Справа № 591/6708/20
Провадження № 1-кс/591/199/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 рокум. Суми

Слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Суми клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, клопотання адвоката ОСОБА_5 про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та клопотання депутатів Нововодолазької селищної ради ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про передачу підозрюваного ОСОБА_6 на поруки,

В С Т А Н О В И В:

Слідча звернулась з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке мотивувала тим, що підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.353 КК України, у кримінальному провадженні №0000316 і справа, зважаючи на обставини вчиненого правопорушення, має значний резонанс у суспільстві. А, оскільки на даний час існують ризики того, що ОСОБА_6 може вдатись до переховування від органів досудового розслідування чи суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому відповідно до ст.181,194 КПК України йому необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 25.03.2021 року без визначення розміру застави. Також зазначила, що раніше підозрюваному обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою і він був дієвим, доцільним і таким, що запобігав вказаним ризикам. Тому, і на даний час, на її переконання, рішення слідчого судді саме про обрання тримання під вартою буде відповідати характеру суспільного інтересу у цій справі, а більш м`які запобіжні заходи не можуть бути обрані стосовно ОСОБА_6 .

У судовому засіданні прокурор клопотання слідчої підтримав, висловлював позицію, яка повністю співпадає з мотивами поданого слідчою клопотання, вважав, що немає підстав для застосування до підозрюваного запропонованих стороною захисту більш м`яких запобіжних заходів (як домашнього арешту, так і поруки) і наполягав на тому, що існуючи ризики може забезпечити тільки тримання ОСОБА_6 під вартою.

Захисники та підозрюваний у судовому засіданні, просили відмовити у задоволенні клопотання слідчого та наполягали на задоволенні поданого ними клопотання про застосування цілодобового домашнього арешту, а також просили розглянути можливість передачі підозрюваного на поруки з огляду на те, що слідчий у клопотанні лише констатував наявність ризиків, фактично нічим їх не обґрунтувавши, а, посилаючись лише на те, що подальше перебування ОСОБА_6 під домашнім арештом створить ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Водночас, ОСОБА_6 , перебуваючи у період з 21.12.2020 року по 19.01.2021 року під цілодобовим домашнім арештом з носінням електронного засобу контролю, а у період з 19.01.2021 і на даний час - взагалі без запобіжного заходу, умов такого запобіжного заходу не порушував, усі процесуальні обов`язки виконував, здав слідчому на збергання як внутрішній, так закордонний паспорти, відсутні дані щодо впливу підозрюваного на потерпілих, свідків або інших учасників кримінального провадження, не було взагалі спроб переховування від органів досудового розслідування, відсутні факти причетності ОСОБА_6 до будь-яких інших епізодів злочинної діяльності чи адміністративних правопорушень. Враховуючи такі обставини, а також беручи до уваги обставини наявності у підозрюваного міцних сімейних та соціальних зв`язків, позитивної характеристики, вважали, що відсутні підстави для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, натомість запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту повністю забезпечував належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 і відповідає меті застосування запобіжного заходу.

Депутати Нововодолазької селищної ради, які подали клопотання про передачу підозрюваного ОСОБА_6 на поруки, у судове засідання не з`явились, а у поданому клопотанні зазначили, що, будучи обізнаними про те, що ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.353 КК України, вони подають таку заяву і поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст.194 КПК України, а також зобов`язуються за необхідності доставляти його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, з огляду на те, що добре знають ОСОБА_6 , який народився та все своє життя проживає у смт Нова Водолага Харківської області, позитивно характеризується, має сім`ю, двох дітей та батьків на утриманні, повністю розуміючи наслідки невиконання таких зобов`язань.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Тримання під вартою відповідно до ч.1 ст.131, ч.1 ст.176 КПК України є запобіжним заходом та заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Вимоги до клопотання про застосування запобіжного заходу визначені ст.184 КПК України і, зокрема п.п.3-6 ч.1 вказаної статті встановлено, що у клопотанні слідчий повинен зазначити: виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу і виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Водночас, згідно вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Саме з огляду на вказані вимоги КПК і було розглянуто подані учасниками процесу клопотання щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу і під час розгляду встановлено такі обставини.

