Справа №639/4761/20
Провадження № 1-КП/639/456/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000480 від 23.02.2016р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України,-

в с т а н о в и в :

На розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000480 від 23.02.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що досудовим розслідування встановлено, що 23.02.2016р. до СВ Жовтневого ВП ГУНП в Харківській області надійшла ухвала Жовтневого районного суду м. Харкова за скаргою ОСОБА_5 за фактом вчинення кримінального правопорушення службовою особою ПАТ «Харківміськгаз» на території Жовтневого району м. Харкова.
Вказані відомості внесені до ЄРДР 23.02.2016р. за № 0000480, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення - ст. 356 КК України.
На теперішній час по даному кримінальному провадженню жодній особі про підозру не повідомлялось.
Досудовим розслідуванням встановлено, що кримінальне правопорушення вчинено 23.02.2016р., а відповідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення за ст. 356 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018р.) відноситься до кримінальних проступків.
З урахуванням положень ст. 49 Кримінального кодексу України, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності з дня вчинення особою вказаного кримінального правопорушення становлять два роки та на даний час вже закінчилися.
Враховуючи аналіз зібраних доказів, а також те, що в ході досудового розслідування співробітниками поліції під час проведення слідчих дій не виявлено беззаперечних доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення конкретною особою та закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 356 КК України, прокурор просив закрити кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на зазначене вище.
Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в поданій до суду письмовій заяві ОСОБА_5 просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити, посилаючись на неправильну кваліфікацію кримінального правопорушення, а також на те, що жодна з осіб, на яких він вказував як на причетних до кримінального правопорушення не допитані, матеріали кримінального провадження містять документи, які не мають жодного відношення до даної справи.
Вислухавши прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої та частиною другою статті 284 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 3-1 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення вол.
Вимогами п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом: з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.
Судовим розглядом встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.02.2016р. зобов`язано начальника СВ Жовтневого відділення Ленінського ВП ГУНП в Харківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за повідомленням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про злочин від 16.01.2016р. протягом 24 годин з моменту отримання копії ухвали, про що повідомити заявника.
23.02.2016р. відомості за заявою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 внесені до ЄРДР за № 0000480 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364-1 КК України.
Постановою старшого слідчого СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області від 29.11.2017р. перекваліфіковано кримінальне провадження № 0000480 від 23.02.2016р. з ч. 1 ст. 364-1 КК України на ст. 356 КК України.
ОСОБА_5 в ході його допиту показав, що будинок по АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю ОСОБА_6 та її дядька ОСОБА_7 , частини в натурі не виділені. В будинку мешкає лише сім`я одного з співвласників - ОСОБА_6 , а саме - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх донька ОСОБА_8 . Будинок має єдину систему опалення. Внаслідок незаконних дій ПАТ «Харківміськгаз» та ОСОБА_7 , вони позбавлені можливості користуватися опалювальним приладом.
Так, 30 липня 2012 року ПАТ «Харківміськгаз» було укладено Договір про газопостачання вказаного будинку з ОСОБА_7 . Зроблено це було без відома та згоди другого співвласника будинку, що є порушенням п. 4 Правил надання населенню послуг з газопостачання, відповідно до якого, у разі коли об`єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в договорі.
За наявною у ОСОБА_5 інформацією, у 2012 році ОСОБА_9 займала посаду начальника Південної дільниці Відділу супроводження клієнтів - фізичних осіб Управління обліку та балансів ПАТ «Харківміськгаз» і віддавала розпорядження на оформлення договору з ОСОБА_7 . Тобто вона свідомо порушувала відповідні вимоги Правил. Діючи всупереч посадовим інструкціям, всупереч інтересам організації, яку вона представляє, ОСОБА_9 (або інша посадова особа ПАТ «Харківміськгаз») сприяла ОСОБА_7 незаконно отримати договір газопостачання їх будинку.
24.04.2015 р. за заявою ОСОБА_7 у їх спільному будинку працівниками ПАТ «Харківміськгаз» було опломбовано та відключено від системи газопостачання АГВ. ОСОБА_6 , як співвласник будинку, не давала своєї згоди ані на оформлення особового рахунку на ім`я ОСОБА_7 , ані на відключення АГВ.
12 жовтня 2015 року відповідно до розпорядження міського голови у місті Харкові розпочато опалювальний сезон. ОСОБА_7 з метою спричинення їм фізичних та моральних страждань залишив будинок без опалення.
22.10.2015р. ОСОБА_5 звернувся до Управління газового господарства Жовтневого району з заявою про підключення АГВ. На його прохання він отримав відмову на тій підставі, що договірні відносини у ПАТ «Харківміськгаз» є тільки з одним з співвласників - ОСОБА_7 .. При цьому ані сам ОСОБА_7 , ані члени його родини не проживають у будинку.
Діючи всупереч вимогам законодавства, порушуючи права співвласника ОСОБА_6 , представник ПАТ «Харківміськгаз» підписав Договір про газопостачання та оформив особовий рахунок № НОМЕР_1 на оплату послуг з газопостачання на ім`я ОСОБА_7 ..
Зараз ПАТ «Харківміськгаз» відмовляє мешканцям будинку у будь-яких проханнях відносно газопостачання. На всі свої запити та заяви родина ОСОБА_5 отримує відмови з посиланням на те, що у ПАТ «Харківміськгаз» з ними немає договірних відносин. Тобто дії посадової особи ПАТ «Харківміськгаз», яка сприяла ОСОБА_7 в обхід закону отримати договір газопостачання призвели до того, що вони на весь опалювальний сезон 2015-2016 р.р. залишилися без опалення.
Моральна шкода, яку вони зазнали внаслідок дій ОСОБА_7 та посадової особи ПАТ «Харківміськгаз» ними оцінена у 80 тис. гривен.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000480, під час досудового розслідування не було допитано ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , хоча, як вбачається з показань ОСОБА_5 вказаним особам відомі фактичні обставини, які мають значення для кримінального провадження. Крім того, ОСОБА_5 неодноразово звертався до слідчого з клопотаннями про допит в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дружини ОСОБА_7 , а ухвалами слідчих суддів Жовтневого районного суду м. Харкова слідчого було зобов`язано розглянути вказані клопотання (а.с. 71).
Також згідно відповіді ПАТ «Харківміськгаз» від 02.07.2016р. №35/1473 договір від 30.07.2012р. з ОСОБА_7 підписаний з боку ПАТ «Харківмісьгаз» начальником Служби з обліку, контролю та розрахунків за газ, що споживається населенням ОСОБА_11 , що діяв на підставі довіреності (а.с. 25), а отже зазначеній особі також можуть бути відомі обставини, що мають значення для кримінального провадження.
Отже, необхідні слідчі (розшукові) дії для встановлення осіб, які, на думку ОСОБА_5 , причетні до кримінального правопорушення, по кримінальному провадженню не проведені, зокрема, не допитано осіб, на яких вказував потерпілий.
Статтею 9 Конституції України передбачено: чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» Верховна рада України ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., підписану від імені України 9 листопада 1995 р. (далі Конвенція).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 9 ч. 4 КПК України передбачено: кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частина 1 статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.
Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідуванн, слідчий зобов`язаний всебчно, і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
З огляду на матеріали кримінального провадження №0000480 від 23.02.2016р., суд вважає, що його розслідування не відповідає вимозі ефективності.
Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі «Євген Петренко проти України» (заява №55749/08 від 29.01.2015р.) п. 65 «…для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості». Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Іларіонович Щокін проти України» від 03.10.2013 року, заява № 4299/03 «…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах «Начова та інші проти Болгарії» (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та «Рамсахай та інші проти Нідерландів» (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст. 92 КПК України, а прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.
Суд вважає, що використання прокурором норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» від 4 жовтня 2019 року № 187-IX та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження за №0000480 від 23.02.2016р. шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить вимогам ст. 9 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеній практиці Європейського суду з прав людини, завданням та загальним засадам, встановленим чиним КПК України.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, оскільки досудове розслідування проведено поверхнево, без дотриманням вимог ефективності, всебічності та повноти дослідження обставин кримінального провадження, а клопотання прокурора є передчасним та безпідставним.
Керуючись вимогами ст. ст. 284, 314, 369 - 372, 376, 392, 395 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання прокурора Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000480 від 23.02.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України відмовити.
Матеріали кримінального провадження повернути прокурору для організації проведення досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1