ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2923/19

22 січня 2021 року

м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Костопільського районного суду Рівненської області кримінальне провадження №0000618 від 30.09.2019 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Глажева Костопільського району Рівненської області, громадянин України, не працевлаштований, не навчається, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , депутатом ради не являється, державних нагород та пільг не має, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , 28 вересня 2019 року близько 01 год. 30 хв., перебуваючи на території клубу, що за адресою АДРЕСА_1 , вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_5 , в ході якого на ґрунті неприязних відносин, коли ОСОБА_5 лежав на землі, умисно наніс останньому тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а саме наніс ОСОБА_5 не менше чотирьох ударів ногами в область тулуба ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої торакоабдомінальної травми з пошкодженням лівої легені та розривом селезінки, внутрішньо-черевна кровотеча і, як наслідок постгеморагічна анемія середнього ступеня тяжкості.

Отже, своїми умисними діями, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України, а саме спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину визнав, надав показання на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті.

Потерпілий у судовому засіданні надав показання на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті.

У судовому засіданні прокурор, враховуючи, що обвинувачений визнає свою вину та всі встановлені обставини справи, просить суд визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Обвинувачений, потерпілий та його представник не заперечили щодо визнання судом недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи думку учасників судового провадження, які не заперечували щодо застосування ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд дійшов переконливого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України
Відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України кваліфікується як тяжкий злочин.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , є щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , не встановлені.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_3 виду та розміру покарання, суд приймає до уваги те, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Санкція ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про призначення покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.121 КК України, однак вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без реального позбавлення волі, але в умовах нагляду за ним та звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків відповідно до ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов, у якому просить стягнути з ОСОБА_3 200000 грн. завданої моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову вказує, що завданими тілесними ушкодженнями йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у перенесеному болю, стражданнях та переживаннях. Розмір моральної шкоди зумовлений тим, що внаслідок скоєного кримінального правопорушення у потерпілого значно погіршився стан здоров`я, він переніс оперативне втручання, біль і страждання. Також, потерпілий продовжує зазнавати певних незручностей у повсякденному житті.

Обвинувачений цивільний позов потерпілого визнав, факт завдання потерпілому моральної шкоди не заперечував, у вирішенні питання про розмір відшкодування поклався на розсуд суду.

Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Розглянувши цивільний позов, суд дійшов висновку, що він підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вказано, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд дійшов висновку, що потерпілому ОСОБА_5 вчиненим кримінальним правопорушенням спричинено моральну шкоду внаслідок одержаних тілесних ушкоджень, він переніс як фізичний біль, так і психологічні страждання через втрату здоров`я, звичного нормального способу життя, переніс оперативне втручання, був змушений пристосовуватись до негативних умов існування. Тому, враховуючи обставини справи, характер та глибину моральних страждань потерпілого ОСОБА_5 , їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, суд дійшов переконливого висновку, що з врахуванням вимог розумності і справедливості, відшкодування моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 100000,00 грн.
Крім того, Здолбунівською місцевою прокуратурою Рівненської області заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Костопільська районна лікарня» Костопільської районної ради Рівненської області про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
Позов обґрунтовано тим, що комунальний некомерційний заклад «Костопільська центральна районна лікарня» Костопільської районної ради Рівненської області поніс витрати на лікування потерпілого від злочину в сумі 4115,52 грн. вартості перебування громадянина ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 29.09.2019 по 15.10.2019 за 16 ліжко-днів, які відповідно до закону підлягають стягненню з обвинуваченого, що підтверджує.
Обвинувачений цивільний позов визнав.

Відповідно до ч.2 ст.1191 Цивільного кодексу України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину.
Відповідно до ч.1 ст.1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позов Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Костопільська центральна районна лікарня» Костопільської районної ради Рівненської області про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення є законним, обґрунтованим та підлягає до задоволення у повному обсязі.
Судом встановлено, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню та речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувались.

Керуючись ст.118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п?ять/ років.

Відповідно до ст.75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 /два/ роки.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.4 ст.76 КК України, здійснення нагляду за ОСОБА_3 покласти на уповноважений орган з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 100000,00 /сто тисяч/ гривень моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовити.
Цивільний позов Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Костопільська центральна районна лікарня» Костопільської районної ради Рівненської області про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення задоволити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального некомерційного підприємства «Костопільська центральна районна лікарня» Костопільської районної ради Рівненської області на розрахунковий рахунок UA0038280, МФО 820172, в ГУ ДКСУ у Рівненській області 4115 /чотири тисячі сто п`ятнадцять/ гривень 52 копійки витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1