Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/297/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.07.2020, якою задоволено частково клопотання слідчого та стосовно,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Димитрово, Олександрійського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, без утриманців, без визначеного місця реєстраційного обліку та місця фактичного проживання, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.01.2020 року за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць, звільненого 27.03.2020 року по відбуттю строку покарання,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 59 днів, а саме: з 11 години 00 хвилин 13 липня 2020 року по 11 годину 00 хвилин, 09 вересня 2020 року та визначено заставу - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 63060 грн. ,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.07.2020 року, задоволено частково клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою строком на 59 днів.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що злочин у вчиненні якого пред`явлено повідомлення про підозру ОСОБА_8 , є закінченим, тяжким, умисним, корисливим, повторним. Об`єктом посягання є: недоторканість житла і майна потерпілої, шкода від злочину відшкодована завдяки втручанню випадкових очевидців.

Також, слідчим суддею під час розгляду клопотання встановлено наявність ризиків, передбачених пунктах п.п.1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука, застава), вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного, в апеляційній скарзі, просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що суд лише формально зазначив вказані обставини, фактично не досліджуючи та не враховуючи їх. Так, твердження про те, що ОСОБА_8 намагався приховати речові докази не відповідає дійсності, оскільки клопотання та матеріали, додані на його підтвердження жодних доказів цього не містять. Також матеріали та доводи клопотання не містять будь-яких доказів того, що він намагався втекти або знищити сліди злочину.

Крім цього, матеріали клопотання містять протокол допиту свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що при розмові із підозрюваним останній їй назвав свої дані, віддав їй бідон потерпілої, який свідок повернула, після чого ОСОБА_8 пішов у невідомому напрямку. З цього вбачається, що ОСОБА_8 не вживав жодних дій з приховування речових доказів, не втік та жодним чином не перешкоджав встановленню істини.

Крім того, незважаючи на те, що події, у яких підозрюється ОСОБА_8 , мали місце 07.07.2020 року, після чого він ніким не затримувався, ОСОБА_8 добровільно та свідомо приходив до суду для розгляду клопотання 10.07. та 13.07.2020 року, що свідчить про відсутність у ОСОБА_8 намірів ухилитися від встановлення істини та від органів досудового розслідування чи суду.

Вказані обставини слідчим суддею не враховані та зазначені не вірно, оскільки підозрюваний жодним чином активно не перешкоджав встановленню істини по справі, викраденим не розпорядився та навпаки, сприяв встановленню всіх обставин.

Також не зрозумілим є твердження слідчого судді про те, що «ігнорування принципу мирного володіння майном є передумовою вчинення нового злочину», оскільки наведена обставина не є та не може бути підставою для застосування щодо підозрюваного такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Що стосується твердження, викладеного в ухвалі слідчого судді про відстоювання власної правової позиції , то її жодним чином не можна вважати перекручуванням визначальних обставин у справі, як про це теж зазначив слідчий суддя в ухвалі, такі покази підозрюваного мають бути перевіреними в ході подальшого досудового розслідування, після чого судом їм буде надана оцінка в сукупності з іншими обставинами.

Тому, із оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що слідчий суддя фактично застосував до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою виключно через тяжкість злочину, попередні судимості та відсутність визначеного місця проживання, що є недостатнім для визначеного в ухвалі найсуворішого, виняткового запобіжного заходу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, захисника та підозрюваного, які висловилися у підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просила залишити оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 186 КК України.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Підозра ОСОБА_8 підтверджується наявними зібраними в ході досудового розслідування доказами, такими як: протоколи огляду місця події (а.к.8-9), допиту потерпілої (а.к.11), свідка (а.к.12-14), пред`явлення особи для впізнання (а.к.15-17).

Вказані докази містять достатньо об`єктивної інформації про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 186 КК України.

09.07.2020 року в порядку ст. 278 КПК України, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 186 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 є тяжким, умисним, корисливим, повторним, посягає на власність, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Так, з матеріалів клопотання убачається, що ОСОБА_8 який раніше неодноразово судимий за аналогічні корисливі тяжкі злочини, має не зняту та непогашену судимість за попередні злочини. Без реєстраційного обліку та постійного місця проживання, відсутнє законне джерело отримання доходу, не працевлаштований, підозрюється у повторному відкритому викраденні майна у денний час. Обставини пред`явленої підозри мали місце через три місяці після звільнення ОСОБА_8 з виправної колонії. Така його поведінка свідчить що він не бажає стати на шлях виправлення та свідчить про небажання останього стати на шлях виправлення, на схильність до протиправної, асоціальної поведінки, схильність до бажання збагачення за рахунок чужого майна, що значно підвищує ступінь його суспільної небезпечності.

Тож, враховуючи зазначене вище у сукупності, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя районного суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та безпідставність судового рішення про необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - спростовуються наведеним вище.

Відносно розміру визначеної слідчим суддею застави, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як встановлено ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: п. 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчим суддею визначено ОСОБА_8 заставу у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вказаний розмір застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, не є надмірним або непомірним для підозрюваного.

Інших переконливих доводів щодо незаконності рішення слідчого судді в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 лишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.07.2020 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 59 днів з визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4