КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0003867 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 5 серпня 2020 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 5 серпня 2020 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повернуто прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Так апелянт зазначає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 відповідає вимогам ст.ст. 291, 292 КПК України, до нього додано всі передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України додатки, а відтак підстав для повернення обвинувального акту у суду першої інстанції не було.
Як вказує прокурор, єдиною підставою повернення прокурору обвинувального акту суд першої інстанції зазначає, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , а саме за ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції ЗУ № 586-VІ від 24 вересня 2008 року), відноситься до кримінальних проступків (в редакції ЗУ № 2617- VII від 22 листопада 2018 року), обвинувальний акт стосовно якого направлений до суду до набрання чинності цього Закону та на момент набрання ним чинності не призначений до судового розгляду, а тому суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, слід повернути прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України. Суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення, посилається на ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Але, як наголошує прокурор, з таким твердженням неможливо погодитись. Дійсно, відповідно до п.п. 5 п. 4 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-УІІІ, обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України. Однак, як зазначає апелянт, визначення кримінального проступку міститься у ч. 2 ст. 12 КК України, згідно з якою, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Разом з тим, відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року), порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Таким чином, як зазначає прокурор, статтею 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, не визначений як кримінальний проступок.
Також апелянт вказує про те, що суд першої інстанції хибно дійшов висновку щодо зворотньої дії у часі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ, оскільки він не тільки не скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а, навпаки, посилює покарання за вчинення діяння, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а тому погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_5 .
Апелянт переконаний, що суд першої інстанції неправильно застосувавав закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню, що є підставою для скасування судового рішення.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою прокурора, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подав заперечення, в яких просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 5 серпня 2020 року без змін.
В запереченнях захисник посилається на те, що відповідно до обвинувального акту, складеного у кримінальному провадженні № 0003867 відносно ОСОБА_5 , кримінально каране діяння, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, було вчинене останнім 5 серпня 2017 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції, чинній на день вчинення кримінального правопорушення), порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, карається штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, тобто, покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, станом на час інкримінованого ОСОБА_5 діяння,відноситься до категорії кримінальних проступків.
З набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року, до ч. 1 ст. 286 КК України було внесено зміни в частині посилення кримінальної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Проте, як зазначає захисник, у даному випадку відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України застосуванню підлягає норма, яка пом`якшує кримінальну відповідальність особи, тобто, та, яка діяла на момент вчинення кримінально караного діяння.
Як вказується у запереченнях, згідно з п. 5 ч. 4 розділу 2 ЗУ № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.
За таких обставин, як наголошує захисник, вищенаведені положення свідчать про те, що ЗУ № 2617- VIII від 22 листопада 2018 року містить імперативну норму щодо обов`язку суду повернути прокурору обвинувальний акт для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальних провадженнях про правопорушення, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсязі, додатково зазначивши про те, що положення ст.ст. 4, 5 КК України можуть застосовуватись тільки при вирішенні питання про призначення особі покарання, в разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, захисника та обвинуваченого, які заперечували проти апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження 6 лютого 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003867 від 5 серпня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (ас. 15).

За результатами підготовчого судового засідання ухвалою суду від 5 серпня 2020 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України повернутий прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.
Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали підставою повернення обвинувального акту прокурору суд, з посиланням на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року, ст. 5 КК України, зазначив те, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , відноситься до кримінальних проступків, а тому обвинувальний акт відносно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, слід повернути прокурору для внесення, з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України (ас. 71).

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України відповідає вимогам закону, оскільки у ньому зазначені всі передбачені ст. 291 КПК України відомості.

При цьому колегія суддів враховує, що дійсно згідно з п. 5 ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-УІІІ, який набрав чинності 1 липня 2020 року, обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Однак, постановлюючи ухвалу про повернення обвинувальному акта прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до постановлення помилкового судового рішення.

Так згідно зі змістом обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні 5 серпня 2017 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (ас. 1-5).

Санкція частини першої ст. 286 КК України станом на час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбачала покарання у виді штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Після набрання чинності Закону України № 2617-УІІІ від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набув чинності 1 липня 2002 року, покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 286 КК України, посилене та санкція ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону України від 22 листопада 2018 року) передбачає покарання у виді штрафу у розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції Закону України від 22 листопада 2018 року) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
У той же час відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України (в редакції Закону України від 22 листопада 2018 року) нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

За таких обставин діяння, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься не до кримінальних проступків, а до злочинів невеликої тяжкості, а, відтак, до цієї категорії злочинів, не може бути застосовано положення абзацу 5 пункту 4 Розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України № 2617-УІІІ від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», на що обґрунтовано посилається прокурор в апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, висновки суду про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, є кримінальним проступком, не ґрунтуються на вимогах Закону.

Посилання в оскаржуваній ухвалі на положення статті 5 КК України, які визначають, що Закон, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи не має зворотної дії в часі, не дає підстав для визначення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , як кримінального проступку та складання обвинувального акта згідно з вимогами глави 25 КПК України, оскільки ці положення закону суд повинен враховувати при призначенні покарання у разі, якщо буде доведено вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, на що обґрунтовано посилається прокурор.

З урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає до задоволення, ухвала суду на підставі ст. 409, 412 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 5 серпня 2020 року, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України повернуто прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України, - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________________ ____________________________ ____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2