п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозяться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п. 12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення.

23 липня 2020 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 , за участі захисника обвинуваченого та представника потерпілої в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 471, 473, 474 КПК України, укладено угоду про примирення.

Відповідно до угоди про примирення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 дійшли згоди щодо:

- формулювання обвинувачення. При цьому, сторони угоди погодили, що вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння не перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з порушенням ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху та спричиненням потерпілій тілесних ушкоджень;

- кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України;

-наявності двох пом`якшуючих покарання обставин, а саме: добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину;

- наявності лише однієї обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 - вчинення злочину щодо особи похилого віку. Згідно висновків експерта № 805 та № 807 обвинувачений ОСОБА_6 на момент вчинення ДТП не перебував у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

- узгодженого покарання обвинуваченому у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень 00 копійок, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

- згоди сторін на призначення вищевказаного покарання;

- наслідків укладення, затвердження і невиконання угоди, передбачених ст.ст. 473, 394, 476 КПК України,

Крім того, обвинувачений та потерпіла визначили в угоді, що розмір шкоди заподіяної ОСОБА_4 становить 42000,00 грн., в тому числі: 17911,76 грн. матеріальна шкода та 24088,00 грн. моральна шкода. Обвинувачений ОСОБА_6 під час досудового розслідування даного кримінального провадження добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_4 12000,00 грн. В ході судового розгляду даної кримінальної справи ОСОБА_6 добровільно відшкодовано ОСОБА_4 30000,00 грн. Потерпіла ОСОБА_4 відмовляється від решти позовних вимог, а саме: 75912,00 грн. моральної шкоди, а також від стягнення будь-яких витрат на правову допомогу по даній справі.

Потерпіла ОСОБА_4 заявляє, що з моменту підписання цієї Угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних претензій, але виключно майнових та немайнових, до обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу інкримінованого йому злочину по кримінальному провадженні №0000103. Обвинувачений ОСОБА_6 не зобов`язаний вчиняти на користь потерпілого жодних дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди.

Вказана угода про примирення подана до суду стороною захисту під час судового розгляду справи 23.07.2020.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується. Зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди, просив угоду про примирення затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник ОСОБА_7 вважав, що угода про примирення повністю відповідає вимогам законодавства, укладена добровільно та підлягає затвердженню.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили, що потерпілій зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України. Просили затвердити укладену угоду та призначити узгоджене сторонами покарання. Претензій до обвинуваченого не мають - шкода відшкодована. Угода укладена добровільно. Також просили залишити без розгляду цивільний позов.

Прокурор вважає, що при укладенні угоди про примирення не були дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив відмовити в затвердженні такої.

В обґрунтування своїх заперечень вказав, що сторони угоди в порушення вимог ч. 1 ст. 741, п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України виключили з формулювання обвинувачення посилання на порушення ОСОБА_6 п. 2.9 а ПДР. Також безпідставно виключили таку обтяжуючу покарання обставину, як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що в свою чергу, приводить до незгоди прокурора із покаранням узгодженим сторонами угоди без застосування додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доводи учасників кримінального провадження, та оцінивши відповідність укладеної угоди про примирення вимогам законодавства, суд приходить до висновку, що угода підлягає затвердженню, однак із призначенням додаткового покарання обвинуваченому. Підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ст. 12 КК України, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення, кримінально каране діяння ОСОБА_6 є злочином невеликої тяжкості.

Аналізуючи та оцінюючи обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При цьому, порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 2.3. (б, д), 10.1., 11.1., 11.3., 12.1., 12.2., 12.3. ПДР знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками отриманням потерпілою ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Суд при ухваленні вироку враховує, що тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення підп. «а» п. 2.9 ПДР не є елементом об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, адже саме по собі не призводить до суспільно небезпечних наслідків, передбачених у цій статті.

Вказівка у вироку на порушення водієм транспортного засобу підп. «а» п. 2.9 ПДР лише деталізує, уточнює, конкретизує правопорушення, його суспільну небезпечність, стан суб`єкта злочину, передбаченого ст. 286 КК України, але жодним чином не впливає на кваліфікацію (не є кваліфікуючою ознакою) злочину.

Аналогічна позиція стосується і порушення водієм підп. «а» п. 2.1 ПДР (обов`язок водія мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії).

Вказане обґрунтування наведене в правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові Великої Палати ВС від 21.08.2019 (справа № 682/956/17, провадження № 13-31кс19), що враховує суд при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 з угодою про примирення.