Клопотання слідчої містить відомості та додані до нього матеріали підтверджують те, що слідчим управлінням ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000316 від 24.10.2020, у якому 25.10.2020 року ОСОБА_6 було затримано в прядку ст.208 КПК України та цього ж дня оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, а 12.11.2020 року про підозру за ч.2 ст.353 КК України.

Вважаю, що викладені у клопотанні слідчої обставини та додані на підтвердження таких обставин матеріали дають підстави стверджувати про те, що оголошена ОСОБА_11 на даний час підозра відповідає критеріям обґрунтованості. Зокрема, додані до клопотання документи (протоколи допиту потерпілих, свідків, огляду місця події, висновки експертів) містять інформацію, яка на даній стадії досудового розслідування дає підстави об`єктивному спостерігачу вважати, що ОСОБА_6 міг вчинити вказані правопорушення, а оголошена підозра побудована на фактах, що підпадають під опис інкримінованих підозрюваному правопорушень. Водночас, наявні у матеріалах постанова та доручення слідчої від 24.12.2020 та 06.11.2020 року про проведення слідчих (розшукових) дій на іншій території, які не виконані на даний час, вжиття органами досудового розслідування заходів щодо отримання документів за ухвалами слідчого судді про тимчасовий доступ, численні експертизи, що призначені та ще не виконані, мотиви необхідності продовження строку досудового розслідування ще на 2 місяці дають підстави стверджувати, що обставини події 24.10.2020 року ще не з`ясовані органами досудового розслідування повністю, та кваліфікація інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення є попередньою.

Вирішуючи питання щодо наявності та обґрунтованості ризиків слід звернути увагу на такі обставини.

З доданих до клопотання матеріалів вбачається, що ухвалою слідчого судді Кролевецького районного суду Сумської області від 26.10.2020 року ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, з огляду на обґрунтованість оголошеної підозри, а також існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 21.12.2020 року підозрюваному ОСОБА_6 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2,3,4,8,9 ч.5 ст.194 КПК України, з огляду на те, що слідчий і прокурор не довели, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зможуть бути забезпечені більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою. Встановлено строк дії такої ухвали до 25.01.2021 року.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 19.01.2021 року вказану ухвалу слідчого судді від 21.12.2020 року скасовано та у задоволенні клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відмовлено.

Тобто, з моменту ухвалення судом апеляційної інстанції зазначеного рішення, на момент подання слідчою клопотання і на час його розгляду слідчим суддею підозрюваний ОСОБА_6 взагалі не мав запобіжного заходу.

У поданому слідчою клопотанні, мотивуючи необхідність обрання ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідча послалась на існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, мотивувала необхідність обрання ОСОБА_11 найсуворішого запобіжного заходу резонансністю справи, а також тим, що саме обрання тримання під вартою буде відповідати характеру суспільного інтересу у цій справі.

У зв`язку з цим, звертаю увагу на те, що слідчий суддя в силу наданих повноважень, визначених п.18 ч.1 ст.3 КПК України здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні з дотриманням засад кримінального провадження, визначених Главою 2 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження слідчий суддя, прокурор, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно частини 2 статті 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

При цьому, тримання під вартою визначено чинним КПК як винятковий запобіжний захід і для такого ступеню обмеження прав і свобод людини законодавець передбачив у ст.ст.132,178 КПК України ті обставин, які слідчий суддя повинен оцінити в їхній сукупності, а у ст.ст. 177,178,183,194 КПК України встановив обов`язкову вимогу про те, що такий запобіжний захід як тримання під вартою застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам перешкоджати кримінальному провадженню.

Відсутність навіть однієї з цих підстав виключає можливість обрання відносно особи такого виключного запобіжного заходу.

Щодо понять «резонансність», «суспільна необхідність», на яку у клопотанні послалась слідча, то вони взагалі не визначені кримінальним процесуальним законодавством, як підстави для обрання запобіжного заходу.

Таким чином, слідчий суддя, здійснюючи свої повноваження у кримінальному провадженні, надає оцінку встановленим фактам і ухвалює рішення за результатами розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу виключно на підставі закону та керуючись принципом верховенства права.

В даному випадку, розглядаючи питання наявності ризиків, слід звернути увагу на те, що у слідча у клопотанні, а прокурор у судовому засіданні ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України - щодо можливості переховування від органів досудового розслідування та/або суду, мотивували тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_11 у разі доведення його винуватості, та тим, що останній відразу після вчинення кримінального правопорушення намагався покинути його місце та був затриманий потерпілим і сторонніми особами.

