ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2777/20 Справа № 183/2378/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000251, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 3400,00 грн. Окрім того, судом вирішено цивільний позов, питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадження, а також визначено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за таких обставин.

11 лютого 2020 року приблизно о 11 години 10 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 817 L», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 50 км/год. по автодорозі «об`їзна м. Новомосковська» Новомосковського району Дніпропетровської області, зі сторони м. Дніпро в напрямку м. Харків, на якій була присутня дорожня розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія), де в цей час на 5 км. вказаної автодороги, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`я громадян, змінив напрямок руху вліво виїхавши на зустрічну смугу руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоду або, небезпеку іншим учасникам руху, допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz GLE 300D», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався зі сторони м. Харків в напрямку м. Дніпро.
Своїми діями, ОСОБА_7 порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1, п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді закритого осколкового перелому правого надколінка, гемартрозу правого колінного суглобу, синців в області колінного суглобу, на лівій стопі, які у своїй сукупності, за своїм характером, відносяться до середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки зростання кісткової тканини в області перелому відбувається у термін більше, як 21-н день.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити, зменшивши суму в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_10 до 10000 грн.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_7 вказує на те, що судом не досліджувалось та не було враховано те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, під керуванням якого було вчинено ДТП застрахована ТДВ СК Альфа-Гарант, тобто з нього було неправомірно стягнуто повну суму збитків на користь потерпілого. Обвинувачений зазначає, що з урахуванням правових висновків ВПВС, шкода, завдана внаслідок ДТП відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки, що суд залишив поза своєю увагою. Окрім цього, суд не врахував, що матеріали провадження не містять листків-призначень щодо медичної допомоги, а також будь-які розрахункові документи щодо оплати правової допомоги. При цьому, обвинувачений зазначає, що заявлена сума витрат на правову допомогу не відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України, є необґрунтовано завищеною, враховуючи те, що адвокат Несінов у суді участі не приймав.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на кваліфікуючу ознаку порушення правил експлуатації транспорту.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що під час судового розгляду не було встановлено жодних обставин, які б свідчили про наявність у керованому ОСОБА_11 автомобілі таких несправностей, за яких його експлуатація була б заборонено. Між ти, всупереч наведеним обставинам, зазначив в якості кваліфікуючої ознаки порушення правил експлуатації транспорту.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який підтримав скаргу обвинувачення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті.
У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.
Цих вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано не було.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, роз`яснивши учасникам провадження зміст ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів та обмежився лише допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням даних, що характеризують його особу.
Між тим, прийнявши рішення про слухання кримінального провадження за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд не з`ясував, чи дійсно ОСОБА_7 розуміє правильно зміст зазначених в обвинувальному акті обставин, враховуючи те, що він відмовився надавати суду показання.
Так, даними, зафіксованими на технічному записі судового засідання, встановлено, що суд роз`яснив обвинуваченому лише наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
На переконання колегії суддів, наведене не може свідчити про визнання обвинуваченим обставин, викладених в обвинувальному акті, що відповідало б положенням ч. 3 ст. 349 КПК України.
Окрім цього, основною умовою здійснення судового розгляду в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.
Як вбачається з технічного запису судового засідання від 16 червня 2020 року, обвинувачений не мав можливості ознайомитись належним чином з заявленим потерпілим цивільним позовом.
Судом встановлено, що у цьому судовому засіданні обвинуваченому було вручено цивільний позов та через незначний проміжок часу (10 хвилин) з`ясовано думку останнього щодо нього.
При цьому, суд звертає увагу на те, що після вручення цивільного позову потерпілим було оголошено лише його резолютивну частину.
Враховуючи наведені обставини, виходячи також й з того, що обвинувачений в апеляційній скарзі порушує питання про неправильне розуміння ним заявлених потерпілим вимог про відшкодування завданої злочином шкоди, колегія суддів не може вважати правильно застосованою судом процедуру розгляду й з цих підстав.
З огляду на те, що ОСОБА_7 не мав достатнього часу для ознайомлення з цивільним позов, а на початку судового розгляду в супереч положенням ч.3 ст.347 КПК України було оголошена лише його резолютивна частина замість короткого викладу позовної заяви, доводи обвинуваченого є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.
Окрім цього, обґрунтованими суд вважає й доводи прокурора щодо порушення судом меж судового розгляду.
Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. У ході судового розгляду кримінального провадження суд не наділений правом змінити висунуте щодо особи обвинувачення.
Судом першої інстанції вказаних вимог закону належним чином дотримано не було.
Матеріалами провадження підтверджується, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Як вбачається з вироку, суд дійшов висновку про правомірність встановлених під час досудового розслідування фактичних обставин кримінального провадження, винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильності юридичної кваліфікації його дій.
Разом з тим, встановивши, що злочин обвинуваченим вчинено за обставин, викладених в обвинувальному акті, суд, всупереч вимоамг ст.ст. 370, 374 КПК України,невірно зазначив в мотивувальній частині вироку ознаки вчиненого ним злочину, кваліфікувавши його дії як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортними засобами, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Отже, висновки суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 суперечать встановленим ним же, в мотивувальній частині вироку, фактичним обставинам вчиненого обвинуваченим злочину.
Наведені порушення колегія суддів вважає такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, та розцінює їх як істотні.
Згідно п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення судом вимог ст. 349, ст. 337 КПК України, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься законність, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Отже, скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених, зокрема, в апеляційній скарзі обвинуваченим, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.
При новому розгляді справи суду необхідно усунути зазначені вище порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи які викладені в апеляційних скаргах прокурором та обвинуваченим, зокрема й щодо встановлення обставин працевлаштування обвинуваченого водієм при вчинені ДТП, наявності договору страхування його цивільно-правової відповідальності та відповідно цивільно-правової відповідальності роботодавця та страхової компанії, а також щодо підстав стягнення коштів, витрачених потерпілим на правову допомогу та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_7 тазаступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3