Справа № 509/4044/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2020 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001212 від 22.08.2020 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельник Вінницької області, громадянина України, українця за національністю, одружений, має на утримані двох малолітніх дітей 2019 та 2013 р.н., офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 . раніше не судимий,

підозрюваного у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження №00001212 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

В відповідності до наданого клопотання, під час досудового розслідування встановлено, що відповідно до наказу №1248 від 27.05.2020 начальника ГУНП в Одеській області генерала поліції третього рангу ОСОБА_8 «Про забезпечення публічної безпеки і порядку в курортних зонах та місцях масового відпочинку громадян на території м. Одеси та Одеської області в літній період 2020 року», військовослужбовці Національної гвардії України відряджені нести службу до туристичних баз в АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, митні органи, органи охорони державного кордону, органи держаної податкової служби і установи виконання покарань, державної контрольно-ревізійної служби, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозахисні та правоохоронні функції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про Національну гвардію України», основними функціями Національної гвардії України є: охорона громадського порядку, забезпечення захисту та охорони життя, здоров`я, прав, свобод і законних інтересів громадян; участь у забезпеченні громадської безпеки та охороні громадського порядку під час проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій та інших масових заходів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я громадян.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про Національну гвардію України», військовослужбовці Національної гвардії України мають право: у разі залучення до виконання завдань з охорони громадського порядку здійснювати превентивні та поліцейські заходи примусу відповідно до Закону України "Про Національну поліцію"; затримувати, доставляти та/або передавати поліцейським, адміністрації об`єктів, що охороняються Національною гвардією України, осіб, які порушили встановлений перепускний режим або вчинили напад на об`єкт, що охороняється Національною гвардією України; затримувати осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, та осіб, які вчинили втечу з місць позбавлення волі, дезертирів; на підставах, передбачених цим та іншими законами, застосовувати заходи фізичного впливу, а також зберігати, носити і застосовувати спеціальні засоби та зброю та ін.

Так, під час виконання Національної гвардії України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 службових обов`язків у складі військового наряду, ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 00 годин 10 хвилин, перебуваючи в ресторані " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, вул. Приморська, 7, б/в «Чайка-2», з причини порушення порядку у курортній зоні, ними були запрошені до приміщення станції туристичної поліції, розташованої на території бази відпочинку «Чайка-2», громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував у стані алкогольного, відмовлявся залишити приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який вже зачинився та всіх відвідувачів прохали залишити приміщення ресторану.

Перебуваючи у приміщенні ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ОСОБА_5 вів себе не подобаючи відповідно до встановлених норм поведінки та моралі, а саме - став гучно висловлювати на адресу військовослужбовців Національної гвардії України образи та нецензурну лайку.

Діючи в межах наданих їм повноважень, військовослужбовці Національної гвардії України неодноразово пропонували ОСОБА_5 припинити протиправні дії, повідомивши йому, що у разі продовження, до нього будуть застосовані заходи фізичного впливу та він буде притягнутий до відповідальності. На попередження та на неодноразові вимоги військовослужбовців Національної гвардії України, припинити протиправні дії, ОСОБА_5 не реагував та усвідомлюючи, що військовослужбовці Національної гвардії України є працівниками правоохоронного органу, відмовився виконати їх законні вимоги, а став висловлювати на їх адресу словесні погрози насильством з мотивів своєї неприязні до них, як працівників правоохоронного органу.

Надалі, в той час, коли військовослужбовці Національної гвардії України намагалися заспокоїти друзів ОСОБА_5 , які також відпочивали з ним в ресторані та відмовлялись залишити приміщення, ОСОБА_5 маючи злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень військовослужбовцям Національної гвардії України під час виконання ними своїх службових обов`язків щодо забезпечення публічної безпеки, усвідомлюючи, що перед нею знаходяться працівники правоохоронного органу у форменому одязі, на якому маються знаки розрізнення та розуміючи характер своїх протиправних дій, діючи зухвало, ігноруючи їх законні вимоги, з силою вдарив один раз військовослужбовця Національної гвардії України ОСОБА_11 рукою у обличчя.

В подальшому, скориставшись моментом, коли військовослужбовець Національної гвардії України ОСОБА_9 намагався застосовувати поліцейські заходи примусу до ОСОБА_5 , який не припиняв свої протиправні дії, а саме спеціальний засіб «Кобра 1 м», та перебував нахиленим до останнього, ОСОБА_5 з силою схопив ОСОБА_9 двома руками за голову та умисно вдарила його головою об підлогу декілька разів.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_5 , спричинив військовослужбовцю ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження, які виразились в садні на правій щоці та військовослужбовцю ОСОБА_9 спричинив легкі тілесні ушкодження, що знайшли своє відображення у вигляді: садна лобної частини голови.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникам правоохоронного органу побоїв, легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення вручене ОСОБА_12 - 22.08.2020.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними доказами, а саме: заявою про злочин від 22.08.2020, ОСОБА_11 про спричинення тілесних ушкоджень під час несення служби; заявою про злочин від 22.08.2020, ОСОБА_9 про спричинення тілесних ушкоджень під час несення служби; протоколом огляду місця події від 22.08.2020, ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, вул. Приморська, 7, б/в «Чайка-2»; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , який описує механізм отримання тілесних ушкоджень під час несення служби; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , який описує механізм отримання тілесних ушкоджень під час несення служби; протоколами допиту свідка ОСОБА_13 , який підтвердив спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

В діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.2 ст.345 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що у відповідності з вимогами ч.1 ст.177 КПК України під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, які унеможливлюють застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, а саме: п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України: з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України: незаконно впливати на потерпілих та свідків; п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України: вчинити інше кримінальне правопорушення;

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимою особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Кримінальним кодексом України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 передбачено покарання у виді позбавлення волі до 5 років.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 9 Конституції України міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини», заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредіновпроти України» (v.Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

На підставі досліджених матеріалів провадження, суд вважає встановленим наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує слідчий у своєму клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд вважає, що слідчим та прокурором ні в клопотанні, ні в поясненнях в судовому засіданні не надано аргументованого обґрунтування неможливості застосування до підозрюваного інших, передбачених КПК України видів запобіжних заходів крім тримання під вартою, тому суд вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, і застосування саме такого запобіжного заходу забезпечить належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.179, 183, 193, 194 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001212 від 22.08.2020 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід в вигляді особистого зобов`язання строком до 21.10.2020 р.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області, СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області та Овідіопольського районного суду Одеської області за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та контактних номерів телефонів;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у вказаному кримінальному провадженні.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 про наслідки ухилення від покладених обов`язків.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію 21.10.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення, а іншими особами з дня її отримання.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 25.08.2020 р. о 13.15.

Слідчий суддя ОСОБА_1