У чинному КПК, який визначає мету, підстави та порядок обрання запобіжного заходу, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим, - це обставина, яка обов`язково повинна враховуватись слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, але така обставина не є єдиною, а повинна враховуватись у сукупності з іншими обставинами, визначеними ст.178 КПК України.

Крім того, не тільки зазначена норма чинного КПК, а і правові позиції висловлені у рішеннях ЄСПЛ (наприклад, рішення у справах «Ігнатов проти України», «Строган проти України», «Тодоров проти України», «Москаленко проти України») вказують на те, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження недостатньо для виправдання тримання під вартою; тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою.

У даному випадку, враховуючи серйозність інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, можна виправдано вважати, що ризик переховування його від органів досудового розслідування та/або суду існує.

Водночас та обставина, що ОСОБА_6 відразу після вчинення кримінального правопорушення намагався покинути його місце та був затриманий потерпілим і сторонніми особами, мала значення і стала однією з підстав для обрання виключного запобіжного заходу, проте на даний час така обставина втратила значення і не може обґрунтовувати наявність ризику можливого переховування від органів досудового розслідування чи суду, з огляду на те, що ОСОБА_6 як після зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, так і у період, коли відносно нього не діяв жоден із запобіжних заходів, не вдавався до будь-яких спроб переховування, належним чином виконував усі свої процесуальні обов`язки та мав належну процесуальну поведінку.

Таким чином, в даному випадку ризик переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду обґрунтовується лише тяжкістю покарання, яке загрожує йому у разі доведення його винуватості.

Але, враховуючи відповідно до ст.178 КПК України сукупність таких обставин як: те, що ОСОБА_11 будучи під цілодобовим домашнім арештом не порушував процесуальної поведінки та умов такого запобіжного заходу; що він здав на зберігання слідчому внутрішній і закордонний паспорти; що у підозрюваного є міцні сімейні і соціальні зв`язки, зокрема: що він народився і все своє життя проживає у смт Нова Водолага, де позитивно характеризується, зареєстрований у власній квартирі, має дружину та двох доньок, а також на утриманні літніх батьків, дає підстави вважати, що в даному випадку ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду зумовлений лише тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , може бути забезпечений більш м`яким запобіжним заходом.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України (щодо можливості незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні), у клопотанні складається зі стандартного речення, яке органи досудового розслідування зазвичай використовують, мотивуючи аналогічні клопотання, але мотиви існування такого ризику не містять конкретних даних, встановлених фактів та викладу обставин, на підставі яких слідча дійшла висновку про наявність ризику можливого впливу на потерпілих і свідків.

Але, обов`язок слідчого та прокурора зазначати вказані обставини встановлений вимогами п.5 ч.1 ст.184 КПК України. Крім того, численні рішення ЄСПЛ (як приклад: «Беччієв проти Молдови», «Сарбан проти Молдови», «Белеветський проти Росії», «Бойченко проти Молдови» ) орієнтують на те, що одне тільки посилання на відповідну норму закону без вказання підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. А у рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» вказано, що підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.

В даному випадку, як зазначено вище, у клопотанні існування ризику можливого впливу не обґрунтовано, а тільки зазначено про те, що ОСОБА_6 шляхом погроз, вмовляння, підкупу чи іншим чином може впливати на потерпілих та свідків з метою зміни їх первісних показів на його користь для пом`якшення чи уникнення відповідальності. Водночас, жодне з таких тверджень не підтверджено фактами та до матеріалів клопотання не долучено жодного документу, який би свідчив про те, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому або вчиняв спроби погроз, вмовляння, підкупу чи іншого впливу на потерпілих і свідків під час, коли перебував під домашнім арештом або без запобіжного заходу взагалі.

До того ж, надаючи 21.01.2021 року відповідь на запит захисника ОСОБА_5 , слідча ОСОБА_7 , клопотання якої розглядається в даному провадженні, зазначила, що за період часу з 25.10.2020 року по теперішній час фактів порушення ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, а також спроб переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконного впливу на учасників кримінального провадження чи продовження правопорушення, в якому він підозрюється, не зафіксовано.

