ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 664/2588/20
Номер провадження 11-кп/819/234/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.1 ст.309 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000193 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 листопада 2020 року, якою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Брилівка Олешківського району Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.1 ст.309 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 26 січня 2021 року, включно,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Цюрупинського районного суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_6 за ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_9 за ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч.1 ст. 309 КК України.

Ухвалою вищевказаного суду від 27 листопада 2020 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою до 26 січня 2021 року, включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 листопада 2020 року скасувати, обрати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а судом не наведено переконливих мотивів необхідності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Підозра ОСОБА_6 в інкримінованих злочинах є необгрунтованою.

Суд не надав оцінку клопотанню сторони захисту про зміну обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, не обгрунтував причини відмови у задоволенні даного клопотання.

Обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, проживав разом з батьками, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у наркологічному чи психоневрологічному диспансері не перебуває, раніше не судимий, працював за договором без офіційного працевлаштування, має захворювання у зв`язку з чим потребує постійного лікування.

Вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Підготовче судове засідання проводилося без участі обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника, перекладача. Фіксація судового засідання проводилася без відеофіксації, що є грубим порушенням норм КПК України.

У відповідності до ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 здійснюється без участі сторін кримінального провадження, клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, який в судових дебатах залишився на своїй позиції, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.1 ст.309 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані та належним чином обґрунтовано висновки щодо наявності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а також тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України, за більш тяжке з яких законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинуваченого, які були детально вивчені та проаналізовані судом першої інстанції при прийнятті рішення про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу.

Інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів було вчинено з корисливих мотивів, організованою групою.

З урахуванням вищевикладених фактичних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав інтересів суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу судом першої інстанції враховано характер інкримінованих обвинуваченому злочинів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції детально проаналізував та дослідив дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, міцних соціальних зв`язків не має, неодружений, непрацевлаштований, офіційне джерело доходу відсутнє, інкриміновані обвинуваченому злочини характеризуються корисливим мотивом.

Також суд першої інстанції вірно взяв до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, відсутність даних про неможливість утримання ОСОБА_6 під вартою, а доводи апеляційної скарги захисника, які це заперечують, являються безґрунтовними.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може незаконно переховуватися від суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності, продовжити злочинну діяльність, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, апелянтом не надано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованих злочинах являються немотивованими та спростовуються матеріалами провадження.

При цьому посилання захисника на наявність у підозрюваного соціальних зв`язків та позитивної характеристики, суд апеляційної інстанції хоч і приймає до уваги проте, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , відомості про його особу, вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього більш м`який вид запобіжного заходу.

Твердження захисника про те, що під час судового засідання не проводилася відеофіксація суперечать дійсності та спростовуються наявністю відеофайлів на технічному носії інформації, який міститься в матеріалах провадження.

Що стосується доводів захисника про проведення підготовчого судового засідання без обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника останнього, то вони позбавлені правових підстав, оскільки 27 листопада 2020 року суддею на підставі ч.4 ст.199 КПК України було продовжено строк дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Відносно ОСОБА_9 жодних питань не вирішувалося, так само як і не вирішувалося жодних питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду кримінального провадження.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення права обвинуваченого на захист, права на свободу та особисту недоторканість, як про те вказує апелянт, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 листопада 2020 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4