Справа №584/171/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/386/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми клопотання прокурора про продовження обвинуваченому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Київ, мешканцю АДРЕСА_1 (зареєстрованого по АДРЕСА_2 ), раніше судимому

строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 584/171/18 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 23.11.2020

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

установила:

До апеляційного суду у кримінальному провадженні № 584/171/18 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 23.11.2020 від прокурора надійшло клопотання про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою, яке обгрунтоване тим, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 7-ми років, свою вину він не визнає, проживає не за місцем реєстрації, дані щодо сталих соціальних зв`язків відсутні, раніше неодноразово судимий, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став і знов вчинив тяжке кримінальне правопорушення. При цьому прокурор вважає, що заявлені раніше ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК, не зменшилися і застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе їм запобігти.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав своє клопотання про продовження строку тримання під вартою, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які заперечили проти продовження строку тримання під вартою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданого клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 21 КПК, ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону, що також закріплено і в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Відповідно ч. 1 ст. 405 КПК, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою, а згідно ч. 3 ст. 315 цього Кодексу під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ КПК, тобто вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, і за наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів (ч. 1 ст. 197, ст. 199 КПК).

Постановляючи єдину ухвалу під час підготовчого судового засідання, суд першої інстанції фактично одночасно ухвалив два окремих (різних за своєю правовою суттю) рішення: 1) рішення про повернення обвинувального акта на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК; 2) рішення про продовження строку тримання під вартою на підставі ст. 197, 199 і ч. 3 ст. 315 КПК.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 ухвалене в порядку ч. 3 ст. 315 КПК може бути переглянутим судом апеляційної інстанції у складі цієї колегії суддів в частині доцільності подальшого знаходження обвинуваченого під вартою до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та аналогічного клопотання прокурора у кримінальному провадженні, незважаючи на те, що зазначені судді раніше брали участь у даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування при апеляційному перегляді ухвали слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 29.12.2017 про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, за наслідками якого 29.01.2018 постановлена ухвала про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_9 ), оскільки відповідно ч. 1 ст. 76 КПК (в ред. ЗУ № 1027-IX від 02.12.2020), суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Іншими словами, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування при апеляційному перегляді ухвали слідчого судді може брати участь у цьому ж кримінальному провадженні при апеляційному розгляді ухвали суду першої інстанції, постановленої під час судового провадження до ухвалення судового рішення по суті, та вирішувати питання щодо обрання, зміні, скасування запобіжних заходів або продовження строку їх дії з додержанням правил і порядку, передбачених главою 18 цього Кодексу.

Вказана правова позиція колегії суддів не суперечить Бангалорським принципам поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінюваність суддів, а також судовій практиці ЄСПЛ (зокрема, справа «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009, п. 66, 68-68, заява № 4785/02), згідно яких наявність безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчить про те, що суд не є безстороннім, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Особиста безсторонність судді презумується, поки не надано протилежного. При цьому колегія суддів враховує також і позицію сторін кримінального провадження, від яких будь-яких відводів чи інших заяв не надходило, а підстави для самовідводів суддів відсутні, так як ухвали Апеляційного суду Сумської області від 23.07.2018 і 02.10.2018 виключали участь цих суддів лише у апеляційному перегляді вироку Путивльського районного суду Сумської області від 05.06.2018, що узгоджується з положеннями Загальної декларації з прав людини, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, Конституцією України, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та КПК щодо розгляду справи компетентним та незалежним судом, на засадах рівності, справедливості та безсторонності, на відкритому судовому засіданні у встановленому законом порядку.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою у межах кримінального провадження, не встановлюючи правильність повернення обвинувального акта прокурору чи інших фактичних обставин відповідно ст. 91, 94 і 291 КПК, колегія суддів, дотримавшись вимог ст. 176, 177, 183, 194, 197 і 199 КПК, з`ясувавши і дослідивши всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, дійшла висновку про те, що наявні у кримінальному провадженні ризики не зменшилися, а також, що існують об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення встановленого у вироку суду першої інстанції строку тримання обвинуваченої під вартою.

Зокрема, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 7-ми років, існують ризики, передбачені п. 1, 3 і 4 ч. 1 ст. 177 КПК, які не зменшилися, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним ризикам.

Ризик того, що ОСОБА_9 може переховуватися від суду та впливати на свідків не зменшився та залишається актуальним, зважаючи як на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, так і обставини вчиненого злочинного діяння. Урахування тяжкості злочину у цьому випадку має свій раціональний зміст, так як свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні (тиск на свідків), що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Є цілком виправданим також і ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, так як попередня поведінка останнього дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятися у своїх злочинних діях, про що зокрема може свідчити те, що він раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів. При цьому необхідно зазначити, що перший раз ОСОБА_9 був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, протягом якого вчинив новий злочин. У подальшому ОСОБА_9 засуджений за сукупністю вироків до покарання у виді позбавлення волі, яке відбував реально. Після звільнення з місць позбавлення волі обвинувачений на шлях виправлення не став, оскільки менш ніж через пів року був вчинений новий злочин, у якому ОСОБА_9 на даний час і обвинувачується.

Крім того, станом на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 офіційно працевлаштований не був, що об`єктивно вказує на відсутність у нього постійного джерела доходу для існування та про наявність передумов для продовження злочинної діяльності з метою свого утримання/покращення матеріального становища, що з урахуванням усіх фактичних обставин провадження, на думку колегії суддів, і свідчить про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки інші більш м`які, запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на шістдесят днів є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 176-178, 183, 196, 197, 199, 331, 405 і 418 КПК України,

постановила:

Клопотання прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів до 18.03.2021 включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4