В судовому засіданні прокурор на обґрунтування існування такого ризику посилався на наявність в матеріалах досудового розслідування заяв від потерпілих та свідків, які просили вжити до них заходи безпеки, а також на те, що на даний час не допитано в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_12 мешканців смт Нова Водолага, та на яких може впливати ОСОБА_6 , якщо до нього не буде застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Але, копії документів (паспорт, довідка про присвоєння коду) на ОСОБА_12 та ОСОБА_12 , їх фотознімки у збільшеному стані, що візуально схожі з тими, що були вилучені під час ОМП в домоволодінні потерпілих були вилучені слідчим ще 25.10.2020 року; постанову про проведення слідчих дій на інший території (допиту вказаних осіб у якості свідків) ухвалено слідчим 24.12.2020 року. Проте, станом на день розгляду клопотання вказані особи не допитані як свідки. При цьому, як зазначено вище, будь-яких відомостей про те, що підозрюваний вчиняв спроби впливу на будь-яких осіб, у тому числі вказаних, які не набули статусу свідків чи інших учасників кримінального провадження, у органу досудового розслідування немає.

Водночас, підхід Європейського суду з прав людини сформований у тому числі у справах проти України, зокрема: «Єлоєв проти України», «Фельдман проти України», «Марченко проти України», «Ткачов проти України» - ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне клопотання має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Враховуючи такі обставини, вважаю, що не здійснення слідчим протягом трьох місяців допиту вказаних осіб за відсутності фактів спроб ОСОБА_6 впливати на будь-яких осіб взагалі, не може підтверджувати існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, наявність заяв від потерпілих та свідків про вжиття заходів безпеки, які адресовані органам досудового розслідування, не є умовами та підставами для обрання запобіжного заходу і такими заявами не встановлюється факт впливу чи тиску на потерпілих або свідків. Вказані заяви, які не підтверджені доказами, не можуть бути матеріалами, якими можна обґрунтовувати наявність ризику, оскільки в силу положень п.5 ч.1 ст.56, п.8 ч.1 ст.66 КПК України такі заяви свідчать лише про те, що потерпілі і свідки у кримінальному проваджені скористались своїм процесуальним правом на забезпечення безпеки. Але, як з`ясовано у судовому засіданні такі заяви (потерпілих від 27.10.2020 року та від 30.12.2020 року, свідків від 08.01.2021 року): органами досудового розслідування до цього часу не розглянуто у строки, спосіб і порядок, що визначені Законом України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» і не перевірено чи є в силу вимог вказаного закону підстави для вжиття заходів забезпечення безпеки осіб, що подали такі заяви, та чи є дані, що свідчать про наявність реальної загрози їх життю, здоров`ю, житлу і майну через їх участь у кримінальному провадженні, а потерпілими та свідками бездіяльність слідчого або прокурора щодо не забезпечення безпеки у порядку, передбаченому п.6 ч.1 ст.303 КПК України, до слідчого судді не оскаржена.

Допитаний за клопотанням прокурора у судовому засіданні з метою з`ясування питання застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу потерпілий ОСОБА_13 розповів, що вчинений 24.10.2020 року злочин є тяжким, їх з дружиною жорстоко побито у власній оселі, через що вони до цього часу страждають і бояться за своє життя. За таких обставин, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого діяння, беручи до уваги, що такі злочинні дії готувались підозрюваними і що вони діяли, на його переконання, за вказівкою іншої особи, яка ще не встановлена органами досудового розслідування, він вважає, що ОСОБА_6 не можна залишати на свободі і до нього не можна застосовувати домашній арешт, оскільки це не забезпечує його безпеку, безпеку його дружини, як потерпілої, та безпеку свідків у справі, а потрібно обрати саме запобіжний захід у виді тримання під вартою. Крім того, на його переконання, ОСОБА_6 , перебуваючи під домашнім арештом, може впливати на нього, на свідків, на експертів, бо заходів, що вживаються правоохоронними органами в порядку контролю за дотриманням умов такого заходу, є, на його думку, не достатньо і до того ж ОСОБА_6 , будучи колишнім співробітником правоохоронних органів в смт Нова Водолага, може впливати і на працівників поліції, які контролюють його умови перебування під домашнім арештом. Також зазначав, що дії ОСОБА_6 під час вчинення злочину, на його переконання, були більш небезпечними, аніж дії іншого підозрюваного ОСОБА_14 , який втік з місця вчинення злочину та якому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Безумовно, деякі з відомостей, що зазначив потерпілий в судовому засіданні щодо події кримінального правопорушення, яка мала місце 24.10.2020 року, є відображеними у оголошеній ОСОБА_6 підозрі у стислому вигляді, тобто лише із зазначенням тих фактичних обставин, які були відомі органу досудового розслідування на момент повідомлення про підозру. І про обґрунтованість такої підозри мною вже зазначено вище. Водночас, оскільки досудове розслідування триває, то обставини щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ролей кожного з підозрюваних в інкримінованих злочинах, форма їх вини, мотиви та мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір заподіяної потерпілим шкоди, тощо це обставини, які відповідно до ст.ст.91,92 КПК України підлягають доказуванню слідчим і прокурором під час здійснення досудового розслідування та на даній стадії процесу не є остаточно встановленими, а слідчий суддя, в силу вимог Глави 18 КПК України і, зокрема, ст.ст.177,178,194 КПК, які регулюють питання застосування запобіжних заходів, перевіряє лише наявність обґрунтованої підозри, але не має права досліджувати докази та надавати оцінку питанням винуватості осіб, бо на момент повідомлення особі про підозру існує лише припущення щодо її винуватості, для обґрунтування або спростування якого триває процедура збирання доказів. Окрім того, слід вказати, що кваліфікація дій підозрюваного за ч.4 ст.187, ч.2 ст.353 КК України є попередньою, не тягне за собою автоматичне визнання його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, а тому сам лише розмір санкції статті, по якій оголошено підозру, не є достатнім чинником для тримання під вартою.

Тобто, за таких умов застосування будь-якого запобіжного заходу в жодному разі не може набувати форми покарання, воно не повинно бути «очікуванням» обвинувального вироку, це не здійснення покарання «авансом» і не покарання особи за вчинений злочин.

Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції» зазначено, що попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

При цьому, слід ще раз звернути увагу на вимоги чинного КПК України про те, що метою обрання будь-якого запобіжного заходу відповідно до ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, численні позиції, які були висловлені у рішеннях ЄСПЛ («Белевитський проти Росії», «Харченко проти України», «Вітрук проти України», тощо) вказують на обов`язковість доказування існування ризиків під час розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не лише зазначенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи.

Іншими словами, запобіжний захід застосовується для того, щоб підозрюваний не перешкоджав слідчому, прокурору в перевірці обставин, які можуть свідчити про вчинення злочину, а спроби такого перешкоджання не повинні бути абстрактними вони повинні бути підтверджені конкретними доказами.

В даному випадку, як з`ясовано в судовому засіданні, страх потерпілого щодо можливого впливу ОСОБА_6 на нього, його дружину чи свідків пов`язаний виключно через характер і тяжкість подій, що стались 25.10.2020 року. Водночас, потерпілий прямо в судовому засіданні зазначив про те, що впливу на нього після 25.10.2020 року і до теперішнього часу з боку ОСОБА_6 чи його оточення не було, про вплив ОСОБА_6 чи інших осіб на свідків кримінального провадження йому нічого не відомо.

Крім того, як вже зазначалось вище, надаючи 21.01.2021 року відповідь на запит захисника ОСОБА_5 , слідча ОСОБА_7 , клопотання якої розглядається в даному провадженні, зазначила, що за період часу з 25.10.2020 року по теперішній час фактів у тому числі незаконного впливу ОСОБА_6 на учасників кримінального провадження, в якому він є підозрюваним, не зафіксовано.

До того ж, не можна вважати доказом того, що ОСОБА_6 має бажання впливати на потерпілого, вирвану з контексту протоколу про результати аудіо, відеоконтролю місця від 01.12.2020 року та суб`єктивно сприйняту потерпілим фразу «я говорю конечно с терпилой нужно решать....», оскільки передує вказаній вирваній з контексту фразі діалог з іншою особою, яка говорить ОСОБА_6 , що «с терпилой нужно поговорить», на що ОСОБА_6 відповідає : «Конечно. Но только надо разговаривать, чтобы не было «оказывали давление»». Крім того, фраза, з якої потерпілий вихопив словосполучення та суб`єктивно сприйняв, повністю звучить так: « Та безусловно, я говорю: конечно с терпилой надо решать вопрос даже если он ничего не решит по делу, в любом случае с ним надо решать «не разборчиво». Да я совершил поступок, да я не прав, я в любом случае нанес какие- то там увечья, душевную травму. В любом случае мне нужно хоть как-то загладить свою вину. Да он ее не приймет или приймет ы скажет потом: «Максимально им дайте, все равно этого им мало», мне без разницы. Мне чтобы перед своим статусом я сделал все, что мог, я не отвернулся ы не сказал: «Ты там такой-то, ты меня тоже побил». Я к тебе пришел, да реально понимаю, что е травмы, что были нанесены в момент этого мордобоя или не знаю как правильно назвать, они не должны были быть. Да я виноват я к ему пришел...».

Отже, в загальному контексті діалогу слова, про які зазначав потерпілий, не сприймається як погроза впливу, тобто так, як їх сприйняв потерпілий, вирвавши словосполучення з контексту. А висновку експертизи, яка б надала відповідь на питання яким є об`єктивний зміст вказаного потерпілим словосполучення, слідчому судді не надано.

Таким чином, вищевикладене дає підстави стверджувати, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, обумовлений лише тяжкістю покарання, яке передбачено ч.4 ст.187 та ч.2 ст.353 КК України та яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим саме за цими злочинами.

Водночас, як вже зазначалось вище, лише тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою.

До того ж, слід звернути увагу і на позицію, висловлену у справі «Мамедова проти Росії» про те, що поведінка іншого підозрюваного не може бути вирішальним фактором для оцінки ризику переховування від правосуддя. Така оцінка має базуватись на особистих обставинах ув`язнення особи.

За таких обставин, факт обрання іншому підозрюваному у кримінальному провадженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не є підставою для обрання ОСОБА_6 такого ж запобіжного заходу, оскільки в даному випадку беруться до уваги та надається оцінка обставинам, визначеним ч.1 ст.194 КПК України, з урахуванням особи ОСОБА_6 .

Ризик за п.5 ч.1 ст.177 КПК України (щодо можливості вчиняти інші кримінальні правопорушення), на переконання слідчої та прокурора, існує тому, що ОСОБА_11 не має постійного джерела доходів, оскільки він офіційно не працевлаштований, засуджувався та є колишнім співробітником правоохоронних органів, тому будучи добре обізнаним зі специфікою їх роботи, зможе продовжувати вчиняти злочини, залишаючись невикритим.

Але, такі обґрунтування мають форму припущень, бо не ґрунтуються на доказах, а також суперечать нормам чинного законодавства і правовим позиціям Верховного суду.

Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, у тому числі наявність судимостей у підозрюваного.

Водночас, вважаю, що слідча у клопотанні, а прокурор у судовому засіданні безпідставно посилались на попередню судимість ОСОБА_6 , хоча, як вбачається з Вимоги ІЦ, вона відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України погашена.

При цьому, слід звернути увагу, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Зокрема, судимість має строковий характер. У законі визначено, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлено підстави її припинення (погашення судимості та її зняття). Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості.

Як зазначив Верховний суд у Постанові від 27 вересня 2018 року (справа № 647/1831/15-к), врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Отже, посилання у клопотанні слідчого на вирок, що ухвалювався відносно ОСОБА_6 , і зазначення про те, що наявність такого вироку і засудження ОСОБА_6 свідчать про те, що він на шлях виправлення не став, є неприпустимим, оскільки з матеріалів клопотання вбачається, що підозрюваний є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимості.

Також вважаю, що відсутність офіційного працевлаштування ОСОБА_6 не може ставитись у вину особі, оскільки це є проблемою в цілому в державі, де не оформлення трудового договору з працівником стало масовим явищем. А, враховуючи, що ОСОБА_6 є несудимою особою і у матеріалах клопотання немає доказів того, що ОСОБА_6 підозрюється у будь-яких інших епізодах злочинної діяльності, або, що мав дохід, займаючись злочинною діяльністю, - відсутність офіційного працевлаштування не є ні підставою, ні ризиком для тримання особи під вартою.

