Справа № 357/4883/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2021 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження № 0001603 внесеного 21.04.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тинівка, Жашківського району, Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не маючого утриманців, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що 19.04.2020 приблизно о 20.00 годин ОСОБА_3 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , побачив належний потерпілому ОСОБА_5 велосипед марки «Colnago Gastello» рожевого, червоного, фіолетового та жовтого кольорів, вартістю 1233,33 гривень, який знаходився на території вище вказаного домоволодіння, умисно, усвідомлюючи, що його дії помічені іншими особами та ігноруючи цей факт, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_3 відкрито заволодів зазначеним велосипедом, виїхавши на викраденому велосипеді з двору будинку та попрямувавши в невідомому напрямку.

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), останній спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на зазначену суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який будучи допитаним в судовому засіданні беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 186 КК України, розкаювався та показав, що дійсно він 19.04.2020 приблизно о 20.00 годин перебуваючи у гостях свого знайомого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , де разом вживали алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напоїв ОСОБА_3 посварився з ОСОБА_5 та побачивши велосипед у останнього на території будинку, вирішив заволодіти зазначеним велосипедом. При цьому у присутності ОСОБА_5 виїхав на викраденому велосипеді з двору будинку та попрямувавши на ринок, де його залишив у невідомої жінки.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, а також зазначив, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.
Так, у порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілого, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у світлі норм ст. 91 цього ж Кодексу.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 186 КК України, оскільки останній вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Отже при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає - визнання вини.

Факт відшкодування обвинуваченим ОСОБА_3 завданої шкоди потерпілому шляхом повернення викраденого майна, суд не враховує, як добровільне відшкодування обвинуваченим шкоди, завданої внаслідок вчиненням кримінального правопорушення, оскільки відшкодування шкоди потерпілому, обвинуваченим ОСОБА_3 здійснено після того, як були внесені відомості в ЄРДР, тобто після втручання правоохоронних органів, що не може бути враховане, як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.
Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладену правову позицію Верховного Суду у справі № 643/2047/15к, яку суд виклав у своїй постанові від 11.02.2020, в якій наголосив, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають, необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.

Таким чином, факт вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння, підтверджується показаннями останнього в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження, який показав, що 19.04.2020 приблизно о 20.00 год. під час вживання алкогольних напоїв з потерпілим, виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_3 виник умисел на заволодіння майном потерпілого.

Крім цього при призначенні покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, а саме те, що останній раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, неодружений, а також відсутність на утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім,на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має місце реєстрації, яке не співпадає з фактичним місцем проживання, яке в свою чергу постійно обвинувачений змінює оскільки зі слів останнього має схильність до вживання алкогольних напої, тому мешкає у осіб, які зловживають алкогольними напоями.

Отже, суд враховує доводи прокурора викладені в судових дебатах щодо призначення покарання у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку, з яким повністю погодився обвинувачений, отже суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_3 у межах встановлених у санкції частини 1 статті 186 КК України, а саме у виді позбавлення волі, із застосуванням іспитового строку.
Так, суд приходить до висновку про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до нього ст. 75 КК України та призначити іспитовий строк, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України дане покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних проступків).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Процесуальні витрати по справі відсутні. Цивільний позов у справі не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до порядку, передбаченого ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 368, 371, частиною 2 статті 373 та статтями 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 1 ст. 186 КК України (в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009) та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ по справі, а саме велосипед марки «Colnago Gastello», переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили - залишити у останнього, як у власника майна.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1