Номер провадження: 11-кп/813/1990/20
Номер справи місцевого суду: 494/1298/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 30.07.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000190, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.06.2020 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Демидове, Березівського району, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-22.04.2015 року Березівським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 1 рік;

- 13.04.2017 року Березівським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 26.04.2019 року умовно-достроково звільнений з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 18.04.2019 року з УДС 9 місяців 12 днів.

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених судом.
Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 30.07.2020 року постановленою під час проведення судового розгляду в кримінальному провадженні №0000190, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.06.2020 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, строком до 28.09.2020 року.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та перебуваючи на волі, будучи обізнаним про суворість покарання, може перешкоджати кримінальному провадженню з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того районний суд послався на те, що обвинувачений є схильним до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки був раніше неодноразово засуджений, але на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, у зв`язку з тим, що обвинувачений не має постійного місця проживання та може вільно пересуватись по території України.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду упередженим та таким, що не відповідає кримінальному процесуальному законодавству.

Доводи обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги той факт, що на момент затримання, обвинувачений працював по найму та проживав в с. Раухівка, Березівського району, Одеської області, що свідчить про недостовірність змісту клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього. При цьому обвинувачений заперечує свою причетність до скоєного злочину.

Просить обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обставини, встановлені судом під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування встановлено, що в період з 01.03.2017 року до 30.03.2017 року, у денний час, більш точна дата та час слідством не встановлена, ОСОБА_8 знаходячись на сміттєзвалищі за с. Демидове, Березівського району, Одеської області, знайшов 15 патронів різного калібру з яких 14 є бойовичи та керуючись раптово виниклим умислом, направленим на незаконне придбання, зберігання, носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу, діючи з прямим умислом, приніс до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , де сховав у підвальному приміщенні, розташованому на території його домоволодіння.

Після чого, 17.06.2019 року після 06:00 години ОСОБА_8 , завернув 14 патронів до ганчірки та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння став їх умисно, незаконно носити при собі, які 17.06.2019 року у період часу з 12:45 годин по 13:30 годин під час складання протоколу відносно нього адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП виявлено та вилучено 14 придатних для стрільби патронів, які є бойовими припасами.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості обвинувачення на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність ризиків.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином України, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та обвинувачується на даному етапі у вчиненні тяжкого злочину за яке законом передбачено покарання до семи років позбавлення волі.
Вказані обставини свідчать про фактичну відсутність міцних соціальних зв`язків у місці проживання, що з урахуванням обізнаності останнім про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.

Твердження прокурора в суді апеляційної інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є необґрунтованими, оскільки на підтвердження цих доводів прокурор доказів не надала.

Разом з тим апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції, що обвинувачений є схильним до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки він вже був неодноразово засудженим, однак на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

Проте, незважаючи на існування в зазначеному провадженні вищенаведених ризиків, апеляційний суд звертає увагу в даному випадку на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який в своїх рішеннях запровадив стандарт, за яким ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (рішення «Ноймайстер проти Австрії» та «Мамедова проти Росії»). При цьому, ЄСПЛ в згаданих рішеннях зазначає, що ризик переховування від правосуддя повинен оцінюватись в сукупності із характеристикою особи арештованого та його поведінки.

Як встановлено з матеріалів провадження, показань захисника та прокурора обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 тривалий час перебуває на розгляді в районному суді та до теперішнього часу судовий розгляд справи не завершено.

Захисник обвинуваченого та сам обвинувачений у судовому засідання посилались на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки обвинувачений від досудового розслідування від органів досудового розслідування не переховувався, у порядку ст. 208 КПК України не затримувався.

Таким чином, апеляційний суд переконаний, що такий тривалий судовий розгляд кримінального провадження є неприпустимим та призводить до порушення судом першої інстанції положень ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписів ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 КПК України судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Разом з тим, зважаючи на занадто тривалий розгляд кримінального провадження судом, який жодним чином не залежить від волі обвинуваченого ОСОБА_8 та обставин інкримінованого йому правопорушення, можливість призначення йому вподальшому покарання лише за сукупністю кримінальних правопорушень з застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України, на переконання колегії суддів, свідчить про зменшення зі спливом часу, проведеного під вартою, існуючих в даному провадженні ризиків можливого переховування від суду.

Викладені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про таку ступінь вираженості заявлених у кримінальному провадженні ризиків, які, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу, а решті доведеним у кримінальному провадженні ризикам можливо запобігти шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного проживання у нічний час, який буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Висновки апеляційного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого та існуючого ризику вчинення ним нового правопорушення, з урахуванням усіх в сукупності обставин справи та даних про особу обвинуваченого, в тому числі наявність у обвинуваченого місця проживання та тривалість судового розгляду, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржувану ухвалу суду змінити та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період часу, а саме в нічний час доби, з покладенням на останнього відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 181, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , - задовольнити.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 30.07.2020 року у кримінальному провадженні №0000190, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.06.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,- змінити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 в період з 22:00 години до 06:00 години наступної доби.

Покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, зокрема:

-прибувати до суду за викликом;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити ОСОБА_8 що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти в залі суду негайно.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обчислюється з моменту проголошення ухвали Одеського апеляційного суду, а саме з 24.09.2020 року та закінчується 24.11.2020 року.

Копію ухвали для виконання направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4