ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/34/20 Справа № 711/2630/17 Категорія: ч.2 ст. 187 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретарів судового засідання прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченихОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 15.02.2006 апеляційним судом Черкаської області за ч.2, ч.4 ст. 187, ч.2, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153, ч.4 ст. 296, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 9 років, звільненого з місць позбавлення волі 11.10.2012 у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- 16.06.2014 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч.2 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого, мешканця АДРЕСА_3

визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, та виправдано за недоведеністю у вчиненні злочину.

Скасовано обраний ОСОБА_10 і ОСОБА_11 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до вимог ст. 100 КПК України,

ВСТАНОВИЛА:

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачувалися в тому, що близько 21 години 30 хвилин 09 лютого 2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні кафе-магазину «Алмакс», розташованого в м. Черкаси, вул. Симиренківська, 19, за попередньою змовою між собою з корисливих мотивів здійснили напад на потерпілого ОСОБА_12 , поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя ОСОБА_12 , а саме: ОСОБА_10 правою рукою дістав з лівого рукава куртки предмет, зовні схожий на кинджал, та, спрямовуючи його в сторону ОСОБА_12 , поклав руку на стіл, а в цей час ОСОБА_11 , з-під столу дістав правою рукою предмет, зовні схожий на ніж, та, спрямовуючи його в сторону ОСОБА_12 , поклав руку на стіл. Вказану погрозу ОСОБА_12 сприйняв як таку, що може бути реалізована, та в подальшому не чинив опору, після чого ОСОБА_11 заволодів ноутбуком «НР», який знаходився в приміщенні закладу та належить потерпілому ОСОБА_13 , який придбав вказаний ноутбук 30.07.2012 за 3999 грн.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2017 року визнано ОСОБА_10 і ОСОБА_11 невинуватими у пред`явленому їм обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, за недоведеністю вчинення ними злочину.

Визнаючи ОСОБА_10 і ОСОБА_11 невинуватими у пред`явленому їм обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, місцевий суд послався на те, що первинна інформація про ймовірний розбійний напад на потерпілого ОСОБА_12 виходила від самого потерпілого, який не був повідомлений про домовленість між обвинуваченими і потерпілим ОСОБА_13 .. Цю інформацію потерпілий ОСОБА_12 спростував під час судового провадження, а потерпілий ОСОБА_13 і свідок ОСОБА_14 логічно пояснили причину неправдивості цієї інформації. За таких обставин, надані суду докази в їх сукупності, не доводять винуватість обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з вирокоммісцевого суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив вказаний вирок скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, і ухвалити обвинувальний вирок, яким засудити ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ч.2 ст. 187 КК України та призначити їм покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їм майна.
Вказує, що у оскаржуваному вироку не зазначено мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. В порушення норм законодавства України в основу свого рішення суд першої інстанції поклав виключно показання потерпілих та одного свідка. Однак, місцевим судом не вірно трактовано покази потерпілого ОСОБА_15 . Вважає, що необхідно критично сприймати показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 під час їх допиту в суді, оскільки вони необґрунтовано нервували в суді та путалися у своїх показаннях. Потерпілі також не відповідали на прямі запитання суду та сторони обвинувачення. Судом не взято до уваги покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , які вказують на вчинення злочину обвинуваченими. Місцевим судом також залишено поза увагою те, що обвинувачені кожного разу під час їх допиту давали різні по своїй суті показання.
А отже, суд першої інстанції у своєму вироку послався на покази лише частини свідків та поклав їх в основу виправдувального вироку, в зв`язку з чим вбачається упередженість суду в наданні оцінки показання свідків, оскільки вони наведені вибірково та неповно, з метою уникнення формулювань, які ставлять під сумнів невинуватість обвинувачених, що суперечить чинному кримінальному процесуальному закону.

