УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2020 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000037 від 13.05.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 212, ч.2 ст. 209 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000037 від 13.05.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 212, ч.2 ст. 209 КК України, а саме: на майно (речові докази), які були вилучені 29.10.2019 року в результаті проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_4 та її чоловіка ОСОБА_5 , в ході обшуку якого виявлено та вилучено речі та документи, що мають значення в кримінальному провадженні та дозвіл на вилучення яких надано ухвалою суду.

07.02.2020 року матеріали кримінального провадження, а також речі та документи, які вилучені в ході проведення вказаного обшуку, були повторно оглянуті, та у подальшому постановою слідчого від 07.02.2020 року визнано речовими доказами.

Вказали, що орган досудового розслідування, з метою збереження речових доказів та інформації яка на них міститься, що містять відомості, які слугуватимуть доказами у кримінальному провадженні, яке має значення для встановлення істини в кримінальному провадженні № 0000037 від 13.05.2016 року.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив клопотання задовольнити, накласти арешт з метою збереження речових доказів. Вказав, надавався прямий дозвіл на вилучення майна під час проведення обшуку ухвалою слідчого судді. Проте, вважає, що необхідно накласти арешт на вилучене майно з метою збереження речових доказів.

Вивчивши доводи клопотання, матеріали, надані в його обґрунтування, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Так, в клопотанні прокурор наводить підставу застосування арешту відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, щодо речових доказів. Необхідність накладення арешту пов`язується з метою збереження вилученого майна як речових доказів.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як убачається з матеріалів клопотання 29.10.2019 року в результаті проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_4 та її чоловіка ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено речі та документи, що мають значення для кримінального провадження, прямий дозвіл на вилучення яких надано ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.10.2019 року.

Таким чином, клопотання прокурора про накладення арешту на майно містить твердження прокурора про наданий ухвалою слідчого судді прямий дозвіл на вилучення переліку документів, за адресою: АДРЕСА_2 , однак вказані обставини протирічать вимогам про накладення арешту на документи.

При цьому матеріали клопотання не містять даних про розкриття документів.

Зі змісту клопотання убачається, що відсутні підстави для накладення арешту на вказані документи, як на речові докази.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000037 від 13.05.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 212, ч.2 ст. 209 КК України.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду м.Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1