Номер провадження: 11-кп/813/1750/20
Номер справи місцевого суду: 504/352/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001392 від 30 грудня 2019 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ленінталь Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченогоч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2020 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з урахуванням попереднього ув`язнення, з 30 грудня 2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Вирішено питання з речовими доказами та заходами забезпечення у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 30 грудня 2019 року, в період з 05 до 06 години, ОСОБА_9 , діючи умисно, із корисливих мотивів та переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, переліз через суцільну огорожу садиби АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_10 , яка огороджена металевою сіткою висотою 1 метр, підійшовши до вікна будинку, за допомогою металевого лому, із застосуванням фізичної сили, шляхом віджиму вікна проник до будинку.
Надалі, оглянувши будинок, з метою подальшого незаконного заволодіння чужим майном ОСОБА_9 переніс до вікна, через яке проникав у будинок, виявлені будівельні інструменти, а саме електричний будівельний міксер «Уралмаш» вартістю 3500 гривень, зарядний пристрій для шуруповерта «Авангард» вартістю 600 гривень, кусачки для зачистки кабелю «Інтертул» вартістю 400 гривень, набір свердл «Фітул» вартістю 300 гривень та металевий лом «МТХ» вартістю 200 гривень, які належать ОСОБА_10 на загальну суму 5000 гривень.
Проте, довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з незалежних від його волі причин, оскільки його злочинні дії були виявлені та припинені працівниками служби охорони.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій оскаржував фактичні обставини кримінального провадження в частині доведеності його вини та просив апеляційний суд скасувати вирок суду першої інстанції та виправдати його або направити справу на новий судовий розгляд.

Доводи апеляційної скарги мотивував тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального права, неповнотою судового розгляду та порушення його права на захист, оскільки адвокат ОСОБА_11 не надавав йому належної правової допомоги.

Обвинувачений ОСОБА_9 стверджує, що сторона обвинувачення не надала жодного прямого доказу на підтвердження його вини, оскільки не було встановлено дійсного походження речових доказів та не було проведено експертизи про причетність до обвинуваченого речових доказів, тому вважає, що кримінальна справа відносно нього сфальсифікована працівниками поліції Лиманського ВП ГУНП, які застосовували до нього фізичний та психологічний вплив, про що він подав заяву до ДБР у м. Миколаєві.

ОСОБА_9 зазначив, що в показаннях свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відсутній факт його причетності до інкримінованого йому злочину.

Крім того, під час судового розгляду було порушено право ОСОБА_9 на оскарження ухвали про застосування запобіжного заходу, оскільки Комінтернівський районний суд Одеської області не надав Одеському апеляційному суду матеріали кримінальної справи, у зв`язку з чим ОСОБА_9 вважає, що його справа була розглянута упередженим судом.

При цьому, суд при постановленні вироку не взяв до уваги наявність у ОСОБА_9 хронічного захворювання на гепатит С.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі не погодився з доведеністю його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам кримінального провадження.

Між тим, частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду кримінального провадження сторона захисту не зверталась до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

Разом з тим, апеляційний суд визнає вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Статтями 412, 415 КПК України встановлений вичерпний перелік підстав для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_9 обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги взагалі не зазначив, які саме істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що можуть стати підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, допустив суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження.

Таким чином вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо скасування апеляційним судом обвинувального вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції не відповідають положенням статті 415 КПК України.

В свою чергу, дослідивши оскаржуваний вирок суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

Так, відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- наданими під час судового розгляду показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила суду першої інстанції те, що будинок АДРЕСА_2 належить їй на праві приватної власності. На разі у будинку ніхто не проживає, він перебуває в стані ремонту. Вранці 30.12.2019р. біля 05:26 год. їй надійшло повідомлення зі служби охорони про проникнення до будинку. Вони із чоловіком поїхали на місце, де побачили затриману особу - ОСОБА_9 , який лежав на землі неподалік від її будинку, а в подальшому сидів на корточках. Сам будинок огороджений, вільного доступу на земельну ділянку немає, однак по приїзду, вона побачила, що в одному місці сітка-рабиця зіпсована - зігнута. Всередині було багато електричних інструментів. Зайшовши до приміщення будинку, вона побачила, що біля зламаного вікна кимось складений інструмент. Під час огляду місця події, біля затриманого ОСОБА_9 вона бачила рюкзак чорного кольору, який не належить їй чи членам її сім`ї, у ньому були речі, частина з яких належать їй. В її присутності заходи впливу до ОСОБА_9 співробітниками служби охорони та поліції не застосовувалися;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який під час допиту в суді першої інстанції показав, що він працює охоронником в охоронному агентстві «Центр». 30.12.2019р. біля 05:30 год. поступив сигнал тривоги з буд. АДРЕСА_2 . На зазначене повідомлення він разом із ОСОБА_15 (водієм охоронного агентства) направилися до місця на службовому автомобілі і прибули туди приблизно через 5 хв. В них були ключі від хвіртки подвір`я будинку та вони пройшли на територію земельної ділянки. При огляді будинку ззовні вони виявили зламане вікно, а потім пішли далі оглядати територію. Так, вказаний будинок огороджений сіткою-рабицею, в цей час вони почули, що на території хтось перебуває та шум від того, що хтось перелазить через сітку-рабицю. Вони підійшли ближче та виявили, що під сіткою сидів невідомий чоловік, як пізніше виявилося - ОСОБА_9 , який побачивши їх став тікати. Вони наздогнали ОСОБА_9 на відстані приблизно 5 м. від будинку та затримали його, викликавши співробітників поліції, які приїхали приблизно десь через 3 год. ОСОБА_9 пояснив, що він вийшов по цигарки і взагалі «не при делах». Разом із тим на території двору біля сітки, знаходився рюкзак чорного кольору, який вони принесли ОСОБА_9 . Одночасно свідок звернув увагу суду на те, що будинок потерпілої знаходиться «на відшибі», окрім ОСОБА_9 інших осіб поруч не було і його затримали через дуже короткий проміжок часу, після того як вони із ОСОБА_15 почули, як хтось перелазив через сітку.

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який під час допиту в суді першої інстанції надав покази, аналогічні тим, що надав свідок ОСОБА_14 . При цьому свідок зауважив, що на службовому автомобілі, на якому вони під`їхали, були ввімкнені сигнальні проблискові маячки, вони із напарником були у формі охорони, тобто ОСОБА_9 чітко повинен був розуміти, що вони зі служби охорони. Крім того, свідок додав, що дійсно ОСОБА_9 лежав на землі в очікуванні поліції, проте він міг спокійно сісти, йому ніхто не забороняв встати.

- протоколом огляду місця події з фототаблицею до нього від 30.12.2019 року, відповідно до якого, з 08 год. 02 хв. по 08 год. 53 хв. проведено огляд садиби АДРЕСА_2 . Садиба по площі огороджена кам`яним забором. З північної сторони садиба огороджена металевою сіткою. Вхід у садибу здійснюється зі східної сторони через металеві двері. На момент огляду видимих механічних ушкоджень не виявлено. Пройшовши через вказані двері, прямо по ходу розташований будинок незавершеного будівництва. Вхід у будинок здійснюється через металеві двері зі східної сторони. На момент огляду двері знаходяться у закритому стані. Власник будівлі ОСОБА_10 відчинила ключем двері та всі учасники слідчої дії прослідували до будинку. Пройшовши до будинку прямо по ходу розташований коридор, в лівій частині якого розташована кладовка. При огляді кладовки були виявлені будівельні інструменти, серед яких сокира. ОСОБА_10 вказала, що дана сокира їй не належить. Надалі, при огляді кімнати, в північні частині на підлозі розташовані будівельні інструменти, а саме будівельний міксер «Уралмаш», зарядний пристрій для шуруповерта «Авангард», набір свердл «Фітул», металевий лом «МТХ», кусачки для зачистки кабелю «Інтертул». В західній частині кімнати розташоване вікно. По центру вікна розташований склопакет, який на момент огляду знаходиться у відкритому положенні. На момент огляду рама знаходиться з механічними пошкодженнями у вигляді деформації пластику під дією тугого предмета. З місця події вилучено сокиру, будівельний міксер, зарядний пристрій, набір свердл, металевий лом, кусачки;

- протоколом огляду речей та документів від 30.12.2019 року, відповідно до якого, у службовому кабінеті №7 Лиманського ВП ГУНП в Одеській області проведено огляд сокири, монтировки металевої чорного кольору, електричного будівельного міксеру марки «Уралмаш», сітьового адаптеру для зарядження батареї «Авангард», металевої монтировки червоного кольору;

- протоколом огляду місця події з фототаблицею до нього від 30.12.2019 року, відповідно до якого, з 09 год. 02 хв. по 09 год. 30 хв. проведено огляд місцевості, розташованої в 10 метрах на північно-східному напрямку від садиби АДРЕСА_2 . На вказаній місцевості виявлено наступні речі: портфель чорного кольору, печатку чорного кольору, пачку від цигарок, балончик «Терен», ліхтарик, металеву монтировку, рюкзак чорного кольору. 3 місця події вилучено металеву монтировку та рюкзак чорного кольору;

- протоколом огляду речей та документів від 30.12.2019 року, відповідно до якого, у службовому кабінеті №7 Лиманського ВП ГУНП в Одеській області проведено огляд сокири, довжиною 36 см., монтировки металевої чорного кольору, портфеля чорного кольору з двома секціями для зберігання, на портфелі наявні три повздовжні полоси білого кольору, над полосами наявний напис білого кольору «adidas»;

- довідкою щодо вартості будівельних електроприладів, згідно якої вартість електричного будівельного міксеру «Уралмаш» складає 3500 гривень, вартість зарядного пристрою для шуруповерта «Авангард» - 600 гривень, вартість набору свердл «Фітул» - 300 грн., металевого лому «МТХ» - 200 грн., кусачок «Інтертул» - 400 грн.;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.01.2020 року, відповідно до яких свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 впізнали ОСОБА_9 як особу, яку 30.12.2019 року затримано біля буд. АДРЕСА_2 .

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який критично оцінив позицію обвинуваченого ОСОБА_9 під час судового розгляду та зазначив, що його показання є непослідовними та такими, що не відповідають зібраним в ході досудового розслідування та дослідженим в судовому засіданні доказам. Зокрема, в своїх показаннях ОСОБА_9 зазначив про те, що він працював на ринку «Північний» реалізатором, у зв`язку із чим вирушав на роботу біля 04 год. ранку, проте конкретизувати місце розташування робочого місця та зазначити особу, яка прийняла на роботу, не зміг. Також, в своїх показаннях ОСОБА_9 зазначив про те, що 30.12.2019р. він йшов до магазину біля 04 год., проте вказати його розташування, адресу, описати сам магазин не зміг. Перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_9 бачив, що поруч припаркований автомобіль служби охорони, разом із тим побачивши охоронців став тікати, оскільки нібито не знав хто його переслідує, що також є сумнівним, оскільки явно розуміючи, що це співробітники служби охорони, належна правова поведінка не призвела би до негативних наслідків, натомість обвинувачений став тікати.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_9 .

На думку апеляційного суду, твердження обвинуваченого про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції.

Невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_9 апеляційний суд розцінює, як намагання ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Щодо тверджень апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про порушення його права на захист, апеляційний суд зазначає про те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду ОСОБА_9 декілька разів змінював собі адвокатів, одночасно судом були роз`яснені обвинуваченому його права та обов`язки, в тому числі і на подання скарги, однак таким правом обвинувачений не скористався.

Окрім того, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції критично оцінив твердження ОСОБА_9 про спричинення йому тілесних ушкоджень та застосування співробітниками поліції недозволених методів, з огляду на те, що Лиманським ВП ГУНП в Одеській області проведено перевірку, в ході якої ОСОБА_9 власноруч написав пояснення, відповідно до яких тілесні ушкодження отримані ним до його фактичного затримання та до працівників поліції він претензій не має. Факт складання вказаного пояснення власноруч ОСОБА_9 підтвердив під час судового розгляду. Одночасно суд врахував доводи прокурора про те, що про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 став стверджувати тільки під час проведення судового розгляду, при цьому під час досудового розслідування з будь-якими скаргами на дії працівників поліції чи прокуратури не звертався. Вказати на конкретних осіб, які нібито йому спричинили тілесні ушкодження, обвинувачений не зміг. Перебуваючи під вартою, з цього приводу за лікуванням не звертався.

Апеляційний суд звертає увагу на відповідь Територіального управління Державного бюро розслідувань, яка була надана на заяву ОСОБА_9 від 18.05.2020 року за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень працівниками Лиманського ВП ГУНП в Одеській області. У вказаній відповіді зазначено, що скарга ОСОБА_9 не містить об`єктивних обставин, які можуть свідчити про вчинення працівниками правоохоронних органів Одеської області кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється слідчими органів Державного бюро розслідувань та ґрунтується на припущеннях про протиправність їх дій.

За таких обставин апеляційний суд вважає неспроможними твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про застосування до нього працівниками поліції Лиманського ВП ГУНП фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до положень ст.12 КК України, є тяжким злочином.
Крім того, судом першої інстанції враховано, що, згідно з висновком Лиманського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області від 20.03.2020 року, ризик повторного вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 є високим та ризик його небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_9 судом встановлені не були.

Крім того, суд врахував позитивну характеристику ОСОБА_9 за місцем проживання, а також те, що його дружина є інвалідом 3 групи.

Згідно довідки Одеської медичної частини №21 від 29.07.2020 року, ОСОБА_9 1985 року народження встановлено діагноз: соматично здоровий та встановлено захворювання гепатит «С», дегеративно-дистрофічне пораження в попереково-крижовому відділі хребта.

Між тим, як зазначено вище, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також встановлених обставин вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думку потерпілої ОСОБА_10 , яка просила призначити покарання ОСОБА_9 по всій суворості закону, суд першої інстанції призначив йому покарання у виді позбавлення волі посилаючись на те, що саме цей вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_9 хоча вважається таким, що відповідно до ст.89 КК України не має судимостей, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, передбачених ст.185 КК України, що характеризує його як особу схильну до вчинення корисливих злочинів проти власності.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 , будучи особою працездатного віку, ніде не працював та суспільно-корисною працею не займався, постійного законного джерела прибутку не мав, що і стало підґрунтям для вчинення корисливого тяжкого злочину.

На думку апеляційного суду, така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Зазначені висновки суду апеляційної інстанції підтверджуються і тими обставинами, що на теперішній час Іллічівським міським судом Одеської області проводиться судовий розгляд справи №501/822/17 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.185; ч.3 ст.185 КК України, а також Київським районним судом м. Одеси проводиться судовий розгляд №80004223 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Апеляційний суд зазначає, що злочин, вчинений ОСОБА_9 зазіхає на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій з боку суб`єктів, які вчиняють злочини. Разом з цим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких соціально значимих, як власність, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 , попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2020 року, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001392 від 30 грудня 2019 року залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4