Провадження № 274/3342/20
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/547/20

І м е н е м У к р а ї н и
03.08.20 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання . . . . ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/3342/20 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, розлученого, працює неофіційно, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 11.10.04 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; 2) 13.11.19 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 164 КК України на 100 годин громадських робіт (інші судимості погашені відповідно до ст. 89 КК України),

за ч. 2 ст. 389 КК України,

за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4

захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5

обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

Прокурор Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 уклали угоду про визнання винуватості, відповідно до якої вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2019 року ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт.

04 березня 2020 року засудженого ОСОБА_6 поставлено на облік до Бердичівського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Житомирській області та ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання, а також письмово попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Цього ж дня в Бердичівському МРВ ФДУ «Центр пробації» в Житомирській області засуджений ОСОБА_3 отримав направлення для відбування призначеного вироком суду покарання у виді громадських робіт до КП «Комбінат комунальних підприємств міста Бердичева».

Проте засуджений ОСОБА_3 , маючи умисел, направлений на ухилення від відбування громадських робіт, та реалізуючи його, з 05 березня 2020 року без поважних причин не прибув до КП «ККП м. Бердичева» та не приступив до виконання громадських робіт.

Станом на 25 березня 2020 року засуджений ОСОБА_3 жодної години призначеного вироком суду покарання у виді громадських роби не відбув.

Кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , передбачена ч. 2 ст. 389 КК України - ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

15 травня 2020 року між прокурором Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою сторони визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 389 КК України та узгоджують покарання у виді арешту строком на 1 місяць 20 днів, на підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.11.19 та остаточно призначити за сукупністю вироків 2 місяці арешту. ОСОБА_3 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди вимогам КПК України та закону, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України (в ред. від 05.04.01) злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України є злочином невеликої тяжкості (в ред. від 01.07.20 є кримінальним проступком), провадження не здійснюється щодо юридичної особи та у провадженні не бере участь потерпілий, тобто сторони при укладенні угоди дотримались вимог ч. 4 ст. 469 КПК України.

Не встановлено і порушень вимог ч. 5 ст. 469 КПК України, оскільки угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_3 про підозру (08.05.20) і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Сторонами дотримано вимоги положень ст. 472 КПК України і в угоді у відповідності до цих вимог зазначено сторони, сформульовано підозру та її правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 389 КК України), істотні для кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним винуватості у вчиненні злочину, зазначено узгоджене покарання та згоду підозрюваного на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначено дату її укладення і вона скріплена підписами сторін.

Укладення угоди між прокурором та підозрюваним є добровільним, на чому наголосили сторони в судовому засіданні.

Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та закону, в тому числі правова кваліфікація кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_3 не є більш тяжкою, ніж це передбачено у ч. 4 ст. 469 КПК України

Не встановлено невідповідності інтересам суспільства умов угоди та ці умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб.

Підстав вважати, що укладення угоди про визнання винуватості не було добровільним у суду немає.

ОСОБА_3 заявив, що він цілком розуміє наслідки угоди.

Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не вбачається.

Для визнання винуватості ОСОБА_3 наявні фактичні підстави.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. У випадку ОСОБА_3 закон про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 389 КК України, що в редакції від 05.04.01, що в редакції від 01.07.20, якою не змінено саму норму) передбачає покарання у виді арешту на строк до 6 місяців або обмеження волі на строк до 3 років. Водночас з 01.07.20 діяння, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнається винуватим, вже є не злочином, а кримінальним проступком, засудження за вчинення якого поліпшує становище особи, зокрема суттєво зменшує строки погашення судимості, тобто у даному провадженні підлягає застосуванню редакція ч. 2 ст. 389 КК України від 01.07.20.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Прокурор, захисник, обвинувачений ОСОБА_3 висловили одностайну думку про затвердження угоди про визнання винуватості. Обвинувачений вказав, що фактичні обставини, як вони зазначені у підозрі, відповідають дійсності.

Враховуючи, що відповідно до ст. 314 КПК України суд під час проведення підготовчого судового засідання зобов`язаний першим питання вирішити питання можливості затвердження угоди про визнання винуватості, відсутність правових підстав для відмови у затверджені угоди, виключний перелік яких визначено у ч. 7 ст. 474 КПК України, суд доходить висновку про затвердження угоди у кримінальному провадженні. Обговоривши питання доцільності повернення обвинувального акта до прокуратури на підставі пп. 5) п. 4 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, суд не вбачає підстав для такого повернення, оскільки відповідно до глав 27, 35 КПК України у кримінальному провадженні на підставі угод не передбачено можливості призначення судового розгляду за результатами проведення підготовчого судового засідання, питання повернення обвинувального акта відповідно до чинного законодавства вирішується після вирішення питання про можливість затвердження угоди, підстав для відмови у затвердженні угоди суд не знайшов, відмова у затвердженні угоди призведе до суттєвого порушення прав сторін, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Цивільний позов у провадженні не подано.

Дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Приймаючи до уваги призначене покарання, поведінку ОСОБА_3 при проведенні досудового розслідування, підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу, не вбачається.

Керуючись статтями 369-371, 373-374, 469, 472, 474-475 КПК України, суд

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 15 травня 2020 року між прокурором Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , прийнявши рішення про винуватість ОСОБА_3 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України (в ред. від 01.07.20), та призначивши йому узгоджене сторонами покарання у виді арешту на строк 01 (один) місяць 20 днів.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України з врахуванням ч. 1 ст. 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_3 суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2019 року, та призначає ОСОБА_3 до відбуття 2 (два) місяці арешту.

Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд. При цьому вирок може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди, а прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1