Справа № 740/4040/20
Провадження № 1-кп/740/581/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2020 рокум. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники кримінального провадження:

- прокурор Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

- потерпіла ОСОБА_4 ,

- обвинувачений ОСОБА_5 ,

- захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

У Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подала до суду клопотання про проведення медичного обстеження її підзахисного.

Клопотання мотивоване тим, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуває у хворобливому стані (вірусний гепатит С), нещодавно перехворів на туберкульоз, який недолікований, погано себе почуває. Таким чином, обвинувачений хворіє на тяжкі хвороби і потребує медичного обстеження.

Посилаючись на вказане, адвокат просила задовольнити клопотання, зобов`язати установу, в якій утримується обвинувачений, провести медичне обстеження та надати суду висновок про стан здоров`я ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Завданнями кримінального провадження за положеннями ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п. 72 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Ухань проти України», заява № 30628/02).

Положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Відповідно до п. 2.3 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10 лютого 2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи, що є чинним на даний час.

Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення прав обвинуваченого ОСОБА_5 на отримання необхідної та достатньої медичної допомоги, суд вважає за необхідне зобов`язати уповноважених осіб Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» забезпечити проведення медичного обстеження ОСОБА_5 для встановлення наявних у нього захворювань, а також надання обвинуваченому необхідної медичної допомоги.

У зв`язка з цим клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про проведення медичного обстеження обвинуваченого слід задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 . Клопотання прокурора мотивоване тим, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, стосовно нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ризики, що враховані при їх обранні, не зникли та не зменшилися, а продовжують існувати.

Сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, оскільки санкція частини 2 статті 186 КПК України за вказане кримінальне правопорушення передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років. Крім того, на теперішній час не допитані обвинувачений, потерпіла особа, свідки, не досліджені докази, а тому, на думку прокурора, є ризики впливу обвинуваченого на свідків та потерпілу особу, а також переховування від суду, продовження злочинної діяльності. Строк дії запобіжного заходу спливає 23 жовтня 2020 року. У зв`язку з цим обраний обвинуваченому запобіжний захід необхідно продовжити строком на 60 діб.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити з мотивів, зазначених у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на його безпідставність та недоведеність.

Адвокат ОСОБА_6 подала до суду клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, посилаючись на погане самопочуття обвинуваченого та його захворювання. Вважає, що прокурор не надав доказів існування будь-яких ризиків ухилення обвинуваченого від суду та впливу на інших учасників кримінального провадження. Разом з цим обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, проживає у м. Прилуках зі своєю матір`ю та останній час постійно скаржиться на погане самопочуття, потребує оперативного лікування, а в умовах ізоляції він не зможе отримати належне медичне забезпечення.

Заслухавши учасників кримінального провадження, керуючись своїм внутрішнім переконанням, завданнями та загальними засадами кримінального провадження, закріпленими у ст. 2, 7 КПК України, суд дійшов таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У рішенні від 29 січня 2015 року у справі «Малик проти України» (заява № 37198/10) ЄСПЛ зазначив, що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції (рішення від 29 листопада 1988 року у справі «Броган та інші проти Сполученого Королівства» (Brogan and Others v. the United Kingdom). З-поміж процесуальних гарантій пункт 4 статті 5 Конвенції вимагає, щоб судовий перегляд законності затримання проводився без зволікань, що означає, що такий перегляд має проводитися з необхідною швидкістю та без невиправданих затримок (див. рішення від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland)).

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 178 КПК України при обранні чи зміні запобіжного заходу суд, окрім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу, суд враховує вимоги п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції та практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Разом з цим у кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд ураховує, що санкція інкримінованої обвинуваченим статті за кримінальне правопорушення (ч. 2 ст. 186 КК України) передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років та відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжкого. Є ризики того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на зазначене, а також те, що в силу змагальності сторін кримінального провадження стороною захисту не спростовано тверджень прокурора, що ризики у кримінальному провадженні не зменшилися або що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим у провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити.

Для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу і які не перестали існувати на теперішній час, враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», суд вважає виправданим продовження дії застосованого стосовно обвинуваченого запобіжного заходу.

Застосований стосовно обвинуваченого запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками станом на цей час та відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

З огляду на вказане клопотання прокурора слід задовольнити, а в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого відмовити.

Керуючись ст. 2, 7, 315, 331 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Дію обраного на досудовому розслідуванні стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» продовжити до 19 грудня 2020 року.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про проведення медичного обстеження задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» провести медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_5 для встановлення наявних у нього захворювань та в разі наявності медичних показань надати відповідну медичну допомогу.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор», де утримується під вартою обвинувачений ОСОБА_5 .

Про результати виконання ухвали повідомити Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повну ухвалу складено 20 жовтня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1