Провадження № 11-кп/824/2651/2020 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконувача обов`язків прокурора м. Києва ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чорнокозинці Кам`янець- Подільського району Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, що має на утриманні малолітню дитину 08.02.2018р., працюючого садівником у ТОВ «Віденфлора», РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, порушив правила дорожнього руху, що спричинило завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , при таких обставинах.
03 квітня 2019 року о 07 год. 10 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по сухому, чистому асфальтобетонному покриттю проїзної частини вул. Метрологічної де організовано односторонній рух з боку вул. Академіка Лебедєва в напрямку вул. Академіка Заболотного у м. Києві, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу типу «зебра», який позначений відповідним дорожнім знаком з лівої сторони по ходу його руху та відповідною дорожньою розміткою, діючи з необережності у порушення п. 2.3 (б), 12.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху з врахуванням дорожньої обстановки, не зменшив швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу для надання переваги у русі пішоходу, виїхав на нерегульований пішохідний перехід де передньою лівою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка здійснювала перехід проїзної частини зліва направо по ходу його руху по нерегульованому пішохідному переходу. В результаті наїзду ОСОБА_10 отримала закриту травму правого плеча у вигляді перелому хірургічної шийки плечової кістки зі зміщенням уламків, підшкірні гематоми медіальної поверхні лівих ліктьового та колінного суглобів. Закритий перелом висновками судово-медичної експертизи № 042-955-2019 від 24.05.2019 визнаний як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, а інше до легкого тілесного ушкодження.
Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, який також повідомляти про зміну місця проживання, роботи. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати вартість судово-медичної експертизи № 042-955-2019 від 24.05.2019 р. в розмірі 1796 (тисяча сімсот дев`яносто шість) гривень 90 копійок та судово-авто технічної експертизи № 12-1/1169 від 10.06.2019 р. в розмірі 1570 (тисяча п`ятсот сімдесят) гривень 10 копійок. Вирішено питання стосовно речових доказів. Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 23957,59 (двадцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім гривень 59 коп.). Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» (, місце знаходження: м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154) на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 1042,41 (Одна тисяча сорок дві гривні 41 коп.), матеріальну шкоду в розмірі 20848,11 (Двадцять тисяч вісімсот сорок вісім грн. 11 коп.), а всього стягнуто 21890,52 (Двадцять одна тисяча вісімсот дев`яносто грн. 52 коп.) У задоволені інших позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.
Не погоджуючись з вироком суду першої виконувач обов`язків прокурора м. Києва ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік та покласти обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України. У решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання ОСОБА_7 тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції, всупереч закону, безпідставно не призначив ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та фактично не навів у вироку достатніх та обґрунтованих підстав для незастосування до ОСОБА_7 додаткового виду покарання.
При цьому, при обранні покарання ОСОБА_7 суд врахував ступінь тяжкості чиненого ним злочину, яке відповідно до ч.2 ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про його особу, що обвинувачений раніше не судимий, під наркологічним та психіатричним наглядом не перебуває, працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, відсутність обставин, що пом`якшують та/або обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст.ст. 66,67 КК України.
Проте, дані посилання суду не дають достатніх підстав для непризначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Адже саме використання транспортного засобу та неуважна поведінка останнього на дорозі зумовила вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Більше того, прокурор звертає увагу на те, що саме обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, неуважна поведінка ОСОБА_7 на дорозі, що призвела до настання негативних наслідків для потерпілої прямо спростовують твердження суду про відсутність підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.
Окрім того, апелянт зазначає, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, що вимагає від водіїв більшої сконцентрованості та уважності на дорозі. Проте в силу викладених у вироку фактичних обставин, неуважна поведінка ОСОБА_7 на дорозі і призвела до суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілої.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення захисника ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до вимог ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК Україниза обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду.
Також в апеляційній скарзі прокурора не заперечуються висновки суду щодо призначення ОСОБА_7 основного покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість то, колегія суддів, приймаючи до уваги вимоги ст.404 КПК України приходить до наступних висновків.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Цих вимог закону, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Як зазначено у вироку суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, яке скоєне з необережності, обставини скоєного злочину, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Судом також враховані дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема, те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, під наркологічним та психіатричним наглядом не перебуває, працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.
Враховуючи всі вищезазначені обставини суд прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на 1 (один) рік, з застосуванням ст.75 КК України в частині основного покарання та без позбавлення права керування транспортними засобами. На думку апеляційного суду призначене судом першої інстанції основне покарання у виді обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України із застосуванням положень ст.75, 76 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, відповідає характеру та тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення винної особи та недопущення вчинення ним та іншими водіями аналогічних кримінальних правопорушень.
Також, із долученої до матеріалів провадження характеристики з місця роботи обвинуваченого вбачається, що останній працює відповідно до трудового контракту в ТОВ «ВІДЕНФЛОРА» на посаді садівника. Відповідно до характеру роботи, потребує постійного користування власного автотранспорту для доставки робочого інвентарю, для виконання своїх обов`язків.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах провадження міститься копія розписки наданої потерпілою ОСОБА_10 , з якої вбачається, що на виконання вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року, 24 липня 2020 року потерпіла ОСОБА_10 отримала від ОСОБА_7 24 200 грн. 00 коп. грошових коштів в рахунок відшкодування шкоди (а.с. 175).
Приймаючи до уваги вказані обставини, а також фактичні обставини провадження, і те, що обставин, які обтяжують покарання, не встановлено, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Крім того, позбавлення права керування транспортними засобами обвинуваченого ОСОБА_7 призведе до втрати джерела до існування останнього та його родини.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, на думку колегії суддів, не спростовують правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу виконувача обов`язків прокурора м. Києва ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4