КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/3125/19
Провадження № 11-кп/824/1121/2020
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001278 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
-24.04.2007 вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком в 3 роки;
-23.04.2010 вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі;
-08.06.2015 вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі;
-30.10.2015 вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі;
-24.11.2016 вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України звільненої з-під варти в залі суду,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком два роки.
Відповідно до ст. 76 КК Українина неї покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 лютого 2019 року, приблизно о 17 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Простор», що за адресою: м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 14-А, повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала товари, які належать ТОВ «Стиль Д», а саме: тональний крем в кількості 1 шт., вартістю 276 грн. 19 коп. (без урахування ПДВ), тональний крем в кількості 1 шт., вартістю 269 грн. 28 коп. (без урахування ПДВ), помаду в кількості 1 шт., вартістю 252 грн. 71 коп. (без урахування ПДВ), помаду в кількості 1 шт., вартістю 252 грн. 71 коп. (без урахування ПДВ), тональний крем в кількості 1 шт., вартістю 269 грн. 28 коп. (без урахування ПДВ), помаду в кількості 1 шт., вартістю 252 грн. 71 коп. (без урахування ПДВ), які поклала до своєї сумки, а всього товар на загальну вартість 1572 грн. 27 коп. (без урахування ПДВ), після чого залишила приміщення магазину з викраденим майном, чим заподіяла ТОВ «Стиль Д» матеріальну шкоду на суму 1572 грн. 27 коп. (без урахування ПДВ).

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді двох років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.
В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене надто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої. На його думку, судом неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню.
Апелянт зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченої ОСОБА_7 , яка неодноразово засуджувалася за вчинення корисливих злочинів.
Прокурор звертає увагу суду на те, що відбування покарання у виді реального позбавлення волі за вчинені злочини не досягло мети покарання, оскільки обвинувачена ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стала, висновків для себе не зробила та продовжує вести антисоціальний спосіб життя, здобуваючи матеріальні блага за рахунок чужого майна.
В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням підставою для прийняття такого рішення визнав обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченої.
Проте, як зазначає прокурор, судом першої інстанції не було враховано обтяжуючої покарання обставини, а саме рецидиву злочину.
В апеляційній скарзі прокурор підсумовує, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України є невиправдано м`яким, та таким, що не відповідає вимогам ст. 65 КК України. Так, апелянт зазначає, що для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів доцільним буде призначити покарання у виді двох років позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_9 заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши дані про особу обвинуваченої та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 та правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченої та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі та про її звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, він не містить належного мотивування прийнятого рішення про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, оскільки судом враховано фактично одні й ті ж самі обставини як при призначенні покарання, так і при прийнятті рішення про звільнення від його відбування.
Судом не наведено жодних обставин, які б свідчили про можливе виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК Українипокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання з одночасним звільненням від його відбування, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, а тому вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням вироку апеляційним судом.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_7 вчинила нетяжкий злочин.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_7 надала показання в суді першої інстанції, визнавши свою вину в повному обсязі та щиро розкаялась у вчиненому.
Ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченої, а тому колегія суддів визнає її обставиною, що пом`якшує покарання.
В той же час, судом першої інстанції не встановлено обставини, що обтяжує покарання, що на думку колегії суддів не відповідає фактичним обставинам справи.
Обставиною, що обтяжує покарання суд апеляційної інстанції визнає рецидив злочинів, оскільки обвинувачена раніше судима за злочини, передбачені ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, які не утворюють ознаки повторності.
Відповідно до даних про особу обвинуваченої, ОСОБА_7 на обліку лікаря психіатра не перебуває, проте перебуває на обліку у лікаря нарколога, за місцем проживання характеризується позитивно, хворіє на тяжке захворювання.
В той же час, ОСОБА_7 неодноразово раніше судима за злочини проти власності і після звільнення з місць позбавлення волі 24 листопада 2016 року, 19 лютого 2019 року знову вчинила злочин, що свідчить про небажання обвинуваченої стати на шлях виправлення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що обвинуваченій ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк в межах, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.
На думку колегії суддів, саме таке покарання за своїм видом є необхіднім та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів, буде справедливим і відповідатиме меті покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаній винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, покарання у виді двох років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_7 для виконання вироку.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4