Справа № 738/229/20
№ провадження 1-кп/738/57/2020
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року місто Мена

Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000598 від 17.12.2019 р. про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мена, Чернігівської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, з повною середньою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2019 року близько 15-00 годин, ОСОБА_3 , перебуваючи по вулиці Сіверський шлях у м. Мена Чернігівської області, поряд з будинком № 83-А в приміщенні якого знаходиться кафе «Корона» ФОП ОСОБА_8 з метою заволодіння транспортним засобом, умисно, таємно, з корисливим мотивом, заволодів мопедом марки «Viper», моделі «ZS-50», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який у відповідності до тимчасового реєстраційного талона НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , але фактично користується ним ОСОБА_6 та перевів його до господарства по АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку експерта № 209/20-24 від 14.01.2020 року, вартість мопеда марки «Viper», моделі «ZS-50», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, станом на 16.12.2019 складає 7935,00 грн., чим завдав потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 289 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 289 КК України у вчиненні якого він обвинувачується не визнав та на підставі ст. 63 Конституції України відмовився давати показання.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що взимку, орієнтовно у грудні 2019 року приблизно о 12 годині приїхав до кафе «Корона» на мопеді «Вайпер» та залишив мопед напроти вказаного кафе. На кермі залишив шолом червоного кольору, забрав ключі від мопеда та пішов у середину кафе. Руль у мопеді не замикав. Мопед був у справному стані. Приблизно між 15 та 16 годинами вийшов з кафе на подвір`я та виявив, що мопед зник. Повернувся в кафе та сказав присутнім про його зникнення і викликали поліцію. Через 4-5 днів його викликали у поліцію та повернули мопед. Вказав, що йому не відомо було хто викрав його мопед. Від працівників поліції дізнався де знайшли мопед.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що у вівторок 17 грудня 2019 року о 4 годині ранку поїхав з дружиною з дому у інше місто та приблизно о 8 годині ранку цього ж дня, йому зателефонувала дочка та повідомила що у них у дворі стоїть мопед на що у відповідь сказав, що це мабуть хтось поставив цей мопед та поїхав на іншому транспорті. Такі випадки бувають, що у них у дворі знайомі люди залишають свої велосипеди та ідуть на автобус. Повернувся через декілька днів додому та побачив що у дворі стоїть мопед про який йому по телефону говорила дочка. На днях він випадково зустрівся з працівником поліції та при розмові про ОСОБА_10 , працівник поліції повідомив що останній викрав мопед. Свідок вказав, чи не той мопед що у нього стоїть у дворі і працівник поліції комусь зателефонував та повідомив про це. Через три дні до нього(свідка) додому приїхали працівники поліції та з ними був ОСОБА_10 . На запитання учасників судового провадження додатково повідомив, що коли їхав з дому у інше місто то не звернув уваги чи стояв у дворі мопед, однак на передодні у вечері мопеда не було. ОСОБА_10 інколи заходив до нього у двір, але не бачив ОСОБА_11 приблизно три місяця до випадку з мопедом.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що у грудні 2019 року їхав на велосипеді по вулиці та біля двору ОСОБА_9 його зупинили працівники поліції та попросили бути понятим на що він погодився. З двору ОСОБА_9 працівники поліції вивели мопед «Вайпер» синього кольору з шоломом на кермі та поставили біля двору. Працівник поліції склав протокол де він(свідок) підписався та поїхав далі у своїх справах.

Окрім показів потерпілого та допитаних у судовому засіданні свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, також підтверджується і іншими наданими прокурором та дослідженими у судовому засіданні доказами.
Так, ОСОБА_6 звернувся до СВ Менського ВП ГУНП в Чернігівській області із усною заявою та просив вжити заходів до невідомої особи, яка 16 грудня 2019 року у період часу з 13-00 до 15-50 годин з під приміщення кафе «Корона» по вул. Сіверський Шлях м. Мена, незаконно заволоділа мопедом марки «VIPER», моделі «ZS-50», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер рами НОМЕР_3 , синього кольору, що підтверджується протоколом від 16.12.2019 р. прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення(а.п.72).

Власником мопеда марки «VIPER», моделі «ZS-50», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер рами НОМЕР_3 , синього кольору є ОСОБА_6 , що підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном(а.п. 82).

У заяві від 11 червня 2020 року ОСОБА_13 вказував, що його мопедом «VIPER», моделі «ZS-50», д.н.з. НОМЕР_1 останніх 5 років користується син ОСОБА_6 (а.п.143).

Відповідно до висновку експерта № 209/20-24 від 14.01.2020 року, вартість мопеда марки «Viper», моделі «ZS-50», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, станом на 16.12.2019 складає 7935,00 грн.(а.п.85-90).

Згідно заяви від 16.12.2019 р. ОСОБА_8 добровільно надав слідчому відеозапис з камер зовнішнього спостереження, які знаходяться в кафе «Корона» та дозволив працівникам поліції провести огляд приміщення кафе «Корона», яке розташоване по вул. Сіверський Шлях, 83-а у м. Мена Чернігівської області і претензій з даного приводу не має(а.п.73).

Згідно протоколу огляду місця події від 16.12.2019 року з додатками та переглянутого відеозапису, який є додатком до вказаного протоколу вбачається, що працівники поліції оглянули місцевість біля кафе «Корона» у м. Мена, а також було виявлено відеореєстратор , який знаходиться у кафе «Корона» із запису якого вбачається, що 16.12.2019 року о 14-50 год. до мопеда «Вайпер» підходить невідомий чоловік, деякий час ходить біля нього, а потім бере мопед та веде його від кафе(а.п.74-80).
У заяві, яку 24.12.2019 року прийняв слідчий ОСОБА_14 , ОСОБА_3 вказував що він викрав мопед «Вайпер» 16 грудня 2019 року з під кафе «Корона»(а.п.91).
Згідно протоколу огляду від 24.12.2019 року та фототаблиці до нього, при огляді місцевості біля господарства по вул. Ринкова, 1 у м. Мена Чернігівської області, ОСОБА_3 заявив, що бажає видати мопед, який він викрав 16.12.2019 року поблизу кафе «Корона» та поставив під навіс у вказаному господарстві. ОСОБА_3 зайшов у вказане господарство та вивів мопед(а.п.92-95).
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 10 лютого 2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_3 та відеозапису до нього, який був переглянутий у судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_3 16.12.2019 року близько 15-00 годин біля кафе «Корона» у м. Мена помітив мопед марки «Вайпер» синього кольору, яким вирішив незаконно заволодіти. Впевнившись що його ніхто не бачить, взяв мопед у руки та повів до господарства ОСОБА_15 де його залишив(а.п.111-113).
Не визнання обвинуваченим вини у незаконному заволодінні транспортним засобом, який належить ОСОБА_6 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин, а його вина у вчиненні вказаного злочину повністю доведена дослідженими у судовому засіданні доказами.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 про визнання протоколу огляду від 24.12.2019 недопустимим доказом, суд вважає необгрунтованим з наступних підстав. Клопотання обгрунтоване тим, що протокол від 24.12.2019 р. не відповідає вимогам ст. 237 КПК України, тому що не вказано що саме слідчий оглядав. Також, у протоколі вказано що огляд проводився за участю ОСОБА_3 , який не мав та не має жодного процесуального статусу, тому що на даний час обвинуваченим є ОСОБА_3 . Крім того, у порушення п. 1 ч. 3 ст. 104 КПК України, слідчий не зазначив дату народження та місце проживання фізичної особи ОСОБА_3 , що не дозволяє ідентифікувати цю особу. На порушення ст. 105 КПК України додатки до протоколу не підписані понятими.

Однак, як вбачається з протоколу огляду від 24.12.2019 року він відповідає всім нормам КПК України, а саме: у протоколі вказано, що оглядалася ділянка місцевості розміщеної поблизу господарства по АДРЕСА_1 . У протоколі хоч і вказана особа ОСОБА_3 , однак помилка у імені не є підставою для визнання протоколу недопустимим доказом, тому що як вбачається з фототаблиці до протоколу, у слідчій дії приймав участь ОСОБА_3 і він також підписував протокол слідчого експерименту та не вказав слідчому на помилкове написання його імені. Крім того, не зазначення слідчим у протоколі дати народження та місця проживання ОСОБА_3 не є підставою для визнання цього доказу недопустимим, тому що такі відомості вказуються для ідентифікації особи, однак у даному випадку до протоколу додана фототаблиця у якій наявне фото ОСОБА_3 , а тому його можливо ідентифікувати. Також, згідно ч. 3 ст. 105 КПК України, додатки до протоколів повинні бути засвідчені підписами осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків. Однак, фото виготовляв слідчий, а тому ці додатки і не містять підписи інших осіб, окрім слідчого. Враховуючи викладене, клопотання захисника не підлягає задоволенню.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав письмове клопотання про визнання протоколу про здійснення копій носіїв інформації від 17.12.2019 недопустимим доказом, оскільки він отриманий з порушенням порядку, встановленого КПК України, а саме, КПК України не передбачена слідча дія як копіювання носіїв інформації і в даному випадку слідчий мав би провести огляд речей або документів відповідно до положень ст. 237 КПК України, чого ним не виконано, після чого у відповідності до ст. 99 КПК України із залученням спеціаліста виготовити дублікат документа. Дослідивши протокол, який захисник просить визнати недопустимим доказом, суд вважає що клопотання захисника не підлягає задоволенню, оскільки слідчий у відповідності до ст. 237 КПК України провів огляд місця події у тому числі і відеозапису на реєстраторі, а в подальшому у протоколі про здійснення копії носіїв інформації від 17.12.2019 року зафіксував хід і результати процесуальної дії щодо копіювання носіїв інформації. Дані слідчі дії слідчий провів без будь-яких порушень норм КПК України. Посилання адвоката на ст. 99 КПК України у даному випадку є помилковим, тому що слідчий здійснював копіювання інформації уже з існуючої інформації, тобто не створював спеціально таку інформацію, а в указаній статті ідеться мова саме щодо спеціально створеного документу, тобто якого раніше не існувало.

Клопотання захисника про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 16.12.2019 року суд вважає необгрунтованим з наступних підстав. Клопотання обгрунтоване тим, що з протоколу не зрозуміло, яка саме ділянка відкритої місцевості є місцем події, тому що у ньому вказано про огляд як відкритої місцевості перед кафе «Корона» так і узбіччя дороги з асфальтним покриттям вул. Сіверський шлях. Крім того, з протоколу вбачається що оглядалася неконкретизована відкрита місцевість, однак у протоколу вказано також, що оглянуто приміщення кафе «Корона», що перебуває у володінні конкретної особи і слідчий не вказав за яких обставин та у який спосіб перенесено відео з реєстратора на СД-флеш накопичував. Також, захисник вказує, що у протоколі не вказано дату та місце народження потерпілого ОСОБА_6 що не дозволяє його ідентифікувати.

Не зазначення у протоколі огляду місця події дату та місце народження потерпілого не позбавляє його ідентифікувати з врахуванням інших доказів наявних у матеріалах кримінального провадження, а тому це не є підставою визнавати доказ недопустимим.

З протоколу огляду місця події від 16.12.2019 р. зрозуміло, що місцем події являється узбіччя дороги біля кафе «Корона» і це місце являється відкритою ділянкою місцевості. Крім того, огляд приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » проводився з дозволу його володільця про що в матеріалах справи наявна письмова заява. Проведення одночасно відкритої місцевості біля кафе та приміщення кафе з дозволу його володільця та фіксація такої слідчої дії у одному протоколі не заборонена нормами КПК України, а тому клопотання захисника про визнання цього доказу недопустимим є безпідставним. Також, відеозапис з камери відеоспостереження наданий слідчому власником кафе «Корона».

Захисник ОСОБА_7 у клопотанні від 16.12.2020 р. просив визнати недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 10.02.2020 та заяву ОСОБА_3 , якою він висловив бажання добровільно видати мопед марки «Вайпер» д.н.з. НОМЕР_1 , який викрав 16.12.2019 з-під кафе «Корона». Клопотання обгрунтовано тим, що вказані докази вини ОСОБА_3 підписані останнім під психологічним та фізичним тиском працівників поліції і цей факт внесений до ЄРДР за ч. 2 ст. 365 КК України та проводиться розслідування. Крім того, спеціаліст який приймав участь у слідчому експерименті не підписав протокол слідчого експерименту та додаток до нього, а також у протоколі не вказано дату народження та проживання спеціаліста. Дослідивши дане клопотання та вислухавши учасників судового провадження, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження.

Як на підставу визнання недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 10.02.2020 та заяву ОСОБА_3 , якою він висловив бажання добровільно видати мопед марки «Вайпер» д.н.з. НОМЕР_1 , який викрав 16.12.2019 з-під кафе «Корона», захисник посилався на те, що вказані докази підписані обвинуваченим під психологічним та фізичним тиском працівників поліції і цей факт внесений до ЄРДР за ч. 2 ст. 365 КК України та проводиться розслідування, а також повідомив у судовому засіданні, що з телефонної розмови зі слідчим ДБР йому відомо, що були направлені відповідні доручення про допит ОСОБА_3 та свідків, однак на сьогодні ОСОБА_3 не допитувався.

Виходячи з вище наведених положень ст. 87 КПК України, тиск на особу повинен бути доведений належними отриманими доказами, однак захисник таких доказів суду не надав, а сам лише факт внесення таких відомостей до ЄРДР не підтверджує що цей факт насправді був. Крім того, суд пропонував захиснику надати докази, які підтверджують про фізичний або психічний тиск на обвинуваченого зі сторони працівників поліції, однак захисник не бажав цим скористатися та вважав можливим закінчити з`ясування обставин справи.

У постанові від 27 травня 2020 року справа № 317/2389/17, Верховний Суд дійшов висновку, що для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам або, якщо це не можливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви.
Оцінка протоколу слідчого експеримента, в якому зазначені пояснення підозрюваного, має оцінюватися судом особливо прискіпливо та критично з урахуванням того, чи є цей доказ винуватості особи єдиним, маючи вирішальне значення в даному кримінальному провадженні, або навпаки підтверджується сукупністю інших переконливих доказів, чи посилався обвинувачений на примусовий характер цих показань і наскільки переконливими є докази та обставини, що підтверджують ці його скарги тощо.
Як вбачається з переглянутого у судовому засіданні відеозапису до протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 , слідчий експеримент фіксувався за допомогою відеозйомки з якої не вбачається, що обвинувачений висказував про тиск на нього працівників поліції та з його поведінки не вбачалося такого тиску на нього. Обвинувачений вперше заявив про тиск на нього під час розгляду кримінального провадження у суду, при цьому як до нібито тиску на нього так і після цього, він перебував на волі та міг звернутися з відповідною скаргою до правоохоронних органів, а також до медичного закладу для фіксування слідів тілесних ушкоджень, однак обвинувачений цього не робив. Під час слідчого експерименту, він розповів та показав про обставини вчинення кримінального правопорушення та не заявляв заяв з приводу тиску на нього працівників поліції.

Крім того, із ухвали слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2020 року(а.п.160-162) вбачається, що до слідчого суді із скаргою звернувся адвокат ОСОБА_7 із скаргою на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення вчинене відносно ОСОБА_3 передбачене ч. 2 ст. 365 КК України. Скаргу мотивовано тим, що 16.12.2019 року в післяобідній час, ОСОБА_3 двоє невідомих йому чоловіків привезли до Менського ВП, де у службовому кабінеті погрожуючи застосуванням насильства вимагали від нього зізнатися у незаконному заволодінні транспортним засобом, при цьому застосовували до нього спецзасіб кайданки та прикували його до сейфу, де він перебував з вечора 16 грудня 2019 року до вечора 17 грудня 2019 року. Під тиском, ОСОБА_3 підписав невідомі йому документи які були не заповнені.

З наведеної ухвали вбачається, що захисник обгрунтовував свою скаргу у тому числі і тим, що ОСОБА_3 під тиском працівників поліції підписав незаповнені бланки документів. Однак, як вбачається з відеозапису слідчого експерименту від 10.02.2020 року за участю ОСОБА_3 , останній під відеозапис підтвердив слідчому, що у протоколі слідчого експерименту вказані правильні відомості, слідчий протокол складав у присутності обвинуваченого та останній підписав протокол з обох сторін не висловлюючи ніяких зауважень. Отже, з цього вбачається, що протокол слідчого експерименту від 10.02.2020 року обвинувачений підписав після його складання у присутності слідчого під відеозйомку, а не під тиском працівників поліції 16-17 грудня 2020 року чисті бланки протоколів.

Крім того, протокол слідчого експерименту, який захисник просить визнати недопустимим доказом, є не єдиним доказом вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, а лише одним із доказів, які були досліджені й оцінені судом в їх сукупності з точки зору належності, достовірності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Посилання захисника, як на підставу визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 10.02.2020 року, відсутність у ньому та додатку до нього підпису спеціаліста є безпідставними, оскільки у протоколі такий підпис наявний, а додатки згідно ч. 3 ст. 105 КПК України підписують особи, які брали участь у їх виготовленні, однак суду не було надано доказів що цей додаток виготовляв саме спеціаліст, а не слідчий, який підписав додаток до протоколу.

Оцінюючи зібрані по справі та перевірені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України повністю доведено та правильно кваліфіковано органом досудового розслідування, як умисні дії, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в
обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують
покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими,
що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими
обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.
В обвинувальному акті зазначено, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, однак суд вважає що у даному випадку відсутні вказані пом`якшуючі обставини, оскільки обвинувачений не визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, не висловлював жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, крім того не вбачається з матеріалів справи що обвинувачений надав допомогу в установленні невідомих обставин вчинення злочину, а лише надавав слідчому показання та брав участь у слідчому експерименті, тобто скористався своїми правами, які передбачені ст. 42 КПК України, а тому у діях обвинуваченого суд не вбачає активних дій які допомогли розкрити злочин.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, вік обвинуваченого, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вину у вчиненні злочину не визнав, офіційно не працює. Згідно досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_3 , орган пробації надав висновок, що виправлення останнього без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства(у т.ч. окремих осіб).
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання за вчинений ним злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України у виді обмеження волі у мінімальному розмірі передбаченого санкцією. При цьому суд обираючи вид покарання для обвинуваченого врахував, що санкція статті передбачає покарання(на час вчинення кримінального правопорушення) у виді штрафу, обмеження волі та позбавлення волі. На час розгляду справи обвинувачений не працює, а тому суд вважає що покарання у виді штрафу не буде виконане. Покарання у виді позбавлення волі суд вважає буде занадто суворим з врахування обставин справи та особи обвинуваченого, зокрема він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 за цим вироком необхідно рахувати з дня його затримання.

Речові докази у кримінальному провадженні DVD-R диск на якому знаходяться відеофайли необхідно залишити у матеріалах кримінального провадження; мопед марки «Viper», моделі «ZS-50», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску необхідно залишити у володінні ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженню на залучення експерта у розмірі 2512,00 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3(три) роки.

Строк відбування покарання за цим вироком рахувати з часу затримання ОСОБА_3 .

Речові докази у кримінальному провадженні DVD-R диск на якому знаходяться відеофайли залишити у матеріалах кримінального провадження.
Речові докази у кримінальному провадженні мопед марки «Viper», моделі «ZS-50», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску залишити у володінні ОСОБА_6 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 2512,00 (дві тисячі п`ятсот дванадцять грн. 00 коп.) грн.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1