Справа № 348/1363/20
Провадження № 11-сс/4808/206/20
Категорія ст. 170 КК України
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.08.2020 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна, в межах кримінального провадження №0000346 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно. В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на те, що слідчим суддею не враховано ч. 7 ст. 236 КПК України, яка вказує на те, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном, тому слідчий тимчасово вилучив каністри, бочки, бідони з вмістом рідини із запахом нафтопродуктів, в цей же день вніс відомості в ЄРДР за ч. 1 ст. 185 КК України, та звернувся до слідчого судді про накладення арешту на вказане майно.

Ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна з тих підстав, що органами судового розслідування не доведено того факту, що вилучені під час обшуку речі були використані, як зазначено слідчим у клопотанні; 1) як засоби вчинення кримінального правопорушення; 2) зберегли на собі його сліди; 3) є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України; 4) можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, що наполягав на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Органом досудового розслідування встановлено, що 19.05.2020 року до чергової частини Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що у період часу з 00:00 год. до 09:30 год. 19.05.2020 року невідома особа скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає шляхом зламу навісного замка дверей проникла у середину гаражного приміщення приватного домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , звідки викрала бензотример марки Foresta моделі «FC-43», два шуруповерти марки «Дніпро-М» моделі «МДМ-600» та марки Makita, електролобзик марки Makita, бензопилу марки Oleo-Mak, болгарку та маятникову пилу марки «ДВТ», електродриль марки Metabo, перфоратор марки Bort, комплект плашок для нарізання різьб, набір свердел марки Bosch, наждак марки Stark червоного кольору та набір головок марки «Майстер», чим спричинила потерпілому майнову шкоду.
В результаті проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 органом досудового розслідування було тимчасово вилучено майно, на яке слідчий просить накласти арешт з метою запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, оскільки існує сукупність підстав вважати, що воно в подальшому може мати доказове значення під час досудового розслідування та могло зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також потреби проведення низки слідчих дій та ряду експертних досліджень із вказаним майном (а.п. 1-2).

Враховуючи зміст клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна і заявлену підставу та мету для його арешту, колегія судді погоджується з висновками слідчого судді в часині недоведеності необхідності накладення арешту на таке майно.

Так, з огляду на ч. 2 ст. 173 КПК України, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, то слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати не тільки правову підставу для арешту майна, а і можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Проте, стороною обвинувачення не доведено, яким чином можна використати вказане майно як доказ злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки з матеріалів провадження не вбачається наявність об`єктивних підстав вважати, що вищевказані речі, зокрема каністри, бочки, бідони з вмістом рідини із запахом нафтопродуктів були об`єктом злочину, виступали знаряддям його вчинення, містять на собі ознаки вчиненого злочину або ж відповідні сліди кримінального правопорушення за вказаною правовою кваліфікацією.

В клопотанні слідчого про арешт тимчасово вилученого майна чітко зазначено в межах якого саме кримінального провадження необхідно накласти арешт, а саме №0000346 від 19.05.2020 року, та матеріали саме щодо цього кримінального провадження направлено слідчому судді (а.п. 1-7).

Крім того, до клопотання були додані документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, зокрема витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, тобто в межах кримінального правопорушення №0000346 від 19.05.2020 року (а.п. 3).

З вказаного витягу вбачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені саме за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто у зв`язку із тим, що невідомі особи проникли у гаражне приміщення будинку, звідки таємно викрали електроінструменти, чим спричинили ОСОБА_7 майнову шкоду (а.п. 3).

Враховуючи наведене вище, апеляційним судом не встановлено об`єктивних підстав вважати вилучене майно у вигляді каністри, бочки, бідони з вмістом рідини із запахом нафтопродуктів, об`єктом, предметом, засобом чи знаряддям злочину за звернення ОСОБА_7 та правової кваліфікації за ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Посилання сторони обвинувачення на те, що після тимчасово вилучення слідчим каністри, бочки, бідони з вмістом рідини із запахом нафтопродуктів, в той же день 07.08.2020 року, були внесені відомості в ЄРДР за №0000495 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України (а.п. 9), не узгоджується з поданим ним клопотанням, де він просить накласти арешт на тимчасово вилученого майно в межах кримінального правопорушення за №0000346 від 19.05.2020 року, та містить обґрунтування своїх вимог з посиланням саме на обставини встановлені у зв`язку з розслідуванням цього кримінального правопорушення.

Відомості до ЄРДР за фактом вилучення вказаного майна з правовою кваліфікацією ст. 204 КК України не внесені.

Внесення відомостей до ЄРДР за ст. 185 КК України за вказаним фактом, за умови, що вказане майно не відноситься до предметів, що вилучені законом з обігу, за відсутності будь-якої заяви про крадіжку такого майна не можуть бути підставою для арешту вказаного тимчасово вилученого майна.

З наведеного вбачається, що вилучені під час обшуку речі, не стосуються кримінального провадження №0000346 від 19.05.2020 року з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується в висновками слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна, як таке, що не стосується провадження, оскільки не має значення для встановлення істини у кримінальному провадженні №0000346 від 19.05.2020 року.

Тимчасове вилучення майна, як і його арешт, є заходом забезпечення кримінального провадження, тоді як обшук слідчою дією. Захід забезпечення застосовується з метою досягнення дієвості кримінального провадження, в той час як метою слідчої дії є отримання (збирання) доказів або перевірка вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно зі ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що «кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Порушення процесуальних вимог є безпосереднім порушенням прав людини, що унеможливлює виконання завдань кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 172, 376,404. 405. 407. 419. 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.08.2020 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна, в межах кримінального провадження №0000346 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4