Єдиний унікальний номер справи 194/230/20
Провадження № 1-кп/185/374/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року Колегія Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554 від 09 грудня 2019 року, з обвинувальним актом за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грузьке Добропільського району Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тернівки Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених - адвоката ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожному окремо, строк якого спливає 14 вереня 2020 року, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив змінити на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 заперечував проти продовження тримання під вартою, просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_10 не заперечували щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 поклалася на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_11 підтримав клопотання прокурора, заперечував проти зміни запобіжного заходуобвинуваченим на домашній арешт.

З`ясувавши думку сторін кримінального провадження із зазначеного питання, кожного окремо, проаналізувавши та співставляючи зазначені питання між собою та у сукупності з позицією сторін кримінального провадження, змістом обвинувального акту, а також вимогами КК та КПК України, колегія суддів приходить до наступного висновку.

На даний час строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожного окремо, до наступного судового засідання закінчується, однак завершити кримінальне провадження неможливо, розгляд кримінального провадження триває.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, серед яких є такі, як домашній арешт та тримання під вартою.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших учасників цього ж кримінального провадження;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

На виконання вказаних вимог Закону колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, відповідно до ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, покарання за вчинення яких, у разі доведеності вини, передбачено на тривалий строк позбавлення волі та довічне позбавлення волі, не працює. Обвинувачений ОСОБА_5 під тяжкістю встановленого покарання може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, в позапроцесуальний спосіб незаконно впливати на свідків, які ще судом не допитані, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою та можливість продовження вищевказаного запобіжного заходу, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати і мають місце при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_5 зареєстрований у Донецькій області, що підтверджує ризик переховування від суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 є неповнолітнім, раніше не судимий, відповідно до ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, покарання за вчинення яких, у разі доведеності вини, передбачено на тривалий строк позбавлення волі. Обвинувачений ОСОБА_6 під тяжкістю встановленого покарання може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, в позапроцесуальний спосіб незаконно впливати на свідків, які ще судом не допитані, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою та можливість продовження вищевказаного запобіжного заходу, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати і мають місце при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Як зазначив потерпілий ОСОБА_11 , родичі обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема відчим, мати та брати, здійснюють на нього тиск, вимагають не підтримувати в судовому засіданні принципову позицію. З цього приводу він звернувся до поліції, і це звернення зафіксовано.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожному окремо, обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує останнім, у разі визнання останнього винуватим у кримінальних правопорушеннях, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, можуть переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії судового розгляду та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не зважаючи на їх міцні соціальні зв`язки, у разі доведеності вини та визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень ЄС з прав людини «Прокопенко проти України» та «Лабітта проти Італії», колегія суддів приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується з думкою прокурора про те, що враховуючи ймовірну тяжкість покарання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у разі визнання останніх винуватими у кримінальних правопорушеннях, їм може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, перебуваючи під загрозою тяжкого покарання, є підстави вважати, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть переховуватися від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Крім того, знаходячись під загрозою застосування тяжкого покарання, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть вплинути на свідків, з метою схилення до зміни показів та відмови від показів, взагалі. Ці ж обставини вказують на недопустимість застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні не доведені.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України, не визначався, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожний окремо обвинувачуються у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 05 листопада 2020 року.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - до 05 листопада 2020 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, направити начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4).

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3