ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1874/20 Справа № 210/4295/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:
25.08.2010 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 1, ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 186 ч. 2, ст. 187 ч. 4 КК України із покаранням у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 30.05.2016 року умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 25 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні №0000738,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 09.03.2019 року приблизно о 22 год. разом з ОСОБА_11 , перебували у кафе «Дерев`яшка», яке розташоване на території парку ім. Богдана Хмельницького у Металургійного району м. Кривого Рогу, де звернули увагу на відвідувача ОСОБА_10 , у зв`язку з чим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повторно, маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення дійшли згоди на спільне вчинення злочину, тим самим вступили у злочинну змову.

Діючи узгоджено, ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 вийшли з приміщення кафе і направились в бік дитячого майданчика біля кафе, де ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_10 в тулуб, від чого той впав та стали спільно наносити удари кулаками в тулуб та голову потерпілого.

ОСОБА_11 , знаходячись у присутності ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний намір відкрито з шиї ОСОБА_10 викрав належні останньому вироби зі срібла, після чого зірвав з руки браслет та витягнув із кишені штанів мобільний телефон.

В той час ОСОБА_6 , знаходячись у присутності ОСОБА_11 , реалізуючи злочинний намір відкрито, зняв з пальця правої руки ОСОБА_10 золоту каблучку.

Таким чином, ОСОБА_6 повторно з ОСОБА_11 вчинили усі дії, які необхідні для доведення злочину до кінця, тим самим реалізували спільний злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з місця скоєння ними кримінального правопорушення зникли, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 4352 грн. 07 коп.

Вказані злочинні дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України і за даним законом йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня його фактичного затримання, в порядку виконання вироку.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 186 КК України. Вирок щодо якого ніким з учасниками провадження не оскаржується.

Обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з вироком. В апеляційній скарзі просить його в частині призначення покарання змінити, та призначити йому покарання з іспитовим строком.
Вважає, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував повне визнання ним своєї вини, щире каяття, намір офіційно працевлаштуватися, отримати втрачений паспорт, відшкодувати завдану потерпілому шкоду.
Вказує, що в результаті вчинення злочинів, тяжких наслідків для потерпілого не настало, що лише зняв з його руки каблучку, вартість якої зобов`язується відшкодувати.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, прокурор та потерпілий заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали вирок законним та обґрунтованим.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не може підлягати задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій, доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, апеляційним судом не перевіряються, оскільки не були оскаржені учасниками судового розгляду.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про можливість звільнення від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи із вимог ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні виду та міри покарання, суд враховував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, знаходився під наглядом лікаря-психіатра з 2000 року з приводу легкої розумової відсталості в ступені легкої дебільності, в 2011 році знятий з нагляду за рішенням суду, перебував під профілактичним наглядом з жовтня 1999 року з приводу вживання опіоїдів зі шкідливими наслідками, знятий з-під нагляду в грудні 2002 року через закінчення строку нагляду, за місцем проживання характеризується задовільно, вину визнав, у вчиненому розкаявся, фізично здоровий, інвалідом не являється, а також досудову доповідь, складену Металургійним РВ філії Державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області, згідно якої обвинувачений ОСОБА_6 не може бути виправлений без ізоляції від суспільства.

Судом враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини та статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Колегія суддів також приходить до висновку, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про призначення йому занадто суворого покарання та можливості призначення покарання з іспитовим строком, є необґрунтованими. Дані, на які посилається обвинувачений, були оцінені судом в сукупності з іншими обставинами по справі.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком колегією суддів не знаходить.

Порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, які тримаються під вартою - в той же строк з моменту вручення копії рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4