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , яка частково підтримала подану апеляційну скаргу та просила вирок місцевого суду скасувати і призначити новий судовий розгляд, оскільки потерпілих не було забезпечено перекладачем під час розгляду справи місцевим судом, думку обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисника ОСОБА_9 , які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, та заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що районний суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, так як дійшов правильного висновку, що органами досудового розслідування не надано безспірних доказів того, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинили передбачений ч.2 ст. 187 КК України злочин, у зв`язку з чим не доведено їх винуватість у вчиненні вказаного злочину.
Крім того, згідно положень справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Так, на думку державного обвинувачення, винуватість ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення доводиться зібраними у ході досудового розслідування та судового розгляду доказами у їх сукупності, а саме: письмовими доказами, показаннями потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 ОСОБА_14 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_29 ..

Колегія суддів вважає, що за результатами судового розгляду суд першої інстанції правильно встановив, що винуватість обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їм органом досудового розслідування кримінального правопорушення не доведена тому, що суду не надано безспірних доказів того, що вони вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 187 КК України.

Цей висновок суду ґрунтується на належних, допустимих, достовірних, а в сукупності - достатніх доказах, досліджених під час судового розгляду.

Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вину у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення не визнали та пояснили, що попередньо домовилися з потерпілим ОСОБА_30 про те, що вони візьмуть з його кафе ноутбук, щоб переписати з нього музику, та згодом, прибувши до кафе «Алмакс», вони зустрілись з потерпілим ОСОБА_31 , пили разом з ним чай і з відома останнього забрали ноутбук, при цьому будь-яких погроз з ножем не висловлювали.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачувались в тому, що вони близько 21 години 30 хвилин 09 лютого 2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні кафе-магазину «Алмакс», розташованого в м. Черкаси, вул. Симиренківська, 19, за попередньою змовою між собою з корисливих мотивів здійснили напад на потерпілого ОСОБА_12 , поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя ОСОБА_12 після чого ОСОБА_11 заволодів ноутбуком «НР», який знаходився в приміщенні закладу та належить потерпілому ОСОБА_13 , який придбав вказаний ноутбук 30.07.2012 за 3999 грн., тобто вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 187 КК України.

Під час розгляду справи місцевим судом:
- потерпілий ОСОБА_13 підтвердив, що в телефонній розмові дозволив ОСОБА_11 тимчасово забрати з кафе його ноутбук, однак 09.02.2017, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не вірно зрозумів пояснення бармена по телефону, у зв`язку з чим повідомив йому, що він не дозволяє забрати ноутбук;
- потерпілий ОСОБА_12 зазначив, що йому не було відомо про домовленості між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 щодо ноутбука, у зв`язку з чим увечері 09.02.2017 в кафе «Алмакс» він вважав, що ноутбук викрадають, хоча при цьому йому ніхто не погрожував, ножів, або схожих з ними предметів, у руках у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не було;
- свідок ОСОБА_14 , яка працювала барменом в кафе «Алмакс», пояснила, що бачила як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 спілкувались із ОСОБА_12 .. Коли ОСОБА_10 від`єднав ноутбук від проводів, то вона вирішила, що його викрадають, тому викликала охорону, однак наступного дня довідалась від ОСОБА_13 про те, що він дозволив обвинуваченим скористатись ноутбуком, але її про це не попередив;
- свідок ОСОБА_18 показав, що він був викликаний в якості охоронця, та зі слів ОСОБА_14 і ОСОБА_12 дізнався, що двоє юнаків, погрожуючи ножем, насильно забрали ноутбук;
- свідок ОСОБА_27 , яка працювала в кафе пояснила, що бачила двох незнайомих осіб, які замовили чай, а згодом бармен ОСОБА_14 комусь телефонувала і викликала поліцію, після чого дізналась, що підсудні забрали з кафе ноутбук;
- свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_29 пояснили, що відпочиваючи в кафе «Алмакс», бачили там ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та стали свідками того, як один із них забрав ноутбук, хоча працівники проти цього заперечували. Жоден із вказаних свідків не бачили як обвинувачені погрожували чи застосовували ніж;
- свідки поліцейські ОСОБА_28 та ОСОБА_22 , вказували на те, що прибули за викликом до кафе «Алмакс», де ОСОБА_12 та ОСОБА_14 повідомили про те, що двоє зловмисників під погрозою ножа забрали ноутбук. ОСОБА_13 зазначив, що знає цих двох осіб, а згодом зловмисників було доставлено іншим екіпажем до місця події, де вони пояснили, що ноутбук забрали через борги;