При цьому, розуміння прокурором і сприйняття потерпілим слів ОСОБА_6 у протоколі про результати аудіо, відеоконтролю місця від 01.12.2020 року як те, що ОСОБА_6 планував вчинити ще одне розбійне кримінальне правопорушення у м.Києві після вчинення злочину у Кролевці, - є лише їх суб`єктивними думками і припущеннями.

І слідчому судді не надано висновку експертизи про те, яким є об`єктивний зміст вказаного прокурором і потерпілим тексту: «...Тем более, говорю, есть тема на следующей неделе съездить в Киев, хоть попробовать, ну, человека назначить. Если даже не получится, все равно какую-то 5-ку мы заработаем. Где ты сейчас такие бабки заработаешь?...» а також: «Тут кент звонит, говорит: «Есть тема, надо помочь человеку, есть возможность?» Та есть, у подельника там выходы на Киев, связи. А он, даа сделаем и поедем а Киев. Совсем другое, тут нигде ничего, вот пожалуйста. Тут...Криминала нет (говорит другой собеседник), а ОСОБА_6 отвечает: Вообще нет. Мы оказываем помощь, мы в любом вале возьмем что-то себе...».

Крім того, до клопотання слідчим не додано доказів того, що ОСОБА_6 є колишнім співробітником правоохоронних органів і не наведено фактів чи обставин, в силу яких слідчий і прокурор вважають, що ОСОБА_6 , як колишній працівник правоохоронного органу, може продовжити вчиняти злочини.

Водночас, згідно характеристики, виданої на ім`я ОСОБА_6 Нововодолазькою селищною радою, а також - заяви депутатів Нововодолазької селищної ради ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у якій вони характеризують особу підозрюваного і порушують питання передачі його на поруки, ОСОБА_6 не охарактеризований як особа, що схильна до протиправної поведінки, а навпаки має виключно позитивну характеристику.

Крім того, як вже зазначалось вище, надаючи 21.01.2021 року відповідь на запит захисника ОСОБА_5 , слідча ОСОБА_7 , клопотання якої розглядається в даному провадженні, зазначила, що за період часу з 25.10.2020 року по теперішній час фактів продовження ОСОБА_6 правопорушення, в якому він підозрюється, не зафіксовано.

За таких обставин, вважаю, що на перших етапах досудового розслідування у силу тяжкості злочину, яке інкримінується ОСОБА_6 і за відсутності повної і достовірно інформації про особу підозрюваного, ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, існував. Водночас, зі спливом часу, коли за 3 місяці досудового розслідування не зібрано жодного відповідного, беззаперечного доказу, а у клопотанні та в судовому засіданні не повідомлено слідчому судді реальних фактів, відповідної аргументації на підтвердження того, що ОСОБА_6 мав спроби або схильний до вчинення інших правопорушень чи продовжує кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, то за таких обставин, слід констатувати те, що на даний час вказаний ризик зник.

Таким чином, розглядаючи клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у відповідності до вимог ст.ст.177,178,194 КПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, було встановлено, що на даний час існують ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих правопорушень.

Вимоги ч.3 ст.176, ч.1 ст.183, п.3 ч.1 ст.194 КК України покладають на слідчого і прокурора обов`язок довести, а слідчого суддю встановити недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

В численних рішеннях проти України (наприклад, «Харченко проти України», «Шалімов проти України», «Осипенко проти України» тощо) Європейський суд з прав людини визнав порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою коли національні суди не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

Крім того, вище наводилась правова позиція ЄСПЛ про те, що тяжкість кримінального правопорушення хоча і є необхідною умовою для законності тримання особи під вартою, але наявність цієї умови, без доведеності неможливості застосування альтернативних запобіжних заходів, є недостатнім обґрунтуванням необхідності втручання у право особи на свободу.

В даному випадку, як зазначалось вище, слідча у клопотанні та прокурор у судовому засіданні наполягали на обранні підозрюваному виключного запобіжного заходу, водночас, захисником ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання про обрання його підзахисному цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та передано клопотання від депутатів смт Нової Водолаги про готовність взяти ОСОБА_6 на поруки.

