Справа № 161/694/20 Провадження №11-кп/802/662/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та цивільного позивача ОСОБА_11 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Вказаною ухвалою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, учасника бойових дій, не судимого, звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із примиренням його з потерпілою, кримінальне провадження закрите на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.
Цивільний позов Державної екологічної інспекції у Волинській області до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, залишений без розгляду.
Вироком в порядку ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів.
Згідно з рішенням суду 12 лютого 2019 року близько 13 год. 55 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем, марки "Jeep Grand Cherokee" номерний знак НОМЕР_1 (Литовська Республіка), здійснюючи виїзд із обочини на проїжджу частину вул. Володимирської, у напрямку вул. Червоного Хреста у м.Луцьку, в порушення вимог пунктів 9.2 б), 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, не ввімкнув покажчик повороту, не надав перевагу у русі та допустив зіткнення з автомобілем, марки "Skoda Fabia" н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , внаслідок чого пасажир автомобіля, марки "Skoda Fabia" н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_13 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 328 від 23 травня 2019 року, отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 21-ї доби.
У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 9.2 б), 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор оскаржує ухвалу суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що ОСОБА_7 не відшкодував Державній екологічній інспекції у Волинській області матеріальну шкоду у розмірі 54125 гривень 37 коп., завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а місцевий суд залишив вказаний цивільний позов без розгляду. Стверджує, що потерпіла ОСОБА_13 була відсутня у судовому засіданні і не висловлювала своєї позиції щодо примирення. Враховуючи наведене, просить рішення суду скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Начальник Державної екологічної інспекції у Волинській області у поданій апеляційній скарзі вказує, що заподіяну злочином матеріальну шкоду у розмірі 54125 гривень 37 коп. обвинувачений інспекції не відшкодував. Тому просить ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою цивільний позов Державної екологічної інспекції у Волинській області до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити у повному обсязі.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційних скарг, пояснення прокурора та представника цивільного позивача, які подані апеляції підтримали у повному обсязі та просили ухвалу суду скасувати і призначити новий судовий розгляд, обвинуваченого та його захисника, які апеляційні скарги заперечили і просили ухвалу суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Кваліфікація дій за ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, є правильною і ґрунтується на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

У поданій апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що потерпіла ОСОБА_13 була відсутня у судовому засіданні і не висловлювала своєї позиції щодо примирення.

Вимогами ст.46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Застосовуючи до ОСОБА_7 інститут звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, місцевим судом враховано, що перший обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який за ступенем тяжкості є нетяжким злочином та не належить відповідно до примітки ст.45 КК України до категорії корупційних.

Апеляційним судом встановлено, що у матеріалах провадження наявна заява потерпілої ОСОБА_13 , у якій остання посилається на те, що спричинена внаслідок ДТП за участі легкових автомобілів ОСОБА_7 і ОСОБА_12 шкода у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень повністю відшкодована. Заявляє, що претензій матеріального і морального характеру до ОСОБА_7 і ОСОБА_12 не має і в майбутньому мати не буде. Просить звільнити ОСОБА_7 і ОСОБА_12 від відповідальності за наслідками ДТП, а кримінальне провадження закрити у встановленому законом порядку (а.к.п.32).
Тому доводи прокурора з цього приводу не заслуговують на увагу та повністю спростовуються вказаними матеріалами провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, наведені в апеляціях прокурора і представника цивільного позивача твердження про те, що невідшкодування шкоди цивільному позивачу Державній екологічній інспекції у Волинській області перешкоджає звільненню ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, також є такими, що не ґрунтуються на законі.

Потерпілим у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_13 ..

Потерпілій обвинуваченим ОСОБА_7 було повністю відшкодовану заподіяну шкоду та завдані збитки, у зв`язку вона просила звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності (а.к.п.32).

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії.

А тому саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст.46 КК України.

Вказані обставини наведені у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №439/397/17.

А Державна екологічна інспекція у Волинській області в даному кримінальному провадженні не є потерпілим, а є цивільним позивачем.
При цьому слід зазначити, що відповідно до обвинувального акту (а.к.п.2-5), ОСОБА_7 органом досудового розслідування не інкримінувалось завдання збитків Державній екологічній інспекції у Волинській області.
Приписами ч.1 ст.337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Тому суд першої інстанції, з урахуванням положень ч.1 ст.337 КПК України, не мав законних підстав вийти за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Положення ч.1 ст.129 КПК України регламентують, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
З огляду на наведене, у випадках закриття кримінального провадження як на стадії досудового розслідування, так і в суді, цивільний позов розгляду не підлягає, що не перешкоджає пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства, що і було роз`яснено у резолютивній частині оскаржуваного рішення суду.
Дана обставина знайшла своє підтвердження і в постанову Верховного Суду від 24.05.2018 (справа№531/2332/14-к), в якій зазначено, що відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.
Щодо посилань сторони обвинувачення на необхідність вирішення долі процесуальних витрат за проведення експертних досліджень у даному кримінальному провадженні у сумі 14287 гривень 41 коп., апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, з огляду на наведене, суд першої інстанції з урахуванням вказаних вимог кримінального процесуального законодавства, звільнивши обвинуваченого від кримінальною відповідальності, підставно залишив цивільний позов Державної екологічної інспекції у Волинській області до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, без розгляду, а також не вирішував долі процесуальних витрат за проведення експертних досліджень у даному кримінальному провадженні.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування ухвали суду і задоволення апеляційних скарг з наведених у них мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та цивільного позивача ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді