Справа № 461/5290/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/783/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №461/5290/20, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 10 липня 2020 року, за участі

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_8

встановила:
цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 07.09.2020 року включно, без визначення розміру застави.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та постановити нову, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків вважає, що є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту або виключно застави у зв`язку з наступним.
Судом не взято до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, інкримінований йому злочин не є умисним, потерпілим повністю відшкодована матеріальна та моральна шкода, свою вину визнає повністю та щиро розкаюється, сприяє органу досудового розслідування у встановленні об`єктивної істини. Крім того, ОСОБА_8 з 2012 року брав безпосередню участь у АТО та потребує продовження лікування, що не є можливим в умовах ЛCI-19 міста Львова.
Жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений. Підозрюваному ОСОБА_8 не має сенсу переховуватись від органів слідства, оскільки останній розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі.
До клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував наявність будь - якого з передбачених Законом ризиків.
Враховуючи наведене, ухвала слідчого судді про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, а висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.
В ухвалі суду присутнє істотне порушення вимог КПК України та норм європейського права у зв`язку з незаконним затриманням особи та необгрунтованим обранням найбільш суворого запобіжного заходу без визначення розміру застави.

При обранні виду запобіжного заходу суди враховують вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
У зв`язку з цим вважає жодним чином необґрунтованим та недоведеним, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам. Крім того, в доданих до клопотання матеріалах дані про такі обставини відсутні.
Суд в ухвалі посилається та бере до уваги доводи слідчого стосовно того, що у випадку необрання запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_8 буде здійснювати тиск на інших осіб, однак дана позиція не відповідає дійсності. На момент винесення ухвали суду ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відшкодував потерпілим завдану матеріальну та моральну шкоду.
Виходячи із зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, вважає, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином неможливості застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу, та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та виступ захисника ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечив такі та просив залишити ухвалу слідчого судді без зміни, пояснення слідчого ОСОБА_9 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
ОСОБА_8 раніше не судимий, однак підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в стані алкогольного сп`яніння, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Ухвала слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави постановлена з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України.
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду даного клопотання слідчий суддя вірно встановив, що надані слідчим та прокурором докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а також вірно врахував наявність обставин, передбачених ст.183 КПК України, дані про особу підозрюваного, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у скоєнні кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, перебуваючи на волі, останній може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Як з`ясовано у судовому засіданні апеляційного суду, у ОСОБА_8 відсутнє постійне місця проживання. Вказані обставини, з урахуванням наявності у останнього паспорта для виїзду за кордон, також вказують на можливість переховування від органу досудового розслідування та/або суду.
Наведені в апеляційній скарзі дані, що характеризують підозрюваного ОСОБА_8 , враховані слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу та не спростовують наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Колегія суддів не бере до уваги покликання апелянта на те, що ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 у виді тримання під вартою є необґрунтованою, вважає такі надуманими та безпідставними. При цьому не встановлено факту допущення слідчим суддею істотних порушень законодавства, які б тягнули за собою скасування ухвали.
Також колегія суддів вважає, що слідчий суддя, приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу тримання під вартою без визначення розміру застави, з урахуванням особи підозрюваного ОСОБА_8 та за наявності обставини, яка обтяжує покарання, прийшов до правильного висновку, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної поведінки та не надасть можливості уникнути зазначених ризиків.
Не визначаючи розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя керувався положеннями п.2 ч.4 ст.183 КПК України.
З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому така до задоволення не підлягає.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 10 липня 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4