Справа № 204/3551/20
Провадження № 1-в/204/721/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

представника закладу ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

особи, відносно якої
розглядається заява ОСОБА_6
при розгляді у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 .
Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 23.01.2015 відносно ОСОБА_6 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В судовому засіданні представник закладу лікар-психіатр ОСОБА_4 підтримала подану заяву та просила суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 . Під час судового розгляду дала чіткі та послідовні пояснення, якими обґрунтувала необхідність продовження заходів саме у лікарні з суворим наглядом. Так вона пояснила, що з 2015 року вона є лікуючим лікарем ОСОБА_6 . Зазначила, що у ОСОБА_6 хронічне захворювання, на даний час хворий вважає себе психічно здоровою людиною, що свідчить про не сформованість терапевтичних настанов на майбутнє. Зараз афективне забарвлення у хворого згладжене, це є позитивною динамікою, тобто є початком покращення, але цього ще недостатньо для зміни режиму. Також зазначила, що у ОСОБА_6 є затверджена програма реабілітації, остання форма була затверджена 04.05.2020, яка була затверджена мультидисциплінарною бригадою. Зробила посилання на відповідні записи у медичній картці стаціонарного хворого, які обґрунтовують висновок комісії в частині необхідності продовження заходів у лікарні, з яких вбачається, що 19.01.2020 маячні ідеї втратили забарвленість. Повідомляє, що дружина брата отруювала його ліками. Не висловлює жалю. Заперечує омани сприйняття. Вважає себе здоровим. Вважає, що зробив правильно; 27.01.2020 емоційно нестабільний, не розуміє необхідності лікування; 02.03.2020 емоційно не стабільний, холодний, безжальний. Говорить, що брат занапастив йому життя; 24.06.2020 про скоєне розповідає без жалю, необхідності лікування не визнає; 27.04.2020 емоційно нестабільний, критичні здібності порушені, терапевтичних настанов не має; 28.04.2020 не має критики, про скоєне повідомляє без жалю. Вважає себе здоровим.

ОСОБА_6 просив змінити йому заходи примусового характеру. Зазначив, що лікування йому допомогло, він усвідомив, що скоїв.
Адвокат ОСОБА_5 підтримав думку свого підзахисного та просив змінити застосування примусових заходів медичного характеру. Зазначив, що він не ставить під сумнів наявність хвороби у ОСОБА_6 , але вважає, що за 5 років його перебування в лікарні всі висновки схожі між собою. Також зазначив, що лікарем не доведено необхідність продовження застосування примусових заходів в умовах суворого нагляду.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав подану заяву.
Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно з ч.5 ст.94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів №526 від 26.05.2020 вбачається, що ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання. Наявні маячні ідеї будених відносин, збитку на адресу постраждалих почали втрачати афективну забарвленість, але хворобливість своїх переживань не усвідомлює. Мають місце емоційна лабільність, байдуже, холодне ставлення до скоєного, відсутність критичних здібностей, не сформованість терапевтичних настанов, що свідчить про те, що хворий становить особливу небезпеку для оточуючих.

Зазначений висновок повністю підтверджується поясненнями лікуючого лікаря ОСОБА_4 , наданими нею у судовому засіданні, з яких вбачається, що ОСОБА_6 потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру саме у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду, оскільки його психічний стан не стабілізований, в нього відсутні настанови на необхідність лікування та критична оцінка скоєного, тобто ОСОБА_6 досі зберігає особливу небезпеку для оточуючих. При обґрунтуванні своїх доводів, лікар ОСОБА_4 наводила відповідні посилання на медичну картку стаціонарного хворого, дослідженої судом, а саме на записи від 19.01.2020, 27.01.2020, 02.03.2020, 24.06.2020, 27.04.2020, 28.04.2020, які відносяться до міжкомісійного періоду та, на переконання суду, є доказами висновків, які викладені комісією в акті №526 від 26.05.2020 та підтверджують пояснення лікаря-психіатра, надані у судовому засіданні.
Оцінюючи посилання адвоката на схожість висновків комісій, суд зазначає, що з досліджених двох останніх за часом висновків вбачається, що в висновку комісії лікарів-психіатрів №1258 від 02.12.2019 зазначено, що у ОСОБА_6 наявна продуктивна психосимптоматика (актуальні маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу постраждалих) в поєднанні з емоційною лабільністю, роздратованістю, повним неусвідомленням свого психічного стану, важкості скоєного, необхідності лікування свідчить про особливу небезпеку хворого для оточуючих; в висновку комісії лікарів-психіатрів №628 від 07.06.2019 зазначено, що клінічну картину захворювання визначають афективно забарвлені маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу постраждалих; емоційна лабільність, легка роздратованість, нестриманість. Враховуючи зазначене, а також відсутність жалю з приводу скоєного, неусвідомлення хворобливості своїх переживань, необхідності лікування, пацієнт зумовлює особливу небезпеку для оточуючих, тобто дані висновки є різними, що спростовує посилання адвоката.
Таким чином ОСОБА_6 страждає на хронічний психічний розлад, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Керуючись ст.95 КК України, 514 КПК України, ст.ст.19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 10.06.2018
ПОСТАНОВИВ:
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 23.01.2015, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1