- свідки поліцейські ОСОБА_23 , ОСОБА_26 та ОСОБА_25 зазначили, що після надходження повідомлення про вчинення розбійного нападу, ними було затримано двох осіб, в яких під час поверхневого огляду було виявлено ніж, та доставлено їх до кафе «Алмакс», де їх впізнала бармен, при цьому потерпілий заявив, що вказані особи заволоділи ноутбуком проти його волі, а підозрювані говорили про борги, через які вони забрали ноутбук.
Також місцевим судом досліджено письмові докази у справі, яким надана належна та об`єктивна оцінка.
Аналізуючи вказані показання свідків, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що свідки поліцейські ОСОБА_28 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_26 та ОСОБА_25 і охоронець ОСОБА_18 не були присутніми біля 21 години 30 хвилин 09 лютого 2017 року в кафе-магазині «Алмакс» і про події, що там відбувалися, їм стало відомо з пояснень інших осіб, тобто їх показання є похідними від пояснень інших осіб: показаннями з чужих слів, а тому посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на показання вказаних свідків, як на доказ вчинення обвинуваченими інкримінованого їм кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки в суді першої інстанції були допитані свідки очевидці подій, які заперечили факти, про які повідомляли вищевказані свідки .
Крім того, свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_29 , які були безпосередніми очевидцями події, не підтвердили факт використання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ножа, а лише зазначили про те, що останні забрали ноутбук з якого транслювалася музика.
З показань потерпілих, свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , які вони давали безпосередньо суду першої інстанції, вбачається, що у обвинувачених була усна домовленість по телефону із ОСОБА_30 про те, що вони тимчасово покористуються його ноутбуком для того, щоб переписати певні мелодії з нього, після чого повернуть останньому.
Показання обвинувачених та потерпілого ОСОБА_34 те, що вони усно домовились про тимчасове користування обвинуваченими ноутбуком підтверджується, отриманими в передбаченому ч.3 ст. 333 КПК України порядку, даними про телефонні з`єднання останніх, згідно яких ОСОБА_11 09.02.2017 о 16 год. 23 хв. телефонував ОСОБА_35 . 21 год.20 хв. ОСОБА_36 також телефонував ОСОБА_35 , що підтверджує факт розмови обвинувачених з потерпілим під час їх перебування в кафе. В період з 21 год 38 хв до 21 год 53 хв потерпілий ОСОБА_37 телефонував обвинуваченому ОСОБА_38 , як пояснив потерпілий в суді першої інстанції, він їм телефонував, забувши про їх домовленість, та отримавши повідомлення працівників кафе про інцидент.
Тобто, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що обвинувачені та потерпілий ОСОБА_13 були знайомі і підтримували зв`язки, зокрема до, під час та після події, яка розцінюється стороною обвинувачення як злочин. Крім того, потерпілі та свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні категорично спростували подію злочину і пояснили це непорозумінням.
Також місцевим судом дана оцінка показанням потерпілих, на які посилається апелянт, та обґрунтовано зазначено про те, що потерпілий ОСОБА_13 в той день перебував в гостях і вживав спиртні напої, тому не повідомив на місці події поліцейським про домовленість із обвинуваченими.
Місцевим судом обґрунтовано визнано недопустимими доказами у справі протоколи допиту свідка ОСОБА_27 , потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , заяви про вчинення злочину, протоколи пред`явлення особи для впізнання від 17.02.2017 (т.1 а.с. 182-187), протокол пред`явлення речей для впізнання (т.1 а.с. 188-192), оскільки вони складені державною мовою, хоча потерпілі є громадянами іншої країни та не володіють українською мовою і перекладач до проведення слідчих дій не залучався. Крім того, у вказаних протоколах допиту містяться виправлення та в судовому засіданні встановлені неточності щодо місця їх складання.

Також факт наявності у обвинувачених ножа не підтверджує обвинувачення про вчинення ними розбою тому, що очевидці: потерпілий ОСОБА_15 і свідок ОСОБА_14 заперечили використання кимось із обвинувачених ножа.
Свідки-поліцейські і свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_29 та ОСОБА_20 давали показання з чужих слів, а тому їх покази обґрунтовано визнано недопустимими доказами, та їх покази спростовуються показаннями осіб, у яких немає підстав вигороджувати обвинувачених, у зв`язку з чим посилання апелянта на показання вказаних свідків є неспроможними.
Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, свідок ОСОБА_39 від офіціантки чув пояснення про те, що обвинувачені хотіли переписати музику з ноутбука, а коли та не дозволила, то забрали його. Свідок ОСОБА_40 дав показання про те, затримані пояснили свої дії тим, що ноутбук забрали тимчасово для того, щоб переписати музику. Дані показання узгоджуються як з показаннями обвинувачених, так і потерпілих.
З врахуванням зазначеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їм органом досудового розслідування кримінального правопорушення за недоведеністю наявності в їх діяннях складу інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, тобто висновки сторони обвинувачення не ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах по справі, а сукупність зібраних доказів не є достатніми для винесення обвинувального вироку щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Апелянт вказує про те, що виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 побудовано без належного аналізу доказів обвинувачення, які наявні в матеріалах справи, та на основі виключно показань потерпілих та одного свідка, однак вказані обставини є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції були належним чином досліджені в повному обсязі докази, надані стороною обвинувачення, яким дана відповідна правова оцінка в їх сукупності, з якою погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апелянта про не вірне трактування місцевим судом показів потерпілого ОСОБА_15 нічим не підтверджені, а тому є необґрунтованими.
Також апеляційний суд не вбачає підстав для критичної оцінки показань свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , як про те зазначає апелянт в своїй апеляційній скарзі, оскільки вони безпосередньо давали покази в суді першої інстанції, їх було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу суду неправдивих показів, а тому підстави сумніватися в правдивості їх показів відсутні.
У вироку місцевого суду викладено покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , дано їм належну та об`єктивну оцінку, а тому доводи апелянта про невірну їх оцінку є неприйнятними.
Також, за результатами апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено порушень вимог ст. 370, 374 КПК України, як про це зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскільки вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, надано оцінку всім зібраним доказам та обставинам кримінального провадження, з точки зору належності допустимості та взаємозв`язку.
Згідно ч.1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому посилання прокурора на показання потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , які вони давали під час досудового розслідування, є неспроможними.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Так, прокурор в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду просив повторно дослідити всі докази у кримінальному провадженні та допитати свідків, обвинувачених і потерпілих по справі, при цьому мотивуючи необхідність такого повторного дослідження незгодою з їх оцінкою судом першої інстанції.
Передбачених законом підстав для задоволення клопотання прокурора про повторне дослідження доказів у даній справі колегією суддів не встановлено та відмовлено в його задоволенні, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для скасування виправдувального у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не можуть слугувати підставою для скасування виправдувального вироку, з ухваленням нового обвинувального вироку, з огляду на наступне.
Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурора не зазначено передбачених наведеною вище статтею підстав, які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи прокурора ОСОБА_8 про скасування вироку місцевого суду та призначення нового судового розгляду з підстав незабезпечення потерпілих перекладачем є неприйнятними, оскільки потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_15 під час їх допиту місцевим судом не заявляли клопотання про призначення їм перекладача, добровільно давали покази на російській мові, розуміли суть поставлених їм запитань та відповідали на них.

Підстави, передбачені ст. 415 КПК України, для скасування виправдувального вироку суду та призначення нового судового розгляду прокурором ОСОБА_8 не наведено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст. 409, 411, 412, 420 КПК України, для скасування виправдувального вироку суду.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Виходячи із змісту положень ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України, для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції і ухвалення нового обвинувального вироку стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції, який є законним, обґрунтованим та вмотивованим - без змін.

Керуючись ст. 405, п.1 ч.1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

УХВАЛИЛА :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2017 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а для особи

Головуючий :

Судді :