Дата документу 29.07.2020 Справа № 324/801/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/1339/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 324/801/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Пологівським районним судом Запорізької області, матеріали оскарження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 червня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто, до 24 серпня 2020 року включно,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 червня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто, до 24 серпня 2020 року включно.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 червня 2020 року, як таку, що постановлена з порушенням вимог ч. 2 ст. 8, ст. ст. 9, 11 КПК України, посилаючись на те, що судом при прийнятті рішення не взято до уваги, що всупереч вимогам ст. 9 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалось неуповноваженою особою, а у порушення вимог ст. 178 КПК України, належним чином не оцінено всі обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, зокрема, що ОСОБА_8 є особою з інвалідністю з рівнем фізичної недієздатності 90 %, так як у нього повністю ампутована ліва нога, стопа правої ноги та травмовані лікті обох рук, у зв`язку з чим, він користується інвалідним візком та потребує сторонньої допомоги.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 червня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто, до 24 серпня 2020 року включно.
Таке рішення суд першої інстанції, взявши, зокрема до уваги те, що ОСОБА_8 обвинувачується, зокрема у вчиненні особливо тяжкого злочину, характер пред`явленого обвинувачення та дані про особу обвинуваченого, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, можливості впливу на свідків, які ще не допитані в суді, переховуватися від суду, а також вчиняти інші злочини, тому з метою забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується, зокрема у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, зокрема те, що обвинувачений може впливати на свідків, які ще не допитані в суді, переховуватися від суду, а також вчиняти інші злочини, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, про що просить апелянт, колегія суддів не встановила.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції в даному випадку прийняв рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому врахував не лише тяжкість злочинів, характер пред`явленого обвинувачення та покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у його вчиненні, але й дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та не має міцних соціальних зв`язків, відносно якого відсутні дані щодо неможливості тримання під вартою, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків, які ще не допитані в суді, переховуватися від суду, а також вчиняти інші злочини, тобто, в цій частині заявлені у клопотанні прокурора та встановлені судом ризики є реальними, у зв`язку з чим, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеним ризикам.
Крім того, характер висунутогоОСОБА_8 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводять, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

Що стосується тверджень апелянта про те, що суд під час розгляду клопотання про продовження тримання під вартою не врахував, що ОСОБА_8 є інвалідом 2 групи,з рівнем фізичної недієздатності 90 %, так як у нього повністю ампутована ліва нога, стопа правої ноги та травмовані лікті обох рук, у зв`язку з чим, він користується інвалідним візком та потребує сторонньої допомоги, то вони є необґрунтованими, оскільки, по-перше, адвокат документів про наявність в обвинуваченого інвалідності 2 групи та неможливості у зв`язку з цим утримання ОСОБА_8 під вартою, не надав як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, по-друге, як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції зобов`язав Філію Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області здійснити обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 , який утримується у державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11), та у разі необхідності забезпечити відповідне лікування.

Наведене свідчить про те, що стан здоров`я обвинуваченого при вирішенні питання про продовження тримання під вартою не залишився поза увагою суду, більш того, його було належним чином враховано, та відповідним чином відреаговано з приводу дотримання у державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11) права обвинуваченого на охорону здоров`я.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалось неуповноваженою особою, оскільки ці доводи виходять за межі розгляду законності та обґрунтованості судового рішення про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 і можуть бути розглянуті під час постановлення судового рішення по сутті.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду щодо ОСОБА_8 , є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 червня 2020 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто, до 24 серпня 2020 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: