ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №623/3089/18 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1884/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
Іменем України
01 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
представника потерпілого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника, прокурора та потерпілого на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24.01.2020 стосовно ОСОБА_9 ,-
ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Борова Борівського району Харківської області, громадянин України, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, не одружений, працює скотарем в СФГ «Моноліт», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1
засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 1 (одного року) 6 місяців обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом випробувального терміну не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено наступні обов`язки, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Додатково покладено обов`язок відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішені питання щодо забезпечення провадження та відшкодування судових витрат, долю речових доказів.

Згідно вироку, 28.09.2017, близько о 08год. 15хв. ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем АЗЛК 2141201, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Київській в м. Ізюм Харківської області в напрямку вул. Заводської в м. Ізюм Харківської області.
В процесі проїзду перехрестя вул. Київської та вул. Заводської в м. Ізюм Харківської області водій ОСОБА_9 порушив вимоги п.п.10.1 і 16.13 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:
п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п. 16.13 «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч» та перед початком руху та маневру ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху та перед поворотом ліворуч не дав дорогу транспортному засобу, що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, в результаті чого сталося зіткнення з мопедом NAVIGATOR EX50C, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався зі сторони вул. Суходольської в м. Ізюм Харківської області в напрямку вул. Некрасова в м. Ізюм Харківської області.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда NAVIGATOR EX50C, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому кісток лівої гомілки на рівні верхньої третини, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 334-ІЗ/17 від 06.10.2017, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Порушення вимог п.п. 10.1 і 16.13 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 , які відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №902/18 від 22.08.2018 з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками і виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем АЗЛК 2141201, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком руху та здійсненням маневру ліворуч не переконався в безпеці, не надав дорогу мопеду NAVIGATOR EX50C, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який в цей час рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, почав рух автомобіля та допустив зіткнення з мопедом, в результаті чого сталося зіткнення, що призвело до виникнення даної дорожньо-транспортної події та спричинило вищевказані наслідки.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи встановлені фактичні обставини справи та кваліфікацію злочину, просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_11 звільнити від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України закрити, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення.
Апелянт вказує, що всупереч вимогам закону, орган досудового розслідування і суд першої інстанції, при розслідуванні кримінального провадження і його судового розгляду відносно ОСОБА_9 порушили ст. 2 КПК України. На думку апелянта, суд першої інстанції під час судового розгляду даного кримінального провадження не надав юридичної оцінки діям водія мопеда ОСОБА_10 . Тому, вирок суду є незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду і істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Потерпілий в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду змінити в частині відмови в задоволенні поданого їм цивільного позову. Просить вирішити питання про залучення до участі у справі в статусі співвідповідача (другого відповідача) ПрАТ СК «Провідна», 03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 25, представник в м. Ізюм: Харківська філія ПрАТ СК «Провідна», 64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Гагаріна, 1-а. Ухвалити новий вирок , яким задовольнити його цивільний позов в повному обсязі з урахуванням заяви про зміну об`єму позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити їх апеляційну скаргу, та заперечували проти скарги прокурора, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника, та просив задовольнити його апеляцію та потерпілого, вислухавши позицію представника потерпілого, який просив задовольнити апеляційну скаргу потерпілого в повному обсязі та заперечував проти апеляції захисника, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд першої інстанції кваліфікував за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не зважаючи на те, що обвинувачений свою вину в інкримінованому злочині не визнає, його вина повністю підтверджується зібраними по справі доказами та матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів уважає, що вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, визнаних судом першої інстанції встановленими, було доведено в судовому засіданні сукупністю досліджених доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.
Так, з показань потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що він рухався по своїй частині дороги, правил ДР не порушував. Повідомив, що 28.09.2017 між 08 та 09год. ранку він рухався на своєму мопеді NAVIGATOR EX50C, реєстраційний номер НОМЕР_2 зі сторони залізничного мосту в напрямку смт.Борова по вулиці Київській в м.Ізюмі. Проїжджаючи перехрестя вулиці Заводської та вулиці Київської в районі пішохідного переходу ОСОБА_10 на своєму мопеді об`їхав автомобіль з правої сторони, щоб мати можливість проїхати між автомобілем ОСОБА_9 та автобусом. В цей час автомобіль під керуванням ОСОБА_9 , який вже передніми колесами переїхав осьову зрушив з місця, вдаривши ОСОБА_10 правою фарою фронтально в коліно, після чого останній одразу впав перед машиною (при цьому напевно стверджувати стояв чи рухався автомобіль, потерпілий ОСОБА_10 не може, так як не пригадує). Пам`ятає також, що в цей же час з вулиці Заводської в напрямку смт.Борова рухався автобус, який зупинився, пропускаючи ОСОБА_10 на мопеді, і положення ОСОБА_10 при падінні з мопеду розташовувалось таким чином, що він знаходився між автомобілем ОСОБА_9 та автобусом, при цьому від автомобіля під керуванням ОСОБА_9 він знаходився на відстані 10-20 сантиметрів. Ніякої іншої машини, про яку стверджує обвинувачений ОСОБА_9 , він не об`їжджав, все сталося на пішохідному переході. При цьому обвинувачений ОСОБА_9 заїхав на частину дороги ОСОБА_10 .
Проте, не дивлячись на вищенаведену позицію обвинуваченого, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка, зокрема:

- висновком судової автотехнічної експертизи № 902/17 від 29.11.2017, виконаної Харківським НДЕКЦ з фототаблицею, згідно якого встановлено, що до ДТП робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля АЗЛК 2141201, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мали несправностей, які б впливали на їхні вихідні параметри (а.с.134-149);
- висновком судової автотехнічної експертизи № 901/17 від 27.11.2017, виконаної Харківським НДЕКЦ з фототаблицею, згідно якого встановлено, що до ДТП робоча гальмівна система та рульове керування мопеда NAVIGATOR EX50C, реєстраційний номер НОМЕР_2 не мали несправностей, які б впливали на їхні вихідні параметри (а.с.151-157);
- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 903/17 від 20.11.2017, виконаної Харківським НДЕКЦ з фототаблицею, з згідно якого встановлено, що у момент первинного контакту автомобіля АЗЛК -2141201 переднім бампером контатував з переднім колесом та передньою вилкою мопеда NAVIGATOR EX50C; у момент первинного контакту автомобіль АЗЛК -2141201 переднім бампером був звернений до переднього колеса та передньої вилки мопеду; у момент зіткнення кут між поздовжніми осями автомобіля АЗЛК -2141201 та мопеду NAVIGATOR EX50C дорівнював близько 130-140о ; місце зіткнення автомобіля АЗЛК -2141201 та мопеда NAVIGATOR EX50C було розташоване в районі осипу ґрунту, зафіксованого на місці події (а.с.159-172 т.1);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.08.2018 за участі потерпілого ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_12 зі схемою до нього;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 14.08.2018 зі схемою до нього на перехресті вул. Київської та вул. Заводської в м. Ізюмі, у присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , за участі свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_9 ,
- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 902/18 від 22.08.2018, виконаної Харківським НДЕКЦ з фототаблицею.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив та дослідив всі надані докази по справі і наведені у вироку, які не викликають сумніву у тому, що висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів розцінює позицію обвинуваченого такою, як спосіб уникнути відповідальність за скоєне.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що невизнання обвинуваченим своєї вини, за вчинення ним кримінального злочину - це спроба ввести суд в оману та в подальшому уникнути покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що показання обвинуваченого та доводи його захисника про те, що судом невстановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_9 , спростовуються наведеними у вироку показаннями потерпілого, висновками судової - транспортно-трасологічної експертизи, висновком судової автотехнічної експертизи, даними протоколів проведення слідчих експериментівта письмовими доказами, дослідженими судом, визнаних судом належними і допустимими, а їх сукупність достатньою для висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Судом першої інстанції було враховано характер, ступень суспільної небезпеки скоєного злочину, який згідно є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має постійне місце проживання, не одружений, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, офіційно працевлаштований працює скотарем в СФГ «Моноліт», де характеризується виключно з позитивного боку, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин його покарання.

Суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 також врахував вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого та необхідністю призначення покарання у виді обмеження волі, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації; є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Отже, колегія суддів вважає, що врахувавши обставини справи в їх сукупності, дані про особу винного, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 покарання у межах санкції статті обвинувачення не застосував до нього додаткового виду покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, що колегією суддів сприймається як таким, що не можна вважати порушенням норми матеріального та процесуального права, оскільки додатковий вид покарання передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України не є обов`язковим.

Таким чином, призначене ОСОБА_9 основне покарання без застосування до нього додаткового виду, на переконання колегії суддів, відповідає вимогам кримінального закону, а тому відсутні підстави для скасування вироку суду першої інстанції внаслідок м`якості, як про це просить прокурор в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні вимоги прокурора про призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання, слід вважати необґрунтованими, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та призначене судом першої інстанції покарання в тому розмірі, як зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для застосування до обвинуваченого більш суворого, зазначеного в апеляційній скарзі прокурора, покарання, колегія суддів не вбачає.

Переглядаючи вирок стосовно апеляційних доводів потерпілого щодо допущеної судом першої інстанції неповноти під час розгляду цивільного позову потерпілого, колегія суддів погоджується з ними з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. У відповідності до частини 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався.

Так у вироку суду першої інстанції зазначено: стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 РНОКПП НОМЕР_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. (десять тисяч), а в задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю.

При цьому в матеріалах кримінального провадження (т.1 а.с.218) міститься поліс № АМ/1009209 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого страхувальником є ОСОБА_9 .

Також у страховому полісі вказані страхові суми на одного потерпілого, за шкоду заподіяну життю, здоров`ю та майнову шкоду.

Проте страхова компанія не була залучена як відповідач чи третя сторона, суд першої інстанції фактично залишив вказані обставини поза увагою, та розглянув цивільний позов лише у відношенні обвинуваченого ОСОБА_9 , стягнувши кошти з обвинуваченого.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IVпорядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про слушність апеляційних доводів потерпілого щодо необґрунтованості та невмотивованості вироку в частині вирішення питання цивільного позову щодо страхової компанії, що обумовлює часткове задоволення його апеляційних вимог, оскільки вирок в цій частині підлягає скасуванню та призначенню нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п. 2 ч. 3 ст. 374, ст. 370 КПК України про зміст мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 2, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України - законність, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст.370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого - задовольнити частково, а інші апеляційні скарги залишити без задоволення.
Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24.01.2020 стосовно ОСОБА_9 - в частині відмови в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 щодо страхової компанії - скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в частині залишення оскаржуваної ухвали без змін в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді