Справа № 308/2919/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали кримінального провадження, відомості про яке 12.03.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000321 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження №308/2919/20, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000321 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187КК України.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.12.2020 року обвинуваченому ОСОБА_9 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 лютого 2021 року включно.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор в судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 та відмовити у зміні запобіжного заходу. Наголосив, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна. На даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували при обранні даного запобіжного заходу, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 щодо клопотання прокурора заперечила та просила змінити міру запобіжного заходу на більш м`який, а саме домашній арешт, про що подала відповідне клопотання. Вказала, що свідки у кримінальному провадженні допитані та знищити, сховати або спотворити речі, що мають значення для справи у обвинуваченого не має можливості. З часу обрання такого запобіжного заходу пройшов тривалий час (більше року) та наведені прокурором ризики суттєво зменшились. Також зауважила, що наміру переховуватись від суду обвинувачений не має, натомість бажає довести свою невинуватість. Зауважила що її підзахисний має постійне місце проживання, сім`ю та дитину. Тому просила застосувати більш м`який запобіжний захід.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні також підтримала доводи щодо зміни запобіжного заходу та просила застосувати більш м`який запобіжний захід.
Обвинувачений ОСОБА_6 погодився з доводами захисників.
Заслухавши думку прокурора, позицію обвинуваченого та його захисників, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваного, обвинуваченого покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язана із необхідністю запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Підставами застосування запобіжних заходів є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 був обраний та продовжувався з урахуванням його особи, який не є похилого віку, суду не надано будь-яких даних щодо наявності у нього хронічних захворювань, які б перешкоджали його триманню під вартою, останній обвинувачується увчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років з конфіскацією майна, тому існують ризики того, що такий може в подальшому переховуватись від органів досудового розслідування та суду чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тим самим може ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
При розгляді даного клопотання про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою колегія суддів враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 в справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Також у рішенні ЄСПЛ в справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Судом встановлено, що зазначені прокурором ризики суттєво зменшилися, а наведені в клопотанні обставини не перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії ухвали про тримання обвинуваченого під вартою.
Також, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою тривалий час, а саме з листопада 2019 року та розгляд кримінального провадження неодноразово відкладається, зокрема, у зв`язку із тим, що потерпілий ОСОБА_10 знаходиться за кордоном та не з`являється у судове засідання для його допиту.

Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_6 має сім`ю, малолітню дитину, а також постійне місце проживання (реєстрацію).
Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону, відповідно до якого обвинувачується ОСОБА_6 , суд безпосередньо керується нормою прямої дії ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості обвинуваченого, тому під час розгляду клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, які продовжують існувати, оскільки подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою буде суперечити принципам Конвенції, адже час, протягом якого останній перебуває під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час ще не є доведеним.
Більше того, пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та практикою Європейського суду з прав людини визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.
Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного.
Тому, на переконання колегії суддів, можливість ОСОБА_6 ухилитись від суду з метою уникнення відповідальності, впливати на свідків, експерта, спеціаліста, потерпілого, який перебуває за кордоном, чи продовжити свою злочинну діяльність, є лише припущенням сторони обвинувачення, а запобігти вказаним ризикам дасть можливість більш м`який запобіжний захід домашній арешт із зобов`язанням обвинуваченого цілодобово не залишати місце проживання, котрий буде достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, вирішуючи питання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, суд враховує тяжкість злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, а також те, що на даний час судовий розгляд у даному кримінальному провадженні не завершено, ризики передбачені ст.177 КПК України, у зв`язку з якими відносно останнього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою існують, проте суттєво зменшилися, тому колегія суддів вважає за необхідне застосувати відносно останнього більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, який у повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 194, 331, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою залишити без задоволення.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронних заходів контролю.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- заборонити цілодобово залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу суду;
- прибувати до прокурора або суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений час;
- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Встановити строк дії ухвали про тримання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під домашнім арештом до 27 березня 2021 року включно.
Звільнити ОСОБА_6 з-під варти негайно в залі суду.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого Ужгородському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3