Постанова

Іменем України

18 листопада 2020 року

м. Київ
справа № 755/14666/16-к
провадження № 51-4077км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року в об`єднаному кримінальному провадженні, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0015058 й за № 0010392, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн., за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього майна, яке є її власністю. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
Відповідно до ч.4 ст. 70, ст. 71 КК України ОСОБА_6 , ураховуючи її засудження за цим вироком до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки зі звільненням від відбування покарання у порядку ст. 75 КК Україниз іспитовим строком на 2 роки, та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до штрафу у сумі 850 гривень, визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку, і остаточно - за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі на строк 7 років й 1 місяць з конфіскацією майна та штрафом на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який вирішено виконувати самостійно.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 23 липня 2017 року по 24 травня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
За вироком ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 01 жовтня 2015 року о 20:00 год. біля будинку № 10 по бульвару Давидова у м. Києві, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної зневаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, схопила ОСОБА_9 за волосся, повалила на землю, висловлюючись брутальною нецензурною лайкою, завдала їй до трьох ударів в обличчя та до п`яти ударів по тулубу, в результаті чого заподіяла потерпілій легкі тілесні ушкодження.
Крім цього, ОСОБА_8 23 липня 2017 року о 22:10 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 7, погрожуючи металевим предметом, схожим на ніж, здійснила на потерпілу ОСОБА_10 розбійний напад та заволоділа її грошовими коштами в сумі 150 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджена посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та даним про її особу через суворість. Також вважає, що суд безпідставно не зарахував в строк покарання строк її попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У зв`язку з цим просить судові рішення щодо неї зміни, пом`якшити призначене покарання та відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 К України зарахувати строк її попереднього ув`язнення із 21 червня 2017 року по 24 травня 2018 року з розрахунку один попереднього ув`язнення за два днів позбавлення волі.

Позиції інших учасників судового провадження
Засуджена та захисник підтримали подану скаргу.
Прокурор заперечував щодо задоволення скарги.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України, в поданій касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу засудженої через суворість, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими
Відповідно до положень ст. 50 КК Українипокарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, дані про особу винного й навів у вироку переконливі мотиви ухваленого рішення.
Зокрема, судом ураховано, що ОСОБА_8 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебувала, має постійне місце реєстрації та проживання. Окрім того, взято до уваги стан її здоров`я та перебування на утриманні малолітньої дитини.
Також, урахувавши обставини, що пом`якшують покарання, та інші обставини, на які посилається засуджена у своїй касаційній скарзі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_6 мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою її визнано винуватою, яке потрібно відбувати реально, мотивувавши належним чином своє рішення.
Колегія суддів убачає, що покарання засудженій призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України. Підстав для зміни вироку суду, як про це йдеться в касаційній скарзі засудженої, не вбачається.

Не є обґрунтованими й доводи касаційної скарги щодо зарахування засудженій строку її попереднього ув`язнення із 21 червня 2017 року по 24 травня 2018 року з розрахунку один попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі.
Правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання встановлено у ч.5 ст.72 КК України.
Відповідно до Закону № 2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст. 72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.
Частиною 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», було визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Однак, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 , хоча перший злочин учинила 01 жовтня 2015 року, проте запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДРза № 0015058, їй не обирався.

Наступний злочин, який був внесений до ЄРДР за № 0010392, ОСОБА_6 вчинила 23 липня 2017 року й у цей же день була затримана в межах цього кримінального провадження.
Дніпровський районний суд м. Києва ухвалою від 11 вересня 2017 року об`єднав в одне вказані кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за № 0015058 та за № 0010392.

Таким чином, оскільки запобіжний захід був обраний в межах одного окремого кримінального провадження, яке стосується вчинення особою злочину після 20 червня 2017 року, обґрунтованих підстав для зарахування ОСОБА_6 зазначеного нею строку попереднього ув`язнення у строк покарання за принципом «день за два» немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено.
Таким чином, колегія суддів вбачає, що касаційна скарга засудженої не підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду, яким ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням положень ст. ст. 70, 71 КК України, та ухвала апеляційного суду щодо цього вироку, мають бути залишені без змін.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3