Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3719/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю :

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 15.06.2020 року,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 15.06.2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Просить звільнити ОСОБА_8 з-під варти. Вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що прокурором порушено право на захист сторони захисту, оскільки прокурор вручив клопотання про обрання запобіжного заходу за три години до початку судового засідання. Посилається на те, що порушення права на захист полягає в обмеженні сторони захисту зібрати докази для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Вказує, що в мотивувальній частині клопотання мова йде про обґрунтовану підозру іншій особі, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в прохальній частині вказано про іншого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що злочин було вчинено 05.04.2020 року, а повідомлення про підозру ОСОБА_8 було вручено лише 16.04.2020 року. Вказує на те, що станом на 15.06.2020 року досудове розслідування завершене, а жоден з ризиків, на які посилався прокурор при обранні запобіжного заходу ОСОБА_8 , так і не настав. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 є інвалідом другої групи та має психічні відхилення, однак стороною обвинувачення не було проведено жодної психолого-психіатричної експертизи з метою повноти зібрання доказів під час досудового розслідування. Посилається на те, що на даний момент відсутні будь-які ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15.06.2020 року, обвинуваченому ОСОБА_8 , залишено попередній запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжено його дію на 60 діб по 13 серпня 2020 року, включно.
Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України. Суд врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні вказаного злочину, дані про його особу, зокрема той факт, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Суд зазначив, що існують обґрунтовані ризики щодо негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві, можливість зміни обвинуваченим місця свого проживання та ухилення від процесуальних обов`язків.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.
Згідно ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, 15.06.2020 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою на два місяці обвинуваченому ОСОБА_8 .
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.
Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 на більш м`який запобіжний захід, заперечення прокурора, який просив продовжити відносно обвинуваченого термін тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 злочину свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останнього.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 .
Доводи захисту про те, що в повідомленні про підозру ОСОБА_9 , а саме в прохальній його частині вказано про ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також посилання захисника на те , що злочин було вчинено 05.04.2020 року, а повідомлення про підозру ОСОБА_8 було вручено лише 16.04.2020 року не є істотним порушенням вимог КПК України та підставою для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .
Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість злочину та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним у вчиненні зазначеного злочину, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) тривалий час не проживав, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 є інвалідом другої групи з дитинства, отримує пенсію, тобто має власні засоби до існування, має зареєстроване місце проживання, усе свідоме життя прожив у спецінтернатах та проходив лікування в психіатричних закладах, жив в психоневрологічних інтернатах, висновків суду не спростовують.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 15.06.2020 року, якою залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжено його дію на 60 днів до 13 серпня 2020 року, включно, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :