Код суду 233 Справа № 233/1564/20
Вирок
Іменем України
24 липня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Бурчак, Михайлівського району, Запорізької області, українець, громадянин України, має середньо - спеціальну освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець військової служби за контрактом, перебуває на посаді навідника 1 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , має звання старшого солдата та статус учасника бойових дій, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407КК України,
Згідно з ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII, в Україні з 18 березня 2014 року розпочався особливий період, який діє по даний час.
31 січня 2018 року ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №129 від 03.05.2018 року військовослужбовця ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника 1 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону вказаної військової частини.
Згідно з ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року в Україні оголошено часткову мобілізацію, з огляду на що з 17 березня 2014 року по теперішній час в Україні діють умови особливого періоду.
Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216- 222, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями, а саме: неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Проте, старший солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.
Станом на липень 2019 року старший солдат ОСОБА_4 проходив військову службу за призначенням у місці тимчасового розташування танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 .
Так, 29 липня 2019 року, близько 13:00 годин, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, порушив вимоги вищезазначеного законодавства та самовільно залишив місце служби, а саме: розташування танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , який на той час тимчасово дислокувався у АДРЕСА_3 , прибувши в той же день до місця свого фактичного проживання у м. Бахмут Донецької області.
В період з 29.07.2019 року до 02.12.2019 року старший солдат ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання (Донецька область, м. Бахмут) та інших місцях, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.
В подальшому, 02 грудня 2019 року, старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до базового табору військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що дійсно 31 січня 2018 року він уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. У липні 2019 року він проходив військову службу за призначенням у місці тимчасового розташування танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 . Зазначив, що 29 липня 2019 року, близько 13:00 годин, він самовільно залишив місце служби та прибув до місця свого фактичного проживання у м. Бахмут Донецької області. В період з 29.07.2019 року до 02.12.2019 року він перебував за місцем свого проживання (Донецька область, м. Бахмут) та інших місцях, де проводив час на власний розсуд. Після чого, 02 грудня 2019 року добровільно та з власної ініціативи прибув до базового табору військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 .
Свою вину обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю, погодившись із усіма обставинами скоєного кримінального правопорушення. Щиро каявся та вказав на намір стати на шлях виправлення із запобіганням в подальшому вчиняти подібне та й інші кримінальні правопорушення. Просив суд не призначати йому сурового покарання..
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349КПК України. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4 ст.407КК України, як самовільне залишення військової частини (військовослужбовцем, крім строкової служби), вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого за висновком якої рівень ризику вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе, та не становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
При призначенні покарання, обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67КК України, суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, данні про особу винного, який вважається особою, що не має судимості, до адміністративної відповідальності протягом року не притягався, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 2020 року народження, має адресу реєстрації та місце мешкання, проходить службу у військовій частині, має статус учасника бойових дій, за місцем служби характеризується посередньо, на обліку в диспансерних установах охорони здоров`я на час винесення вироку не перебуває, вину визнав у повному обсязі, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
На підставі викладеного суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливо при призначенні йому покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України, оскільки саме це покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи відомості досудової доповіді, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжує, вивчивши інформацію про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його критичного ставлення до скоєного, що свідчить про наміри стати на шлях виправлення та перевиховання, і дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування відносно ОСОБА_4 положень ст.75КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених у ст.76 КК України.
Цивільний позов не заявлено.
Відомості про речові докази не надано.
Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило та суд не знаходить підстав для його застосування.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст. 368, 370 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням на нього відповідно до ст.76КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_4 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1