У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дмитрівка Вознесенського району Миколаївської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, що передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Судом першої інстанції вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 08 червня 2019 року приблизно о 04 годині 40 хвилин, знаходячись в розважальному закладі «Капрі» по вулиці Драйзера, 4, в місті Києві, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вступив у словесну сварку з ОСОБА_9 , що переросла в бійку, в ході якої біля виходу з указаного закладу ОСОБА_6 умисно, з метою заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, взявши останнього руками та впавши з ним на підлогу, дістав розкладний ніж, що мав при собі, та наніс ним потерпілому чотири удари. Внаслідок таких дій ОСОБА_6 ОСОБА_9 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки та живота зліва, а саме: колото-різана рана грудної клітки зліва в проекції 9-10 ребер по середньо-пахвовій лінії, розмірами 10х5 см, з евентерацією пасма великого чепця, рановим каналом, що відходить від неї, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, міжреберні м`язи, діафрагма, пристінкова очеревина, нижній полюс селезінки, крововилив у черевну порожнину (близько 300 мл рідкої крові та згортків); колото-різана рана на задньо-бічній поверхні грудної клітки зліва в проекції 11 ребра по задньо-пахвовій лінії, розмірами 4х3 см, з евентерацією пасма великого чепця, з рановим каналом, що відходить від неї, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, верхній полюс лівої нирки, ніжка діафрагми, пристінкова очеревина, крововилив у черевну порожнину (близько 300 мл рідкої крові та згортків), а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді непроникаючої колото-різаної рани передньої черевної стінки справа в проекції крила здухвинної кістки та колото-різаної рани на передньо-внутрішній поверхні правого стегна в середній третині.

В апеляційній скарзі виконувач обов`язків прокурора міста Києва ОСОБА_5 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, посилаючись на неправильне застосування судом положень ст. 75 КК України, що призвело до призначення обвинуваченому невиправдано м`якого покарання, просить вирок скасувати в частині призначеного йому покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги прокурор зазначає про те, що суд, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не дав належної оцінки підвищеній суспільній небезпечності його особи, тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, завдав потерпілому тяжкі тілесні ушкодження ножем, та не врахував думку потерпілого з даного приводу. При цьому щире каяття ОСОБА_6 , на яке суд послався у вироку як на обставину, що пом`якшує його покарання, об`єктивно матеріалами кримінального провадження не підтверджується, як і наявність інших пом`якшуючих обставин. Апелянт вважає, що визнання обвинуваченим своєї вини свідчить про те, що він під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинення тяжкого злочину.

За наведених обставин, прокурор переконаний, що висновки суду стосовно можливості виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є безпідставними і немотивованими, оскільки тільки реальне відбування обвинуваченим покарання взмозі забезпечити досягнення цілей, визначених у ст. 65 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які проти задоволення апеляційної скарги заперечували і просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині даних, які характеризують особу ОСОБА_6 , провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. У зв`язку із цим висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному спричиненні ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя потерпілого в момент заподіяння, за викладених у вироку обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази щодо яких не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених і викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначене судом ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України зі звільненням від його відбування з випробуванням відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 75 КК України.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на виконання наведених вимог закону, обираючи ОСОБА_6 захід примусу та порядок його відбування, врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його скоєння, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей (2003 та 2005 років народження), відшкодував завдану потерпілому шкоду, а також його щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання.

Зваживши встановлені у кримінальному провадженні обставини у їх сукупності, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції закону, за яким він визнаний винуватим, яке прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється, з огляду на вище наведені дані про особу обвинуваченого дійшов висновку про можливість застосування положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, чому у вироку наведені достатні та належні мотиви.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не врахував думки потерпілого є безпідставними. Зокрема, матеріалами кримінального провадження підтверджується, що потерпілий ОСОБА_9 у своїй заяві до суду від 08 лютого 2020 року просив проводити судовий розгляд без його участі та зауважив, що стосовно призначення ОСОБА_6 покарання покладається на думку прокурора (а. п. 29), який, в свою чергу, під час судових дебатів висловив позицію про необхідність призначення обвинуваченому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Крім того, всупереч твердженням апелянта, суд правильно визнав щире каяття ОСОБА_6 як обставину, що пом`якшує його покарання, яке також було встановлено органом досудового розслідування згідно з відомостями обвинувального акта, з огляду на повне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненому та відшкодування потерпілому завданої шкоди ще під час досудового розслідування 20 червня 2019 року, фактично через 12 днів після скоєного злочину (а. п. 63). При цьому, колегія суддів звертає увагу на незмінну позицію потерпілого про відсутність у нього до ОСОБА_6 жодних претензій матеріального чи морального характеру, про що він подав відповідні заяви в суди першої (а. п. 29) та апеляційної інстанцій.

Будь-яких інших обставин, які б не були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням прокурором в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на встановлені у кримінальному провадженні обставини, дані про особу ОСОБА_6 , який свою винуватість у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, відшкодував завдану потерпілому шкоду, утримує двох неповнолітніх дітей, один з яких здобуває вищу освіту на контрактній основі, має виключно позитивні характеристики за місцем реєстрації, роботи, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває та раніше не судимий, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням є необхідним і достатнім для його виправлення, відповідає принципам справедливості та індивідуалізації покарання, у зв`язку із чим не вбачає неправильного застосування положень ст. 75 КК України та підстав для скасування вироку в цій частині, як про це ставить питання прокурор в апеляційній скарзі.

Таким чином апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу виконувача обов`язків прокурора міста Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3