Ухвала
іменем України

2 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 523/19148/19
провадження № 51-5259ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року щодо нього.
Встановлені обставини
За вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 11 березня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 цього Кодексу на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання покарань ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ч. 3 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 серпня 2017 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 1 місяць і остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 25 листопада 2016 року по 23 серпня 2017 року за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 серпня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та період із 26 грудня 2019 року по 11 березня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Також вирішено питання щодо речових доказів.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 10 вересня 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на зазначене рішення місцевого суду залишив без задоволення, а оскаржуваний вирок районного суду від 11 березня 2020 року щодо ОСОБА_4 без змін.

Суть питання
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вказану ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із вказівкою на те, у чому полягає їх незаконність чи необґрунтованість.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,

а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено

в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону у своїй касаційній скарзі ОСОБА_4 не посилається на жодну з підстав, передбачених ч. 1

ст. 438 КПК, для скасування оскаржуваного судового рішення, не посилається

на конкретні норми матеріального чи процесуального права, порушені, на думку засудженого, апеляційним судом, а також не наводить обгрунтування того, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість постановленого судом рішення, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до статей 370, 404, 405, 412 та 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Засуджений ОСОБА_4 не зазначив у касаційній скарзі, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, та яких конкретно доводів, наведених

в його апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі

не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Також засуджений у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду

на спростування доводів ОСОБА_4 в апеляційній скарзі з посиланням

на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Засуджений не навів обґрунтувань щодо недотримання апеляційним судом вимог ч. 4 ст. 405 КПК.
Крім того, в порушення ч. 5 ст. 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копії оскаржуваної ухвали.

Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року щодо нього і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3