КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИУ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 16.01.2020,
за участі:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 16.01.2020 відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія(№115)» погодженого з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття основного покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 08 червня 2016 року.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 16.01.2020 скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» погодженого з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття основного покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог засуджений посилається на те, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не враховані в достатньому обсягу його ставлення до вчиненого злочину, до наслідків та відшкодування завданих кримінальним правопорушенням збитків. Вказує, що він з перших днів в колонії працевлаштований та із зароблених ним коштів відраховують певну суму для відшкодування шкоди потерпілим. Засуджений зазначає, що перебуваючи на волі, він буде мати більше можливостей відшкодувати завдану шкоду потерпілим, оскільки зможе працевлаштуватися на більш високооплачувану роботу. Крім цього апелянт зазначає, що судом не враховано, що за його місцем проживання проживає його мати ОСОБА_8 , котрій 76 років, яка за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
Від захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 , 05.06.2020 року надійшли доповнення до апеляційної скарги засудженого, однак вказані доповнення суд апеляційної інстанції не враховує, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 403 КПК України, особа яка подала апеляційну скаргу до початку судового розгляду має право змінити та доповнити її. Однак, апеляційну скаргу було подано засудженим ОСОБА_5 , тому доповнення подані адвокатом ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції вважає поданими неналежним суб`єктом.
Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не доставлявся у зв?язку з його клопотанням від 07.07.2020 про розгляд його апеляційної скарги без його участі.
Питання ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження з огляду на правила ч. 3 ст. 395 КПК України окремому вирішенню не підлягає.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника засудженого, який підтримав існуючу апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти наявної апеляційної скарги, їх пояснення, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши її доводи, дослідивши матеріали провадження в заявлених межах, колегія суддів керується наступним.
Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 08.06.2016 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 07 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережна комісія при Кагарлицькій райдержадміністрації Київської області звернулися до Кагарлицького районного суду Київської області з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від подальшого відбування основного покарання.

Кагарлицький районний суд Київської області, приймаючи рішення про відмову в задоволенні такого подання, виходив з того, що засудженому ОСОБА_5 чотири рази надавалася відпустка за межі ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)», під час якої засудженим ні разу не робилася спроба зустрітися з потерпілими та відшкодувати завдані збитки. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку що засуджений ОСОБА_5 не повністю підпадає під положення ст. 81 КК України, так як процес виправлення не досягнув тієї стадії, тому подане подання про умовно-дострокове звільнення щодо засудженого ОСОБА_5 є передчасним та у задоволенні подання слід відмовити.

Перевіривши доводи поданої засудженим апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст. 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки, зважаючи на слідуюче.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України, особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Чистиною 2 ст.81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 №2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише коли засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину. Свою вину у вчиненому визнав. Згідно наявної в матеріалах провадження довідки за підписом начальника відділення СПС №1, до ОСОБА_5 вісім разів застосовувались заохочення і жодного разу не застосовувалися стягнення. (а.с. 19).

Із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції слідує, що в матеріалах особової справи міститься рапорт №53 від 13.04.2018 року про те, що засуджений ОСОБА_5 відмовився працювати на благоустрій установи. Висновком по факту відмови відпрацьовувати на благоустрій, згідно графіка засудженим ОСОБА_5 встановлено, що оскільки є довідка, яку видав фельдшер установи ОСОБА_9 про те, що засуджений звернувся зі скаргою на артеріальний тиск та було рекомендовано уникати фізичних навантажень, тому вирішено не доцільно притягувати засудженого до дисциплінарної відповідальності.

Проте, згідно довідки наданої фельдшером медичного пункту №115 на засудженого ОСОБА_5 , 1970 року народження, вбачається, що він за медичною допомогою не звертався. На даний час являється цілком здоровим та працездатним.

Засудженому ОСОБА_5 чотири рази надавалася відпустка за межу ДУ «Кагарлицька виправна колонія(№115)», однак він жодного разу не здійснив спроби відшкодувати завдані потерпілим збитки, що свідчить про те, що засуджений ОСОБА_5 не повністю підпадає під положення ст. 81 КК України, усунення наслідків вчиненого кримінального правопорушення не відбулося так як процес виправлення наразі не досягнув потрібної стадії.

Отже, наведеним підтверджується, що наразі у суду відсутні об`єктивні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від призначеного йому вироком Апеляційного суду Вінницької області від 08.06.2016 покарання, оскільки засуджений лише стає на шлях виправлення і має до цього всі можливості однак, в розумінні ст.81 КК України, своєю поведінкою ще не довів свого виправлення.

За таких обставин, суд першої інстанції ретельно дослідив у судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, врахував всі обставин, в тому числі і тих на які посилається засуджений в апеляційній скарзі, перевірив його особу та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання ОСОБА_5 , з чим також погоджується і апеляційний суд.

Щодо доповнень захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , то суд апеляційної інстанції виходить з положень ч.3 ст. 403 КПК, що до початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу , має право змінити або доповнити її . В даному випадку розглядається лише апеляційна скарга засудженого , а тому доводи доповнень захисника до апеляційної скарги засудженого, колегією суддів до уваги не приймаються відповідно до вищевказаних норм процесуального закону .

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 ? залишити без задоволення, а ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 16.01.2020, без змін.

Ухвала є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/1407/2020
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_10
Суддя-доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1