Справа № 642/6575/20
Провадження № 1-кп/642/292/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Харкова, громадянки України, з професійно- технічною освітою, не заміжньої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,

03.07.2020 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1, ч.2 ст.190 КК України до штрафу у розмірі 1700 грн.,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В період лютого-березня 2020 року ОСОБА_4 , не перебуваючи на податковому обліку як фізична особа-підприємець та не будучи зареєстрована як керівник, засновник юридичних осіб, являючись особою не працюючою та такою, що не має офіційних джерел прибутку, переслідуючи мотиви незаконного збагачення, за рахунок заволодіння чужим майном, маючи єдину мету, спрямовану на зайняття злочинною діяльністю корисливого спрямування по заволодінню коштами громадян, з метою ведення незаконної діяльності, під виглядом надання послуг з працевлаштування та забезпечення житлом з використанням реквізитів ФОП « ОСОБА_6 », при цьому не маючи юридичного відношення до останнього суб`єкта підприємницької діяльності, винайняла офісне приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , та розмістила завідомо неправдиві оголошення на інтернет-сайті «ОLХ», де за привабливими умовами йшлося про працевлаштування з наданням житла в різних районах м. Харкова.

У подальшому, реалізуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_4 відповідала на телефонні дзвінки, представлялась посередником, менеджером агентства, після чого повідомляла клієнтам про умови працевлаштування з наданням житла, а після згоди клієнта запрошувала до офісного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Після запрошення до офісного приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , виробивши модель поведінки з клієнтом, манеру ведення спілкування, запевнення в тому, що вона є менеджером агенства з надання послуг з працевлаштування, надавала клієнтам заповнювати договори про надання інформаційних послуг, заповнені від імені сторони - виконавця ФОП « ОСОБА_7 », маскуючи це як формальну умову перед працевлаштуванням та отримання в оренду житла поряд з місцем роботи. Пізніше ОСОБА_4 прохала клієнта надати грошові кошти в сумі 800 гривень за надання житла поряд з місцем працевлаштування, після чого, коли грошові кошти під вказаною умовою надавались клієнтами, ОСОБА_4 , утримуючи гроші при собі, надавала клієнтам договір та вказувала адресу, де клієнта чекав роботодавець. Після чого клієнт залишав приміщення офісу та направлявся за вказаною адресою, де нікого не було та ні яких послуг у результаті укладеного договору клієнт не отримував.

Укриття злочинної діяльності забезпечувалося шляхом укладання фіктивних договорів інформаційного обслуговування, усному запевненні потерпілих у швидкому вирішенні спірних питань та поверненні грошових коштів у найкоротші терміни.

Злочини скоювала з прямим умислом, тобто ОСОБА_4 усвідомлювала суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачала їх суспільно-небезпечні наслідки та бажала їх настання, переслідуючи корисливі мотиви та мету власного збагачення за рахунок чужого майна.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи у вказаний спосіб, вчинила таке кримінальне правопорушення:

24 лютого 2020 року близько 10 год. 10 хв. ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи по заздалегідь розробленому механізму, знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , куди, за попередньою домовленістю по телефону, був запрошений раніше невідомий їй потерпілий ОСОБА_8 .

У подальшому ОСОБА_4 , по раніше обумовленому злочинному плану, пояснила потерпілому, що являється представником агентства з працевлаштування та для оформлення документів їй необхідно підписати формальний договір та заплатити кошти за отримання житла, у загальній сумі 800 гривень 00 копійок. Коли ОСОБА_8 підписав бланк договору «Консультаційного обслуговування», ОСОБА_4 запевнила потерпілого ОСОБА_8 про необхідність передачі їй грошових коштів. Коли ж останній виконав її прохання, ОСОБА_4 , реалізуючи злочинний умисел, отримала шляхом обману грошові кошти від ОСОБА_8 та надала адресу, куди необхідно направитися для заселення у тимчасове помешкання. Але за наданою адресою його ніхто не зустрів та вказаних послуг потерпілий ОСОБА_8 не отримав.

Своїми діями ОСОБА_4 , заволоділа шляхом обману грошовими коштами у розмірі 800 гривень 00 копійок, що належать потерпілому ОСОБА_8 , та в подальшому розпорядилась ними на власний розсуд.

Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої та вивченням матеріалів, що характеризують її особистість, визнавши недоцільним дослідження інших доказів кримінального провадження.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, а тому її дії кваліфікує за ч.2 ст.190 КК України.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,яке відноситься до категорії нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченої, яка на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, суму заподіяної шкоди, яка повністю відшкодована, офіційно не працевлаштована, проте отримує дохід за рахунок тимчасових заробітків, та приходить до висновку про необхідність призначити їй покарання у виді штрафу, який вона в змозі сплатити.

Згідно наданої суду органом пробації досудової доповіді виправлення обвинуваченої без позбавлення або обмеження волі на певний строк можлие та не становить високої небезпеки для суспільства.

На думку уповноваженого органу з питань пробації, виконання покарання у громаді можливо за умови нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, а саме, залучати представників-партнерів проводити консультації, залучення до заходів, які організовуються та проводяться уповноваженим органом з питань пробації. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, уповноважений орган з питань пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків передбачених ч.3 ст. 76 КК України, той факт, що обвинувачена відшкодувала потерпілому ОСОБА_8 завдану кримінальним правопорушенням шкоду, у зв`язку з чим він не має до обвинуваченої матеріальних претензій.

Так, висновок органу пробації щодо можливості застосування до ОСОБА_4 положень ст.75 КК України може бути врахований судом у сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 цього Кодексу, під час призначення покарання за вчинене кримінальне правопорушення у мінімальних межах, визначених у санкції статті, однак не є вирішальним під час прийняття судом відповідного рішення.

Враховуючи те, що обвинувачена працює та запевнила суд, що має фінансову можливість і бажання понести передбачену законом відповідальність за вчинене і сплатити штраф у розмірі, визначеному судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає її щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, яке грунтується на визнанні особою своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненного та бажання виправити ситуацію, відшкодування завданого збитку, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої суд не вбачає.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_4 повинна нести покарання у виді штрафу, оскільки, на думку суду, саме таке покарання, є справедливим, а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нового кримінального правопорушення, що можливо без ізоляції останньої від суспільства, а також не буде становити "особистий надмірний тягар для особи", відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, з огляду на її вік, та те що ОСОБА_4 була засуджена Ленінським районним судом м.Харкова від 03.07.2020 року за ч.ч.1,2 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу 1700 грн., що сплачений відразу за попереднім вироком, за епізод злочинної діяльності, який скоєний 24.02.2020 року стосовно потерпілого ОСОБА_9 .

Так, згідно ч. 2 ст. 21 КПК України вирок суду, що набрав законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковим і підлягає безумовному виконанню на всій території України.

У даному випадку вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 03 липня 2020 року є документом, що посвідчує певні факти, які можуть прийматися судом без подальших доказів, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй істинності.

Тому суд ураховуючи ступінь тяжкості вчиненного злочину, виходить також з особливостей та обставин його вчинення як у відношенні потерпілого ОСОБА_9 та і потерпілого ОСОБА_8 , що вчинені обидва 24.02.2020 року.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу.

Виходячи з положень ч.2 ст. 5 КК України про зворотну дію закону про кримінальну відповідальність у часі, при визначенні покарання ОСОБА_4 суд керується санкцію ч.2 ст. 190 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, оскільки Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 р., який набрав чинності 01 липня 2020 року, внесено зміни до вказаної статті та розмір штрафу збільшений.

Виходячи з наведених положень, враховуючи, що санкцією ч.2 ст. 190 КК України в редакції, діючої на час вчинення ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, передбачалось покарання у виді штрафу від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а з 1 липня 2020 року, після внесення змін Законом № 2617-VIII від 22.2018 - від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд при визначенні розміру штрафу застосовує положення ч.2 ст. 190 КК України в редакції, чинній на час вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, зважаючи на те, що Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 року, який набув чинності 01.07.2020 року, посилено кримінальну відповідальність у виді штрафу за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, суд вважає за необхідне при визначені розміру покарання застосувати положення Закону № 270-VI від 15.04.2008 р.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу на користь Держави в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Роз`яснити засудженій ОСОБА_4 , що згідно п.п. 7, 9 Порядку виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1301/5 від 27 квітня 2018 року, засуджена зобов`язана сплатити штраф у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили і повідомити про це орган пробації шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Якщо засуджена не з`явився до органу пробації та не підтвердить сплату штрафу шляхом пред`явлення документа після закінчення місячного строку від набрання судовим рішенням законної сили, орган пробації надсилає подання до суду, який виніс судове рішення, для вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1