ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справи: 766/8149/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/840/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: заміна покарання більш
У Х В А Л А
іменем України
29 вересня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою зі змінами прокурора на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2020 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

02.11.2016 року Скадовським районним судом Херсонської області за ч.1 ст.119 КК України на 4 років позбавлення волі. 13.07.2017 року Голопристанським районним судом Херсонської області за ч.1 ст.263, ст.71, ст. 96-1, 96-2 КК України на 4 роки 02 місяці позбавлення волі, зі спеціальною конфіскацією майна.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.02.2019 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 08.06.2017 по 13.08.2017 року з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку: 19.04.2017 року, кінець строку: 14.02.2021 року.

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що ним відбуто 2/3 строку покарання призначеного за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 13.07.2017 року.

Задовольняючи клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та фактично відбув 2/3 строку покарання, а тому наявні всі, передбачені законом підстави, для задоволення поданого клопотання.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор в апеляційній скарзі зі змінами посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Вказує, що відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, звільнявся від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію» та умовно-достроково, при цьому належних висновків для себе не зробив і вчиняв нові умисні злочини безпосередньо в період іспитового строку. Вважає, що висновок суду про те, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, є необґрунтованим. Відповідно до вимог ст.107 КВК України дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, є обов`язком засудженого, та не може бути однозначною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення. Зазначає, що поведінка засудженого більш пов`язана примусом щодо нього режиму утримання, а не дійсним ставленням його до додержання правил поведінки та праці, що вказує на його намагання пристосовуватись до вимог режиму утримання з метою отримання пільг та уникнення подальшого покарання. Крім того, засуджений будь-яких дій, спрямованих на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди не здійснював, та самоусунувся від виконання цього обов`язку, що певним чином характеризує його негативно та свідчить про небажання відшкодовувати шкоду. Також апелянт указує, що станом на 01.06.2020 року строк невідбутого засудженим покарання становить 10 місяців 13 днів і судом першої інстанції неправильно вказано, що невідбута частина покарання засудженим становить 8 місяців 13 днів.
Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

У запереченнях захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 вказує на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора зі змінами, просить її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність задоволення апеляційних вимог прокурора, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора зі змінами, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді подання зазначених вище вимог закону не дотримано.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 7 разів заохочувався адміністрацією виправної колонії за дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, мав 2 стягнення, які на даний час знято в установленому законом порядку. Протягом листопада 2017р грудня 2019 року був працевлаштований, отримував заробітну плату. В період відбування покарання зарекомендував себе позитивно, на заходи виховного впливу реагує належним чином. З представниками адміністрації установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. По характеру врівноважений. По відношенню до себе дисциплінований. Свій зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу утримує в належному стані. Конфліктних ситуацій серед засуджених не створює. Свою вину у вчиненому злочині засуджений визнає, розкаюється. Своєю поведінкою подає позитивний приклад іншим засудженим.
18.10. 2018 року ОСОБА_8 був переведений до дільниці соціальної реабілітації,

29.03.2019 року ОСОБА_8 відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (протокол №11).

29.11.2019 року ОСОБА_8 відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (протокол № 41).
Засуджений ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (має 5 судимостей), зокрема, за вчинення умисних злочинів.
Крім того, ОСОБА_8 раніше двічі звільнявся судом від відбування покарання з іспитовим строком та на підставі Закону України «Про амністію», однак не виправдав надану йому державою довіру і не зробив для себе належних висновків, та знову вчинив нові умисні злочини в період іспитового строку, а також після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.
Проаналізувавши дані про поведінку засудженого ОСОБА_8 за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують його особу в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
За час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 мав 2 стягнення, які хоча і погашені у встановленому законом порядку, і ці стягнення накладені на нього в 2019 році напередодні настання права на застосування заохочувальної норми, що не свідчить про його сумлінну поведінку за весь час відбування покарання.
Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність заохочень у засудженого, його працевлаштування самі по собі не можуть бути визнані достатньою самостійною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Посилання в оскаржуваній ухвалі на позитивну характеристику засудженого ОСОБА_8 , його працевлаштування, переведення до дільниці соціальної реабілітації, наявність заохочень, не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи дані про особу засудженого в цілому за весь час відбування покарання, який, будучи раніше неодноразово судимою особою за вчинення умисних злочинів, належних висновків для себе не зробив, і знову вчинив нові умисні злочини, що жодним чином не свідчить про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Вказане в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення, є необґрунтованим, що відповідно до п.4 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому її належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - слід відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора зі змінами.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора зі змінами задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2020 року, якою задоволено клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3