Тому, суд погоджується з позицією сторін угоди в частині виключення із формулювання обвинувачення посилання на підп. «а» п. 2.9 ПДР.

Крім того, сторони погодили, що в даному кримінальному провадженні відсутня така обтяжуюча покарання обставина, як вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Прокурор заперечив щодо даного пункту угоди, та просив суд все ж таки врахувати дану обтяжуючу обставину при ухваленні судового рішення.

Так, згідно з висновками судово-токсикологічної експертизи № 804 від 03.05.2019 і № 805 від 16.05.2019 в зразку крові ОСОБА_6 наявність етилового (винного) алкоголю не виявлено, як і не виявлено в ній наркотичних засобів і психотропних речовин. Експертизи проведено зі зразку крові, відібраного у обвинуваченого в день ДТП, тобто 02.04.2019.

З довідки Волочиської ЦРЛ № 50 від 02.04.2019 слідує, що ОСОБА_6 поставлено лікарем ОСОБА_8 діагноз: алкогольне сп`яніння за зовнішніми ознаками. Виміряти кількість алкоголю у піддихувальному повітрі лікарю не вдалося.

Показання свідка ОСОБА_9 в частині, що від водія ОСОБА_6 одразу після ДТП було чути запах алкоголю, а будь-які інші ознаки вона не спостерігала, спростовуються наведеним вище висновком експерта.

Потерпіла в угоді про примирення визнала, що керування обвинуваченим транспортним засобом відбувалось не в стані сп`яніння.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, суд вважає, що усі сумніви слід тлумачити на користь обвинуваченого, а тому наявні в справі висновки експертиз та позиції потерпілої сторони і сторони захисту викладені в угоді про примирення підтверджують відсутність такої обтяжуючої покарання обставини, як перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, суд вважає таким що відповідає вимогам КК України та КПК України зміст абз. 2 розділу 3 угоди про примирення від 23.07.2020.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілою угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватими, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_4 також повністю усвідомлює зміст укладеної з обвинуваченим угоди про примирення, цілком розуміє наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Таким чином, на виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що укладення угоди є добровільним, сторони усвідомлюють свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, а обвинувачений, крім того, характер обвинувачення та вид покарання, яке погодили до нього застосувати.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд виходить з наступного.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд вважає добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Сторони угоди погодили покарання обвинуваченому у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень 00 копійок, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, суд вправі при ухваленні вироку та затверджені відповідної угоди призначити покарання суворіше ніж узгоджене сторонами в угоді.

Суд вважає, що погоджене сторонами основне покарання відповідає вимогам законодавства та підлягає застосуванню до обвинуваченого.

Однак, з позицією сторін угоди, в частині не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд погодитись не може.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності: за ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 178, ст. 173 КУпАП (відомості досудової доповіді). Крім того, суд враховує характер кримінального правопорушення, вчинене ОСОБА_6 та допущені ним правила ПДР, в тому числі відсутність у обвинуваченого на момент кримінального правопорушення посвідчення водія відповідної категорії.

Тому, при постановленні вироку суд застосовує до обвинуваченого ОСОБА_6 покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України в редакції чинній на момент вчинення кримінального правопорушення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень 00 копійок (яке узгоджене сторонами угоди), з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Враховуючи усе наведене, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для часткового затвердження угоди про примирення від 23.07.2020 між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Цивільний позов ОСОБА_4 слід залишити без розгляду, враховуючи письмову заяву останньої та зміст угоди про примирення від 23.07.2020.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Документально підтверджені витрати на залучення експертів у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Витрати ОСОБА_4 , понесені на оплату допомоги представника не підлягають стягненню з ОСОБА_6 враховуючи зміст угоди про примирення.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Арешт накладений на майно підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 65 КК України, с статтями 373, 374, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити частково угоду про примирення, укладену 23 липня 2020 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000103 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Цивільний позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства Страхова Група «ТАС» та ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведені експертизи в сумі 5454,17 грн.

Речові докази: автомобіль марки «VAZ» моделі 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 повернути власнику - ОСОБА_10 ; банку ємністю 0,5 л, футляр із окулярами повернути - ОСОБА_4 ; уламок лакофарбового покриття зеленого кольору та уламок пластику чорного кольору - знищити.

Арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 02.04.2019 скасувати.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілим та прокурором виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Хмельницького апеляційного суду через Волочиський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1