ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2045/20 Номер провадження 11-кп/814/251/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава подання Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№65)» про приведення вироку Білопільського районного суду Сумської області від 03.04.2019 року відносно засудженої ОСОБА_7 у відповідність до діючого законодавства за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 04 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04 вересня 2020 року задоволено подання Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№65)» про приведення вироку Білопільського районного суду Сумської області від 03.04.2019 року відносно засудженої ОСОБА_7 у відповідність до діючого законодавства.

Визнано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджену вироком Білопільського районного суду Сумської області від 16.01.2019 року винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України (замість ч.2 ст.309 КК України) за кваліфікуючими ознаками - незаконне виготовлення наркотичних засобів без мети збуту.

Викладено перший абзац резолютивної частини вироку Білопільського районного суду Сумської області від 16.01.2019 року в такій редакції:

« ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити їй покарання у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі.»

В іншій частині вирок залишено без змін.

Викладено другий абзац резолютивної частини вироку Білопільського районного суду Сумської області від 03.04.2019 року в такій редакції:

«На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Білопільського районного суду Сумської області від 16.01.2019 року, з урахуванням положень ст.72 КК України у відповідності , що одному дню арешту відповідають два дні обмеження волі, визначити обвинуваченій ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.»

В іншій частині вирок Білопільського районного суду Сумської області від 03.04.2019 залишено без змін.

Зараховано ОСОБА_7 строк перебування у місцях позбавлення волі з 07.05.2019 року по 04.09.2020 року, з урахуванням ст.72 КК України з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Визначено етапувати ОСОБА_7 до виправного центру в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, звільнивши з-під варти по прибуттю до місця відбування покарання.

Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що призначене ОСОБА_7 вироком Білопільського районного суду Сумської області від 16.01.2019 за ст. 309 ч. 2 КК України у виді 2 років позбавлення перевищує санкцію статті після набрання чинності Закону № 2617-VIII, а тому є підстав для пом`якшення призначеного їй раніше покарання.

В апеляційній скарзі зі змінами і доповненнями засуджена ОСОБА_7 та її захисник, просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою замінити покарання з 2 років 1 місяця позбавлення волі на покарання у виді 2 роки 1 місяць обмеження волі, відповідно до ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування нового покарання строк відбутий у виді позбавлення волі з 07.05.2019 по 04.09.2020 та вирішити питання про звільнення засудженої ОСОБА_7 з місць обмеження волі як таку, що відбула покарання.

В обґрунтовування своїх вимог зазначає, що ухвала суду необґрунтована та винесена з порушенням норм чинного Кримінального Закону.

При цьому зазначає, що внаслідок здійсненого місцевим судом перерахунку покарання його становище, всупереч приписам ст.5 КК України, погіршилося.

Крім того, зазначає, що за період відбування покарання в місцях позбавлення волі вона характеризується добре, має зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, та не має жодного стягнення, а також стан її здоров`я, оскільки вона має ряд хронічних захворювань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін; засудженої та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу засудженої, та просили її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження та доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджена вироком Білопільського районного суду Сумської області від 16.01.2019 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 03.04.2019 ОСОБА_7 засуджена за ст. 395 КК України до покарання у виді 1 місяцю арешту.
На підставі ст.70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Білопільського районного суду Сумської області від 16.01.2019, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 років 1 місяця.позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази.
Дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України кваліфіковані як незаконне виготовлення наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України.
Приписами Закону України №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» диспозицію частини 2 статті 309 КК України було змінено та викладено у наступній редакції: «Ті самі дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах».
Повторність, як кваліфікуюча ознака ч. 2 ст. 309 КК України була вилучена із диспозиції зазначеної статті.
Диспозиція ч. 1 ст. 309 КК України встановлює відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.
Санкція ч. 1 ст.309 КК України в редакції чинній з 01.07.2020 року передбачає максимальний вид покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Згідно з ч. 3 ст. 74 КК України, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.
За таких обставин, дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне виготовлення наркотичних засобів без мети збуту.
Таким чином, покарання призначене ОСОБА_7 вироком Білопільського районного суду Сумської області від 16.01.2019 за ст. 309 ч. 2 КК України у виді 2 років позбавлення волі підлягає приведенню у відповідність до діючої редакції Кримінального кодексу України (в редакції Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення судового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» за № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року), шляхом перерахування призначеного покарання у виді позбавлення волі на покарання за ст. 309 ч. 1 КК України у виді обмеження волі.
На думку колегії суддів, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що призначене засудженій покарання за ч.2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі підлягає зниженню до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. При цьому строк покарання перераховується за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 КК України, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, тобто засудженій визначається строк в межах максимальної межі покарання за санкцією ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 4 роки 2 місяці. Відбутий засудженою строк покарання місцевим судом правильно зараховано у строк покарання у виді обмеження волі.
Отже, місцевий суд дотримався наведених вимог закону та правильно визначив вид і строк нового покарання у виді 4 років 2 місяців обмеження волі, а доводи засудженої про те, що її становище внаслідок цього погіршилося є непереконливими. Адже, відповідно до розділу Х КК України, нове покарання є більш м`яким за своїм видом, його строк не перевищує межу, встановлену наведеними нормами кримінального закону, а також проведено відповідне зарахування відбутого строку покарання у виді позбавлення волі.
Колегія суддів також зазначає, що вирішення питання щодо звільнення з місць обмеження волі, всупереч доводам апеляційної скарги, у даному випадку не входить до повноважень суду апеляційної інстанції.
За таких обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 04 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4