Справа № 127/6394/20
Провадження № 1-в/127/149/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну призначеного покарання більш м`яким,-
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області 16.03.2020 року надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну призначеного покарання більш м`яким.
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 засуджений до довічного позбавлення волі. На даний час відбув більше 16 років та вважає, що подальше його тримання під вартою порушує статтю 3 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. Послався на Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України (№ 2)», зокрема на те, що він перебуває у таких самих умовах як і заявник у вказаній справі, а тому у його випадку існує те саме правопорушення, а саме застосування щодо нього покарання у виді довічного позбавлення волі. За таких умов, Рішення підлягає застосуванню і щодо нього. Вказав, що оскільки визначене у КК України покарання у виді довічного позбавлення волі суперечить акту вищої юридичної сили вищевказаному Рішенню ЄСПЛ, то його покарання, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме - Рішенню Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України (№ 2)». У зв`язку із вказаним просив замінити покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк та зарахувати відбутий строк до покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 , який приймав участь в режимі відеоконференції, клопотання підтримав з викладених в ньому підстав.
Захисник засудженого клопотання підтримав, просив його задоволити.
Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення вказаного клопотання. Вважав, що підстави для задоволення клопотання відсутні, оскільки вимоги клопотанням суперечать нормам кримінального законодавства, а наведені формулювання змісту Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України (№ 2)» не відповідають реальному змісту. Законодавство України не передбачає можливості заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, підстави задоволення клопотання відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України відсутні.
Заслухавши доводи засудженого, його захисника, думку прокурора, дослідивши клопотання, додані до нього докази та особову справу засудженого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Так, з матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_4 засуджений вироком вироком Апеляційного суду Харківської області за п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Статтею 74 КК України врегульовано підстави для звільнення особи від покарання чи його пом`якшення.
Так, згідно ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом, що свідчить про можливість застосування зазначеної норми лише у визначених кримінальним законом підставах.
Згідно ч. 2 ст. 74 КК України підставою для негайного звільнення від призначеного судом покарання є засудження особи за діяння, караність якого законом усунена.
Частиною 3 ст. 74 КК України врегульовано порядок пом`якшення призначеного покарання, згідно із яким призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.
Кожен із двох наведених випадків має одну обов`язкову умову застосування прийняття нового закону, яким усунуто караність діяння або прийняття нового закону, яким змінено із пом`якшенням санкцію статті, що передбачає кримінальну відповідальність.
Рішенням у справі «Пєтухов проти України (№2)» ЄСПЛ констатував порушення Україною статті 3 Конвенції з основоположних прав та свобод відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, що полягає у відсутності у довічно ув`язнених осіб реальної перспективи звільнення та можливості перегляду довічного ув`язнення.
Висновки щодо протиправності застосування покарання у виді довічного позбавлення волі, на які посилається засуджений у своєму клопотанні, у вказаному Рішенні відсутні. Його трактування згаданого рішення ЄСПЛ як рішення, що свідчить про неможливість та незаконність призначення такого виду покарання як довічне позбавлення волі не відповідають дійсності.
Підстави для застосування звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України відсутні, оскільки караність діяння, за яке засуджено ОСОБА_4 до покарання у виді довічного позбавлення волі законом не усунена, передбачена відповідною статтею санкція не змінена.
Натомість, ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України (№2)» вказано, що відсутність у довічно ув`язнених осіб реальної перспективи звільнення та можливості перегляду довічного ув`язнення є порушенням ст. 3 Конвенції. Вказане порушення ЄСПЛ визнано системною проблемою, яку слід вирішити шляхом здійснення заходів загального характеру.
ЄСПЛ визначено, що для усунення встановлених порушень та відновлення порушеного права державі Україна слід вжити заходи загального характеру, виконавши позитивні зобов`язання держави у сфері прав людини.
Позитивними зобов`язаннями держави у сфері прав людини є обов`язки держави, які вимагають від національних органів влади застосувати необхідні засоби для гарантування прав людини.
Статтею 13 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.
Заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема, внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування;
Статтями 14,15 вказаного Закону визначено, що саме Орган представництва, Кабінет Міністрів України включає пропозиції щодо вирішення зазначеної в Рішенні системної проблеми та усунення її першопричини, зокрема, вносить пропозиції щодо внесення змін до чинного законодавства; вносить у порядку законодавчої ініціативи до Верховної Ради України законопроекти щодо прийняття нових, скасування чинних законів або внесення до них змін.
Сукупність вказаного свідчить, що Рішення ЄСПЛ «Пєтухов проти України (№2)» може бути виконано лише шляхом вжиття заходів загального характеру, фактично внесення змін до діючого законодавства, що регулює процедуру умовно-дострокового звільнення, заміну невідбутого покарання більш м`яким або прийняття спеціального Закону щодо регулювання перспектив звільнення чи можливості перегляду покарання особам, засудженим до довічного позбавлення волі.
Прийняття судового рішення у конкретній індивідуальній справі не є належним способом виконання Рішення ЄСПЛ.
При цьому суд акцентує увагу на тому, що ЄСПЛ в рішенні «Пєтухов проти України (№2)» оперує такими поняттями як відбуття певного строку довічного ув`язнення. ЄСПЛ встановлено, що перспективи звільнення та можливості перегляду довічного ув`язнення мають наступати лише після відбуття частини покарання, вказаний строк або строки мають передбачатись національним законодавством.
Таким чином, поняття фактично відбутого строку достатнього для розгляду питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є істотним і може визначатись лише на законодавчому рівні шляхом прийняття відповідного Закону.
Самостійне рішення суду щодо достатності терміну відбутого строку, при відсутності у чинному КК України чіткого визначення вказаного строку, є не реалізацією дискреційних повноважень суду, а свавільним рішенням.
Так, дискреція суду при розгляді питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не розповсюджується на ч. 1, 4 ст. 82 КК України, що визначає обов`язковий строк фактично відбутого покарання після спливу якого суд має право приймати рішення щодо застосування чи не застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Одночасно з наведеним суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Довічно засуджений має знати, що саме він має зробити для того, щоб була розглянута можливість його звільнення.
З цією метою суд роз`яснює, що при умові внесення змін до чинного законодавства щодо визначення строку відбутого покарання у виді довічного позбавлення волі, що дає можливість застосування заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, за загальними правилами, суттєве значення буде мати факт того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення або став на шлях виправлення.
Наявність чи відсутність зазначених підставі і є передумовою прийняття судом рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Вказані обставини будуть підлягати оцінці при розгляді судом питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким після виконання державою Україна Рішення ЄСПЛ належним способом, а саме шляхом внесення змін до законодавства, та будуть мати істотне значення щодо доведення того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення або став на шлях виправлення.
Керуючись статтями 371, 537, 539 КПК, суд -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про заміну призначеного покарання більш м`яким - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня вручення копії ухвали.
Суддя: