Справа № 308/8094/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/512/20 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18. 08. 2020.
Даною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання т.в.о. начальника СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0002211, відомості про яке 12. 08. 2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
Т. в. о. заступника начальника слідчого відділу Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами :50:001:0374 та :50:001:0375, загальною площею 0,600 га, що належать згідно витягу з нерухомого майна ОСОБА_6 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що 11. 08. 2020 до чергової частини Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області надійшов рапорт т. в. о. начальника СВ Ужгородського ВП ГУ НП ОСОБА_9 про те, що в ході розгляду матеріалів ЄО №18280 від 11. 08. 2020 встановлено, що посадові особи Ужгородської міської ради діючи в інтересах третіх осіб, зловживаючи своїми службовими обов`язками, незаконно розпорядилися земельними ділянками з кадастровими номерами: :50:001:0162, :50001:0164, :50:001:0165 та :50:001:0163, :50:001:0161, :50:0001:0160 з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані у м. Ужгороді на розі вул. Закарпатської та Гвардійській, оскільки вказані земельні ділянки згідно генерального плану міста відносяться до територій комунальних підприємств, транспорту та зв`язку.
Крім того, встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :50:001:0162, :50001:0164, :50:001:0165 об`єднані у одну земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер :50:001:0375 та земельні ділянки з кадастровими номерами :50:001:0163, :50:001:0161, :50:0001:0160 об`єднані в одну земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер :50:001:0374.

-2-

23. 07. 2020 рішенням сесії Ужгородської міської ради №2070 ОСОБА_6 надано дозвіл на зміну цільового призначення раніше об`єднаних земельних ділянок з кадастровими номерами :50:001:0374 та :50:001:0375 загальною площею 0,600 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
На даний час на земельних ділянках проводяться підготовчі будівельні роботи з використанням спеціальної техніки, відомості у Державному реєстрі дозвільних документів про початок підготовчих будівельних робіт відсутні та відсутні відомості про надання містобудівних умов щодо будівництва на розі вул. Закарпатської та вул. Гвардійської у м. Ужгороді.
У результаті зловживання владою та службовим становищем посадовими особами Ужгородської міської ради, громаду міста Ужгород та державу в цілому позбавлено права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :50:001:0374 та :50:001:0375, загальною площею 0,600 га, чим спричинено тяжкі наслідки. Вказані земельні ділянки згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України є предметами кримінального правопорушення та мають значення речового доказу.
В обґрунтування вимог клопотання слідчий посилається на те, що вказані земельні ділянки згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України є предметами кримінального правопорушення та мають значення речового доказу та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, підпадають під критерії, визначені ст. 98 КПК України. Посилаючись у клопотанні на те, що відповідно до вимог ст. 173 КПК України наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, слідчий просив накласти арешт на майно - земельні ділянки з кадастровими номерами :50:001:0374 та :50:001:0375, загальною площею 0,600 га, які згідно витягу з нерухомого майна належать ОСОБА_6 , що є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.
Відмовляючи у задоволення клопотання, слідчий суддя вказала на відсутність мети застосування такого виду і способу обтяження через відсутність відповідного обґрунтування необхідності арешту майна; перелік майна що належить арештувати. Слідчим у клопотанні не наведено відповідного обґрунтування щодо можливості використання майна, що належить арештувати, як доказу в кримінальному провадженні № 0002211, у рамках якого, згідно з доданим до клопотання витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Слідчим не конкретизовано та клопотання не містить виклад обставин на підтвердження того, що майно, яке за твердженням слідчого належить арештувати, відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Незважаючи на те, що слідчим визнано речовим доказом майно - земельні ділянки з кадастровими номерами :50:001:0374 та :50:001:0375, загальною площею 0,600 га, разом з тим, в матеріалах клопотання відсутні постанови про визнання земельних ділянок речовими доказами у кримінальному провадженніза № 0002211, а тому, не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів. Надані слідчому судді матеріали, не містять відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що земельні ділянки, які є предметом арешту, відповідають критеріям ст. 98 КПК України, зокрема можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.

-3-

В апеляційній скарзі прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді від 18. 08. 2020 - скасувати, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :50:001:0374 та :50:001:0375, загальною площею 0,600 га, що належать згідно витягу з нерухомого майна ОСОБА_6 . Посилається на те, що вказані земельні ділянки є предметом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та у ході досудового розслідування буде дана кримінально-правова оцінка діям службових осіб Ужгородської міської ради під час підготовки та прийняття рішень із земельних питань. Слідчим і прокурором доведено, що на вказаних земельних ділянка проводяться підготовчі будівельні роботи, які розташовані на розі вулиць Гвардійській - Закарпатській в м. Ужгороді, що підтверджено доданими до клопотання протоколом огляду місця події, фототаблицями та іншими матеріалами, які слідчим суддею не прийнято до уваги, при цьому за відсутності дозволів на проведення таких робіт у власника майна.
В запереченні на апеляційну скаргу представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 вважає апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 безпідставною і необґрунтовано, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18. 08. 2020 прийнятою з урахуванням всіх обставин та матеріалів провадження. Вважає, що слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт майна вжито всіх необхідних заходів для всебічного, повного і об`єктивного розгляду. Клопотання слідчого про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :50:001:0374 та :50:001:0375, загальною площею 0,600 га, які належать ОСОБА_6 , ґрунтується виключно на припущеннях. Вказує на те, що всі земельні ділянки були набуті ОСОБА_6 у законний спосіб, тому вважає, що дії посадових осіб Ужгородської міської ради не містять жодних ознак зловживання службовим становищем, більш того слідчим у клопотання таких доказів не наведено, а прокурором в судовому засіданні не надано. Також погоджується з висновком слідчого судді про відсутність будь-яких доказів, які обумовлюють та обґрунтовують застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а також вважає, що посилання слідчого з приводу того, що вказані у клопотанні об`єкти нерухомого майна є об`єктом кримінального правопорушення є безпідставними. Також зазначає, що зазначені у клопотанні земельні ділянки не набували статусу речових доказів, оскільки відповідний процесуальний документ до клопотання не долучено. Окрім того, вважає надуманими твердження прокурора в судовому засіданні про те, що на земельних ділянках проводяться підготовчі будівельні роботи і начебто він, як представник власника майна, не заперечував це в судовому засіданні. Звертає увагу на те, що ніяких будівельних робіт на земельних ділянках не велося, а тільки проводиться рощзчищення від чагарників, що зафіксовано у рапорті патрульної поліції та у відеофіксації стану земельних ділянок. Враховуючи наведене, просить залишити ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 18. 08. 2020 без змін, а апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши її доводи, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує наступне.

-4-

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.
Як вбачається з клопотання, та доданих до нього витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0002211, сформованим станом на 13. 08. 2020, органом досудового розслідування СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 12. 08. 2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ч. 2 ст. 364 КК України.
У межах зазначеного кримінального провадження т. в. о. заступника начальника СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 звернулася до суду із клопотанням про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :50:001:0374 та :50:001:0375, загальною площею 0,600 га, що належать згідно витягу з нерухомого майна ОСОБА_6 .
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації

-5-

майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ч. 1ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно - земельні ділянки з кадастровими номерами :50:001:0374 та :50:001:0375, загальною площею 0,600 га, що належать згідно витягу з нерухомого майна ОСОБА_6 та прийшов до обґрунтованого висновку про не доведення слідчим необхідності арешту, зазначеного у клопотанні майна, у зв`язку з відсутністю обґрунтування мети та підстав у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна у відповідності до вимог ст. ст. 170, 171 КПК України.
З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
Не зважаючи на те, що слідчим визнано речовим доказом майно (земельні ділянки), однак відповідну постанову про визнання речовим доказом до клопотання не додано, у даному клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів. Не надано такої постанови і під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді.
Окрім того, клопотання не містить відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що земельні ділянки, які є предметом арешту, відповідають критеріям ст. 98 КПК України, зокрема можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ

-6-

факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.
З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на земельні ділянки, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника (володільця) майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Разом із тим, колегія суддів констатує й те, що на даній стадії досудового розслідування, жодній посадовій особі (юридичній особі) не повідомлено про підозру, а слідчим не доведено фактів того, що існують підстави вважати, що вищевказаному майну загрожує знищення, чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, і цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про безпідставність та невмотивованість клопотання про необхідність накладення арешту на земельні ділянки з метою збереження речових доказів, є обґрунтованим, таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Погоджуючись із висновком слідчого судді, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано враховано й відсутність підстав вважати, що вищевказані земельні ділянки будуть пошкоджуватися, псуватися, знищуватися, перетворюватися або відчужуватись, і з урахуванням того, що вони є нерухомим майном, не можуть бути приховані, а також вірно оцінив розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.
З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги прокурора, у тому числі й про те, що необхідність накладення арешту на вищевказані земельні ділянки полягає в збереженні речових доказів, колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та приєднаних до клопотання доказах, відхиляє їх як такі, що не являються належними й обґрунтованими підставами для накладення арешту на майно земельні ділянки з кадастровими номерами :50:001:0374 та :50:001:0375, загальною площею 0,600 га, що належать згідно витягу з нерухомого майна ОСОБА_6 .
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно врахувала той факт, що клопотання не містить обґрунтування мети і підстав для арешту у відповідності до вимог ст. ст. 170, 171 КПК України, відтак рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог ст. ст. 170-173 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує і те, що, відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 199102444 від 05. 02. 2020 земельна ділянка кадастровий номер :50;001:0374 площею 0,3 га, а також земельна ділянка кадастровий номер :50;001:0375 площею 0,3 га згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 199109606 від 05. 02. 2020, на праві приватної власності належать ОСОБА_6 .

-7-

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.
Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і накладення арешту на майно в арешті якого відмовлено.
Колегія суддів вважає, що накладення арешту на земельні ділянки з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку із чим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні клопотання слідчого є ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна (в даному випадку земельних ділянок), які відповідно до наявних у матеріалах судового провадження документів належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».
Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час розгляду судової справи прокурор не заявляв клопотань про приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б підтверджували обґрунтованість доводів поданого ним клопотання чи могли б істотно вплинути на вищевказані висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційноїскарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18. 08. 2020 про відмову в задоволенні клопотання т. в. о заступника начальника СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0002211, відомості про яке 12. 08. 2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: