Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/583/14-к
Провадження № 1-в/553/61/2021
У Х В А Л А
Іменем України

03.02.2021м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участі прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві спільне подання начальника Полтавської виправної колонії № 64 та голови спостережної комісії Подільської районної ради у м. Полтаві про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

по даній справі засудженого: 10.06.2014 року Апеляційним судом Полтавської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.125, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 70 КК України на 10 років позбавлення волі;

ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 21.01.2016 року зараховано в строк покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Полтавської області від 10 червня 2014 року, за яким ОСОБА_4 засуджений ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України на 10 років позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення в період з 23 грудня 2013 року по 10 червня 2014 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло спільне подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія № 64» та голови спостережної комісії Подільської районної ради в м. Полтаві про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_4 .

Представник ПВК № 64 та засуджений ОСОБА_4 подали до суду заяви про розгляд подання без їх участі, подання підтримували та просили його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого, вказував, що засуджений не довів своє виправлення, за час відбування покарання характеризується неоднозначно, мав цілий ряд порушень, зокрема, догани та три рази поміщався до ДІЗО на 15 діб, що не може свідчити про його сумлінну поведінку під час відбування всього терміну покарання.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали подання, особової справи засудженого, приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі, строк покарання ухвалено рахувати з 23 грудня 2013 року.

Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 10 червня 2014 року вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2014 року відносно ОСОБА_4 в частині призначеного йому покарання та розподілу процесуальних витрат скасовано та ухвалено новий вирок, згідно якого ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України на 10 років позбавлення волі, строк покарання ухвалено рахувати з 23 грудня 2013 року.

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок набрав законної сили 10 червня 2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, а і полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002 року визначено, що при вирішенні питання про або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Тому при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого суд враховує особу засудженого, дані щодо виду та кількості стягнень за весь період відбування ним покарання, а також тяжкість вчинених засудженим злочинів та їх наслідки, термін невідбутого засудженим покарання.

Крім того, відповідно до вироку засуджений ОСОБА_4 вчинив, зокрема, і особливо тяжкий злочин, а саме передбачений ч.1 ст.115 КК України.

Беручи до уваги, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування ним покарання, а саме дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечного виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, погашені стягнення за порушення дисципліни та їх кількість і характер, висновок про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення не ґрунтується на матеріалах провадження. Характеристика засудженого не свідчить про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів. Також суд враховує поведінку засудженого протягом всього часу відбування покарання, який мав 14 стягнень, зокрема, тричі поміщався до ДІЗО на тривалі терміни, його ставлення до вироку, виду та міри покарання яка йому була призначена, а також тяжкість вчинених злочинів та його наслідки, термін невідбутого покарання засудженим який є значним.

Суд приходить до висновку щодо недоведеності існування обставин, які відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

При цьому, з огляду на дані про особу засудженого ОСОБА_4 в цілому, суд вважає, що він не досяг необхідного ступеню виправлення.

Наведені дані свідчать про нестабільну поведінку засудженого ОСОБА_4 протягом всього строку відбування покарання та не відповідають висновкам характеристики.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 на даний час на шлях виправлення не став, його поведінка та ставлення до праці не відповідають критеріям визначеним в ст. 81 КК України, а тому відсутні підстави для задоволення подання про умовно-дострокове звільнення останнього.

Суд вважає передчасними висновки про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, оскільки достеменно неможливо стверджувати, що на час звернення з поданням, засуджений досяг необхідного ступеню виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, протягом всього відбутого строку покарання, довів своє виправлення, що є необхідною умовою для прийняття такого рішення.

Керуючись ст. 81 КК України та ст. 537, 539 КПК України, ст. 152, 154 КВК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні спільного подання начальника Полтавської виправної колонії № 64 та голови спостережної комісії Подільської районної ради у м. Полтаві про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1