Справа № 480/314/17
Провадження № 1-кп/487/687/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2020 Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черноморка Очаківського району Миколаївської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, працюючого монтажником на елеваторі у смт. Красне Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Донецьк, росіянина, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.187 і ч. 3 ст. 357 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:
зі сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_7 ,
зі сторони захисту обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,
інший учасник кримінального провадження потерпілий ОСОБА_9 , про дату, час та місце слухання справи був повідомлений, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним:

08.10.2016 приблизно о 23:00 годин, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із проникненням у житло та погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, озброївшись ножем, на невстановленому в ході судового розгляду автомобілі, поїхали до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Прибувши до вищевказаного будинку, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 здійснили напад, застосувавши фізичне насилля, що виразилось у завданні ОСОБА_6 ударом в область обличчя потерпілого ОСОБА_9 та потрапили до будинку.

Під час розбійного нападу в приміщенні будинку, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , погрожуючи застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, що виразилось у демонстрації ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 ножа, почав вимагати у останнього грошові кошти, ОСОБА_5 , в свою чергу, зв`язав потерпілому руки шнуром від зарядного пристрою та, поклавши потерпілого на підлогу, почав відшукувати грошові кошти та матеріальні цінності у будинку потерпілого.

В подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , відшукали у будинку потерпілого телевізор марки «Sony» вартістю 10000 грн., дві православні ікони з образами «Нерукотворного Спасу» вартістю 38000 грн. та «Непорочного зачаття Пресвятої Богородиці» вартістю 62500 грн., паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 та грошові кошти у розмірі 200 грн.

З метою залишення місця вчинення злочину, ОСОБА_6 замовив автомобіль таксі, по приїзду якого, разом із ОСОБА_5 , загорнули викрадене майно у ковдру зеленого кольору з зображенням квітів та вийшовши з будинку, разом із потерпілим, завантажили до автомобіля викраде майно та поїхали у напрямку м. Миколаєва.

На шляху прямування до м. Миколаєва, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в районі повороту до с. Половинки Миколаївського району Миколаївської області, висадили потерпілого з автомобіля та поїхали у напрямку м. Миколаєва, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В наслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому спричинено матеріальний збиток на загальну суму 110700 грн.

Крім того, 08.10.2016 року приблизно о 23:00 годин, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_5 , перебуваючи у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , в момент розбійного нападу, знайшли паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_9 та, реалізуючи раптово виниклий намір, заволоділи вказаним паспортом, після чого з викраденим документом з місця вчинення злочину втекли.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із проникненням у житло та погрозою застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів визнали в повному обсязі, підтвердили фактичні обставини викладені в обвинувальному акті та зазначили проте, що ними вони не оспорюються, при цьому вважали за недоцільне дослідження доказів щодо цих обставин. Аналогічну думку висловив прокурор і захисник.

У відповідності до ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку визнати недоцільним дослідження доказів по справі стосовно фактичних обставин справи і обмежитись допитом обвинувачених, оскільки вони не заперечують проти цього, а інші учасники судового розгляду дали на це згоду. При цьому суд з`ясував, що обвинувачені та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті та детальніше суду показав, що він у телефонному режимі познайомився із потерпілим ОСОБА_9 , який під час спілкування повідомив, що проживає у с. Петрівка Миколаївського району. 08 жовтня 2016 року він запропонував ОСОБА_10 , з яким познайомився в той же день, поїхати до потерпілого та пограбувати останнього, приблизно о 21-22 годин на автомобілі вони поїхали в с. Петрівка Миколаївського району до будинку ОСОБА_9 . Приблизно о 23 годин під`їхали до будинку потерпілого, постукали у двері, коли останній відчинив двері, він застосував відносно потерпілого фізичне насильство, а саме вдарив по обличчю та вони зайшли до будинку. В будинку він почав погрожувати потерпілому ножем та вимагати видати гроші, в цей час ОСОБА_11 зв`язав потерпілому руки шнуром від телефону та поклав на підлогу. Після чого вони почали шукати у будинку гроші та цінності, знайшли 200 грн., телевізор, на серванті з посудом зверху дві ікони дерев`яні, які саме ікони сказати не може так як не розуміється на них, не заперечував, що це були православні ікони з образами «Нерукотворного Спасу» та « ОСОБА_12 зачаття Пресвятої Богородиці». Також знайшли та забрали паспорт потерпілого. Після чого, він пішов в бар в с. Петрівка куди викликав таксі, на якому під`їхав до будинку потерпілого, загорнули телевізор у ковдру та усі викрадені речі завантажили в автомобіль. Вони разом з ОСОБА_11 і потерпілим сіли в таксі та поїхали до м. Миколаєва. Потерпілому сказав, щоб він поводив себе тихо та водію таксі сказав, щоб не звертав ні на що увагу та все нормально. Потерпілого забрали разом із собою, щоб він не зателефонував у поліцію. На повороті у с. Половинки, вони висадили потерпілого на трасі та поїхали до м. Миколаєва. Приїхавши до м. Миколаєва він відвіз ОСОБА_11 до дому, віддав йому паспорт потерпілого, всі інші викрадені речі та гроші забрав собі та в подальшому телевізор та ікони продав, грошами розпорядився на свій розсуд, грошей ОСОБА_11 не віддавав.

У вчиненому ОСОБА_6 щиро розкаявся.

Всудовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті та детальніше суду показав, що 08 жовтня 2016 року його сестра познайомила з ОСОБА_6 , який запропонував поїхати до свого знайомого в с. Петрівка Миколаївського району та пограбувати останнього, на що він погодився. В той же день увечері, на автомобілі вони поїхали в с. Петрівка Миколаївського району до будинку ОСОБА_9 . Приблизно о 23 годин під`їхали до будинку потерпілого, постукали у двері, потерпілий спитав хто прийшов, вони нічого не відповіли та коли останній відчинив двері, ОСОБА_13 застосував відносно потерпілого фізичне насильство, вдарив по обличчю та вони проти волі останнього зайшли до будинку. В будинку ОСОБА_13 почав погрожувати потерпілому ножем та вимагати видати гроші, він в цей час зв`язав потерпілому руки шнуром від телефону та поклав на підлогу. Після чого вони почали шукати у будинку гроші та цінності, знайшли 200 грн., телевізор, дві ікони, також знайшли та він забрав собі паспорт потерпілого, щоб останній не пішов до поліції, в подальшому паспорт під час обушку в його квартирі був знайдений працівниками поліції. Після чого, ОСОБА_13 вийшов з будинку та викликав таксі, вони загорнули телевізор у ковдру та завантажили усі речі в автомобіль, потім разом з ОСОБА_13 і потерпілим сіли в таксі та поїхали до м. Миколаєва. Потерпілого забрали разом із собою, щоб він не зателефонував у поліцію. На повороті у с. Половинки на трасі, вони висадили потерпілого та поїхали до м. Миколаєва. У місті він пішов до дому, а ОСОБА_13 із речами поїхав, грошей від продажу викрадених речей він не отримував.

У вчиненому ОСОБА_5 щиро розкаявся.

Такі показання обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , надані без будь-якого примусу, у зв`язку з чим суд вважає їх послідовними, логічними, такими, що підтверджують правильність розуміння ними змісту встановлених обставин кримінального правопорушення, їх добровільність та істинність їхньої позиції.

За такого, такі показання обвинувачених, визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження встановлених судом фактичних обставин, та вина обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187 і ч. 3 ст. 357 КК України, визнається судом доведеною.

Згідно ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжкого злочину за ч.3 ст. 187 КК України та нетяжкого (невеликої тяжкості на час вчинення) за ч.3 ст. 357 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не виявлено.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_5 , суд також враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем навчання в Миколаївському політехнічному технікумі та КЗ «Березківський НВК ЗОШ-інтернат-ліцей» характеризується посередньо, ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» характеризується посередньо, на обліку в ОНД і МОПЛ №1 не перебуває.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_6 суд також враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, Ладижинською ВП у Вінницької області і ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» характеризується негативно, на обліку в ОНД і МОПЛ №1 не перебуває.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуальності покарання, з урахуванням особи обвинувачених, ступені тяжкості вчинених ними злочинів, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, суспільну небезпечність злочинів, участі кожного та їх ролі, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_6 і ОСОБА_5 є покарання в межах санкції ч. 3 ст. 187 КК України виключно в умовах ізоляції від суспільства у вигляді позбавлення волі та за ч.3 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі.

Щодо питання зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання обвинуваченим, то слід відмітити таке.
ОСОБА_6 був затриманий 13.10.2016 та перебував під вартою до 18.08.2020.

ОСОБА_5 був затриманий 13.10.2016 та перебував під вартою до 25.06.2020.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 у справі №663/537/17 сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) у такому ракурсі, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зі змінами від 26.11.2015 року № 838 - VIII, ОСОБА_6 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 13.10.2016 по 18.08.2020, що складає 7 років 8 місяців 10 днів і ОСОБА_5 зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 13.10.2016 по 25.06.2020, що складає 7 років 4 місяці 24 днів.

Враховуюче викладене, беручи до уваги позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри і строку покарання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання, відповідно до ст. 73 КК України, у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.3 ст. 187 КК України, обмежившись відбутим строком покарання - 7 років 8 місяців 10 днів, ОСОБА_5 слід призначити покарання, відповідно до ст. 73 КК України, у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 3 ст. 187 КК України, обмежившись відбутим строком покарання - 7 років 4 місяців 22 днів.

За такого, вважати ОСОБА_6 і ОСОБА_5 такими, що відбули призначене покарання повністю.

Щодо клопотання захисника про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 357 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, судом відзначається наступне.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції чинній з 01.07.2020), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. Аналогічний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності встановлений в ст. 49 КК України в редакції закону, чинній і на час вчинення злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з часу вчинення ОСОБА_6 і ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, а саме з 08.10.2016, до дня ухвалення вироку у справі минуло більше трьох років.

Санкцією ч.3 ст. 357 КК України визначено найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років та відповідно до ст. 12 КК України це кримінальне правопорушення віднесено до нетяжких злочинів (або невеликої тяжкості на час вчинення злочину).

Враховуючи вказане вище суд приходить до висновку, про наявність підстав для звільнення ОСОБА_6 і ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 357 КК України.

У зв`язку з чим, застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною цілодобово залишати місце свого проживання - скасувати.

Відповідно до ст. 124 КПК України стягнути з обвинувачених в дохід держави витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи №1885 від 13.10.2016 року у розмірі 1190,79 грн.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 і ОСОБА_5 визнати винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України і призначити їм покарання у виді 1 року обмеження волі кожному.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 і ОСОБА_5 від призначеного судом покарання за ч. 3 ст. 357 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 років 8 місяців 10 днів позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту його затримання з 13.10.2016.

В силу ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання знаходження його під вартою з 13.10.2016 по 18.08.2020, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що складає 7 років 8 місяців 10 днів.

Вважати ОСОБА_6 таким, що відбув покарання повністю та звільнити останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту скасувати.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 років 4 місяців 22 днів позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту його затримання з 13.10.2016.

В силу ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання знаходження його під вартою з 13.10.2016 по 25.06.2020, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_5 таким, що відбув покарання повністю та звільнити останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Речові докази: паспорт громадянина України НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 . який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 - залишити в розпорядженні останнього, зелене покривало, яке знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області повернути за належністю ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_6 і ОСОБА_5 в дохід держави 1190,79 грн.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченим.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3