УХВАЛА Іменем України
м. Балаклія 14 грудня 2020 рокуСправа №610/2800/20 1-в/610/388/2020

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника ВК №17 ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву, яка надійшла із Державної установи «Покровська виправна колонія (№17)», про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого:
ОСОБА_5 , який народився в м. Василівка Запорізької області ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, до арешту не працював, проживав по АДРЕСА_1 , освіта середня,
раніше судимий:
05.09.1991 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.3 ст.140 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст.25-1 КК України засуджений умовно з обов`язковим притягненням до праці. 27.05.1992 Ленінським районним судом м. Запоріжжя переглянуто вирок і направлено до місць позбавлення волі на 1 рік 10 місяців. 29.12.1993 звільнився по кінцю строку покарання;
12.07.1994 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.3 ст.81, ч.3 стст 40,44,42 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі. 23.05.1997 звільнився по кінцю строку покарання;
23.06.2000 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.2 ст.140, ч.1 ст.141, ч.3 ст.193, ч.2 ст.42 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. 28.12.2001 звільнився по кінцю строку покарання;
19.03.2002 вироком Михайлівського районного суду Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. 23.11.2004 звільнився по кінцю строку покарання;
08.02.2006 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;
26.06.2007 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ст.297, ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. 15.07.2011 звільнився по кінцю строку покарання;
25.04.2012 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. 22.02.2016 звільнився по кінцю строку покарання;
13.07.2017 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.2,3 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строк на 3 роки;
засуджений:
08.12.2017 року вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 до остаточного покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.11.2019 зараховано на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24.10.2017 по 03.05.2018 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
Початок строку: 24.10.2017, кінець строку: 14.06.2022,-

установив:

До суду надійшла вказана заява засудженого ОСОБА_6 , у якому ставиться питання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений надав заяву про розгляд заяви без його участі, заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПВК № 17 проти задоволення заяви заперечував.

Прокурор також проти задоволення заяви заперечувала, вважала, що засуджений не довів свого виправлення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши думку прокурора, пояснення представника Покровської ВК № 17, вивчивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та коли він фактично відбув необхідну частину строку покарання, яка зазначена у ч.3 ст.81 КК України.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002р. «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Судом установлено, що ОСОБА_7 був раніше засуджений: 05.09.1991 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.3 ст.140 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст.25-1 КК України засуджений умовно з обов`язковим притягненням до праці. 27.05.1992 Ленінським районним судом м. Запоріжжя переглянуто вирок і направлено до місць позбавлення волі на 1 рік 10 місяців. 29.12.1993 звільнився по кінцю строку покарання;
12.07.1994 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.3 ст.81, ч.3 стст 40,44,42 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі. 23.05.1997 звільнився по кінцю строку покарання;
23.06.2000 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.2 ст.140, ч.1 ст.141, ч.3 ст.193, ч.2 ст.42 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. 28.12.2001 звільнився по кінцю строку покарання;
19.03.2002 вироком Михайлівського районного суду Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. 23.11.2004 звільнився по кінцю строку покарання;
08.02.2006 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;
26.06.2007 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ст.297, ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. 15.07.2011 звільнився по кінцю строку покарання;
25.04.2012 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. 22.02.2016 звільнився по кінцю строку покарання;
13.07.2017 вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.2,3 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строк на 3 роки.

ОСОБА_6 засуджений 08.12.2017 року вироком Василівського районного суду Запорізької області за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до остаточного покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.05.2018 вказаний вирок залишено без змін.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області набрав законної сили 03 травня 2018 року.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.11.2019 зараховано на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24.10.2017 по 03.05.2018 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається із характеристики Покровської ВК №17 від 11.12.2020, Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 03.11.2017. За час утримання карання в Брянківській виправній колонії (№ 11) характеризувався посередньо режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

З 16.06.2018 по 16.03.2020 відбував покарання в Софіївській виправній колонії (№55). За час відбування покарання в установі характеризувався позитивно, режим тримання не порушував, тому стягнень не мав. За сумлінну поведінку та ставлення до праці мав три заохочення.

Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу.

Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.

Не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.

Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує посилки та бандеролі.

Відповідно до статті 101 Кримінально-виконавчого кодексу України 13.07.2019 розглядалось питання про можливість застосування зміни умов тримання. Засудженому було відмовлено у застосуванні пільги 02.08.2019.

Відповідно до статті 82 Кримінального кодексу України 14.11.2019 розглядалось питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням. Засудженому було відмовлено у застосуванні пільги 13.12.2019.

Відповідно до статті 81 Кримінального кодексу України 24.09.2020 розглядалось питання про застосування умовно-дострокового звільнення. Засудженому 15.10.2020 було відмовлено у застосуванні пільги як особі яка не довела свого виправлення.

За рішенням суду позову не має.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення від 11.12.2020, за час відбування покарання засуджений був заохочений три рази: 28.09.2018, 04.10.2019, 02.01.2020 (оголошено подяки), стягнень не мав. Заохочувався лише раз на рік, останній аж 02.01.2020.

Для умовно-дострокового звільнення необхідна сукупність двох чинників: а) сумління поведінка, та б) ставлення до праці, які разом у сукупності доводять, що засуджений виправився.

З огляду на ставлення до праці ОСОБА_6 , який протягом відбування покарання не дбайливо ставиться до майна установи при виконанні роботи, безвідповідально ставиться до виконання робіт по благоустрою у станови виконання покарань, взагалі не вбачає її суспільної необхідності, суд приходить до висновку, що виправлення засудженого ОСОБА_6 не доведено.

Беручи до уваги характеристику засудженого, тяжкість злочину, ставлення засудженого до праці, те що він не бере участь у програмах диференційованого виховного впливу, суд приходить до переконання, що засуджений за час відбування покарання не довів своє виправлення.

Суду не надано доказів про те, що в особистості засудженого відбуваються позитивні зміни, які створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Не знайшли в суді свого підтвердження доводи заяви про те, що засуджений вже довів своє виправлення, цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком. Тому суд відмовляє у задоволенні заяви.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

Заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Повний текст ухвали складений 16.12.2020.

Суддя