Вважаю, що клопотання про особисту поруку не підлягає задоволенню з огляду на те, що особи, які забажали виступити поручителями підозрюваного, в судове засідання не з`явились, чим позбавили слідчого суддю можливості виконати вимоги ст.180 КПК України, безпосередньо встановити їх особи, перевірити чи заслуговують такі особи на довіру, пересвідчитись у розумінні такими особами мети застосування такого запобіжного заходу, обов`язків поручителя та наслідків їх невиконання, права на відмову від прийнятих зобов`язань, порядку реалізації такого права та порядку контролю за виконанням зобов`язань.

Водночас, розглядаючи клопотання сторони захисту про застосування цілодобового домашнього арешту та доводи слідчого і прокурор про неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, було встановлено наступні обставини.

Слідча у клопотанні, а прокурор у судовому засіданні стверджували про те, що до ОСОБА_6 не може бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки останній в минулому був співробітником ГУНП в Харківській області та відповідно може мати друзів знайомих серед працівників Нововодолазького ВП ГУНП в Харківській області, які будуть здійснювати контроль за місцем мешкання підозрюваного, що не забезпечить його належну процесуальну поведінку та виконання покладених обов`язків. А ізоляція його в приміщенні за місцем мешкання не виключають можливості спілкування підозрюваного з потерпілими, свідками та іншими особами, які можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення, з метою впливу на них. Крім того, підозрюваний не має житла на території Сумської області.

Водночас, ні у якому разі обставина проживання підозрюваного на території іншої області не впливає на можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Крім того, як зазначалось вище і доводиться матеріалами справи, у період з 21.12.2020 року по 19.01.2021 року ОСОБА_6 вже знаходився під цілодобовим домашнім арештом, а з 19.01.2021 року, оскільки відповідна ухвала слідчого судді була скасована і не обрано іншого запобіжного заходу, то підозрюваний взагалі не мав жодного запобіжного заходу.

При цьому, з відповідей керівника НВ ПВ ГУНП в Харківській області, дільничного офіцера НВ ПВ ГУНП в Харківській області, керівника УОАЗОР ГУНП в Харківській області, які були отримані захисником на запит, ОСОБА_6 не порушував умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з зобов`язанням носіння електронного засобу контролю.

До того ж, як вже неодноразово зазначалось вище, у відповідь на запит захисника слідча, клопотання якої розглядається в даному провадженні і яка у тому числі наводила доводи неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, зазначила, що за період часу з 25.10.2020 року по теперішній час фактів порушення ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, а також спроб переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконного впливу на учасників кримінального провадження чи продовження правопорушення, в якому він підозрюється, не зафіксовано.

Враховуючи такі докази, вважаю необґрунтованими висловлювання слідчої у клопотанні та прокурора у судовому засіданні стосовно можливого впливу ОСОБА_6 на працівників ГУНП в Харківській області, а також - на потерпілих і свідків під час перебування під домашнім арештом. Не надано доказів того, що до вчинення кримінального правопорушення причетні інші особи, окрім підозрюваних, і що ОСОБА_6 може мати на них вплив.

Таким чином, вважаю, що слідчим та прокурором не доведено того, що більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду і ризику незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Водночас, надані захисником докази доводять те, що такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, який з огляду на його рівень і напруженість у розумінні статті 5 Конвенції з прав людини і основоположних свобод та згідно практики ЄСПЛ (наприклад, справа «Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії») вважається позбавленням свободи, може й вже забезпечував як належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , так і був достатнім для запобігання встановленим ризикам.

Крім того, вважаю, що з огляду на усі вищевикладені обставини, обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю відповідає завданням і засадам кримінального провадження, потребам досудового розслідування і ураховує практику Європейського суду з прав людини.

За таких обставин вважаю, що у задоволенні клопотання слідчого та клопотання депутатів слід відмовити, а клопотання сторони захисту слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.177,178,181,183,194,196,197 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

У задоволенні клопотання депутатів Нововодолазької селищної ради ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про передачу підозрюваного ОСОБА_6 на поруки відмовити.

Клопотання адвоката ОСОБА_5 про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю - задовольнити.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000316 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши підозрюваному ОСОБА_6 цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши на підозрюваного наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, слідчого судді, суду по першому виклику;

2) не відлучатися за межі визначеного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання чи роботи;

4) утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками, іншим підозрюваним у кримінальному провадженні;

5) носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали до 25.03.2021 року включно.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1