В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002350 від 31 березня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого вантажником, з неповною середньою освітою, не одруженого, громадянина України, раніше судимого: 10 березня 1992 року вироком Гощанського районного суду Рівненської області за ч. 3 ст. 140 КК України до 2 років позбавлення волі, відповідно до ст. 46-1 КК України виконання вироку відстрочено терміном на 1 рік; 24 березня 1993 року Фастівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 140 КК України до 4 років позбавлення волі; 15 липня 1997 року Семенівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 140, ст. 17, ч. 1 ст. 215-3, ст. 42 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 24 червня 2002 року Дрогобицьким міським судом Львівської області за ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 2 ст. 141, 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 30 січня 2007 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;15 травня 2013 року вирокомГолосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки; 25 травня 2020 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
29 березня 2020 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 04 год 00 хв, ОСОБА_3 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Павла Усенка», побачив потерпілу ОСОБА_5 , у якої в сумці перебував мобільний телефон марки «Huawei Y5», і в цей момент у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свої злочинні наміри, діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного матеріального збагачення, ОСОБА_3 , упевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, дістав з кишені сумки потерпілої ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Huawei Y5», чорного кольору, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 , вартістю 1 999 грн 00 к. та почав зберігати його при собі.
Довівши свій злочинний умисел до кінця, зберігаючи при собі викрадене майно, ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 1 999 грн 00 к.
Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Пояснив, що 29 березня 2020 року, приблизно о 03 год 00 хв він знаходився на зупинці громадського транспорту «Павла Усенка» у місті Києві та помітив невідому йому раніше жінку, якою виявилась ОСОБА_5 . Вони познайомились та разом з іншими особами вживали алкогольні напої. Коли потерпіла ненадовго відлучилась, залишивши на зупинці свій рюкзак, він виявив там мобільний телефон марки «Huawei», забрав собі та пішов. Мобільним телефоном розпорядився на власний розсуд, віддавши його своїй знайомій. У вчиненому щиро кається та просить вибачення за вчинене у потерпілої.
Також в судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_5 , яка зазначила, що 29 березня 2020 року, десь о 03 год 00 хв вона перебувала на зупинці громадського транспорту «Павла Усенка» у місті Києві, де відпочивала зі знайомими. Також там був незнайомий їй чоловік, який представився ОСОБА_3 . При цьому, у неї був із собою рюкзак в якому знаходився мобільний телефон марки «Huawei». Через деякий час вона відлучилася від зазначеного місця, залишивши там свій рюкзак. Потім вдома вона вирішила використати мобільний телефон, однак не знайшла його в рюкзаку, після чого викликала поліцію. Також коли вона повернулась на місця зупинки громадського транспорту ОСОБА_3 уже не було. Згодом їй мобільний телефон був повернутий. Обвинувачений вибачився перед нею і вона прийняла вибачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілу ОСОБА_5 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання у м. Києві, працює, раніше неодноразово судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказаний злочин відноситься до категорії нетяжких злочинів, думку державного обвинувача, потерпілої та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 185 КК України, у виді арешту.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Згідно довідки Дарницького районного суду м. Києва №753/55463/20 від 25 серпня 2020 року, вбачається, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. При цьому 17 липня 2020 року матеріали справи 753/55463/20 направлені до Київського апеляційного суду.
При цьому суд враховує, що злочин за даним вироком ОСОБА_3 вчинив до ухвалення вироку Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року.
Як роз`яснюється в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.
Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді арешту строком 3 (три) місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від його відбування з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та даний вирок виконувати самостійно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме мобільний телефон марки «Huawei Y5», який переданий на зберігання потерпілій залишити у володіння ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1