Справа № 461/2547/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2020 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львів, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 26 грудня 2019 року близько 09 години 30 хвилин, керуючи автобусом марки «Богдан А-091» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним у правій смузі руху (смузі руху для маршрутних транспортних засобів), по вулиці Куліша в напрямку регульованого перехрестя із вулицею Зернова у м. Львові, наблизившись до вказаного перехрестя зупинився та на дозволений йому сигнал світлофора розпочав маневр поворот праворуч де, проїжджаючи регульований пішохідний перехід, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5; Розділу 2 п.п.2.3 д; Розділу 10 п.п. 10.1; Розділу 16 п.п. 16.2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, а саме керуючи технічно-справним транспортним засобом, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, яка виразилася у тому, що він перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, на регульованому перехресті, повертаючи праворуч не дав дорогу пішоходу, який переходив проїзну частину дороги на яку він повертав, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , котрий переходив дорогу на регульованому пішохідному переході з права на ліво. У результаті порушення Правил дорожнього руху, водієм ОСОБА_4 , пішохід ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичного експерта №01/20 від 31.01.2020 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливів м`яких тканин голови, перелому кісток склепіння та основи черепа, гострої субдуральної гематоми справа, травматичного субарахноїдального крововиливу, прямого перелому шостого ребра зліва, синців в ділянці правого вуха, садна в ділянці лівого плеча в результаті яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю. Дав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Показав, що в березні 2019 року влаштувався на роботу до ПП « ОСОБА_8 ». 26 грудня зранку вийшов на роботу (у рейс). У той день здійснив наїзд на потерпілого за обставин які наведені у обвинувальному акті. Він намагався надати потерпілому медичну допомогу та сам викликав швидку допомогу. Кожен день після ДТП провідував потерпілого та цікавився його здоров`ям. Також, пропонував допомогу сім`ї ОСОБА_7 , на даний час вже відшкодував сім`ї потерпілого шкоду. Після ДТП також здавав аналізи і повідомив керівництво на випадок. В обвинувальному акті все відображено вірно. Дуже шкодує про вчинене. У вчиненому розкаюється.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового розгляду і такі ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував в обвинуваченого, а також інших учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив сторонам кримінального провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини даної справи у апеляційному порядку.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і повно відображають обстановку і обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, також враховано досудову доповідь персоналу органу пробації, згідно якої, існує низький ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства на даний момент.

Також, суд враховує п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14. Відповідно до зазначених положень, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень і поведінку після скоєння злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, факт щирого каяття, який знайшов своє відображення в матеріалах кримінального провадження та в ході розгляду справи, відношення обвинуваченого до вчиненого, характер допущених порушень правил безпеки дорожнього руху. Крім того, суд враховує те, що матеріальна і моральна шкода заподіяна потерпілій відшкодована обвинуваченим в повному обсязі, потерпіла не має до обвинуваченого жодних претензій. Також суд враховує фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину, те, що злочин вчинено обвинуваченим з необережності, дані про особу обвинуваченого, зокрема його вік, те, що останній раніше не судимий, відомостей про перебування на обліку в лікаря психіатра та нарколога не встановлено, є особою з інвалідністю, має ряд хронічних захворювань. Водночас, суд при призначенні покарання також приймає до уваги обставини відображені у досудовій доповіді органу пробації, зокрема те, що на момент вчинення злочину обвинувачений двічі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину. Визнаючи у даній справі факт щирого каяття, суд бере до уваги визнання обвинуваченим своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу вчинення злочину, визнання негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намагання обвинуваченого відшкодувати завдані злочином збитки, бажання виправити наслідки скоєного. Активним сприянням у розкритті злочину суд визначає надання обвинуваченим органам досудового розслідування допомоги в установленні всіх обставин справи, зокрема добровільне повідомлення обвинуваченим всіх відомих йому обставин події злочину.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд виходить з того, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. Відтак покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті за якою кваліфіковані дії обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість злочину, вищенаведені обставини справи, зокрема позитивні дані про особу обвинуваченого, заяву потерпілої, згідно якої ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся у вчиненому, вибачився за свої протиправні дії та відшкодував завдану ним шкоду, остання не наполягає на обранні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, враховуючи пом`якшуючі обставини, відшкодування шкоди, суд приходить до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання, і відповідно до ст.75 КК України, вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з покладення на останнього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Суд вважає, що така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, і буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання призначення додаткового покарання, суд враховує тривалий водійський стаж обвинуваченого та обставини відображені у досудовій доповіді органу пробації, зокрема те, що на момент вчинення злочину обвинувачений двічі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Крім того, суд бере до уваги, що вказаний злочин став наслідком порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, а тому вважає за необхідне застосувати до нього додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченому по даній справі не обирався.

У відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, арешт, який накладено ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 27.12.2019 року, після набрання вироком законної сили слід скасувати, оскільки відпали правові і фактичні підстави для його застосування.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі за проведення по справі експертиз в розмірі 10 787, 04 гривень підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням та призначити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 27 грудня 2019 року на автобус марки «Богдан А-091» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази по справі:

-автобус марки «Богдан А-091» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути володільцю ОСОБА_9 ;

-диск із записом ДТП залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 10 787 гривень 04 копійки судових витрат за проведення по справі експертиз.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1