Справа №718/380/20
Провадження №1-кп/718/26/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.12.2020 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у заді суду м. Кіцмань кримінальне провадження №0000688 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця за національністю, громадянина України, уродженця м. Вашківці Вижницького району Чернівецької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , працюючого КНП «Герцаївська районна лікарня», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисників обвинуваченого: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 01.11.2019 року приблизно о 16 год. 56 хв., керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автодорозі М-19 сполученням «Доманово - Ковель - Чернівці - Тереблече» в межах населеного пункту с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області зі сторони м. Чернівці в напрямку м. Кіцмань.

Наближаючись до електроопори №24/25 вказаної автодороги, ОСОБА_3 , рухаючись в умовах достатньої видимості, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, неправильно застосував прийоми керування, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, при цьому перетнувши горизонтальну дорожню розмітку п. 1.3 розділу 34 ПДР, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем марки «BMW», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля марки «BMW», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до висновку СМЕ №79 мд від 21.01.2020 року, заподіяні тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки, ускладнений гемоперитонеумом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_3 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п. 10.1, який безпосередньо перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали, а також п.п. 1.5, 2.3 (б), які лише сприяли порушенню вищевказаних правил, встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:

п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- розділ 34 «Дорожня розмітка»: п. 1.3 поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, повністю визнав, щиро розкаюється у вчиненому, надав суду покази, що відповідають пред`явленому обвинуваченню. Вказав, що добровільно у медичному закладі придбавав медикаменти для потерпілого. Просив суворо його не карати. Цивільний позов пред`явлений потерпілим ОСОБА_7 не визнає, оскільки ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» відшкодувала власнику транспортного засобу, батькові потерпілого, завдані матеріальні збитки, а щодо моральної шкоди, то вважає її завищеною та необґрунтованою.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_3 , адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , підтримали позицію підзахисного.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник, адвокат ОСОБА_8 , в судовому засіданні не оспорювали обставин у даному кримінальному провадженні щодо вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, однак заперечували щодо відсутності стану алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_3 у момент вчинення ДТП.

Потерпілий ОСОБА_7 , інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_8 , подав до суду цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування 12339 грн. 10 коп. матеріальної та 450000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що 01.11.2019 року у другій половині дня він рухався на автомобілі марки «BMW», номерний знак НОМЕР_2 , в межах с. Мамаївці Кіцманського району в напрямку м. Чернівці. Раптом він побачив автомобіль білого кольору, який рухався прямо на нього в результаті чого відбулося ДТП. Вказав, що від зіткнення та удару він втратив свідомість і отямився тільки в лікарні. Декілька днів знаходився у реанімаційному відділенні, а з 5 по 9 листопада 2019 року лікувався у стаціонарі.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що сторони не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, з`ясувавши при цьому те, що обвинувачений правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечував проти визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_3 та потерпілому ОСОБА_7 порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежився лише допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням письмових доказів щодо наявності у крові обвинуваченого ОСОБА_3 алкоголю чи наркотичних речовин, доказів які характеризують особу обвинуваченого та доказів, що стосуються цивільного позову.

Так, згідно дослідженого в судовому засіданні висновку експерта №106 від 23.01.2020 року, встановлено, що при судово-токсикологічній експертизі крові ОСОБА_3 етиловий спирт не виявлено (примітка: судово-токсикологічна експертиза визначення наявності «…на наркотичні речовини…» не проводилася у зв`язку із недостатньою кількістю крові). Даний доказ в судовому засіданні потерпілою стороною не спростовано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що пред`явлені ОСОБА_3 обвинувачення знайшли своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, у результаті якого потерпілому ОСОБА_7 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки, ускладненого гемоперитонеумом, які, згідно висновку СМЕ №79 мд від 21.01.2020 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою, як такі, що небезпечні для життя.

Таким чином, суд визнає ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року, призначаючи покарання за відповідно частиною ст. 286 КК України, необхідно враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Стаття 50 КК України наголошує на тому, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ними нових злочинів.

Визначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, відноситься до злочинів вчинених з необережності та, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Обставинами, які пом`якшуюють покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого матеріального збитку потерпілому.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судимий (а.с.215), працює лікарем-анестезіологом КНП «Герцаївська районна лікарня» (а.с. 216), вчинив злочин з необережності, виключно позитивно характеризується за місцем роботи та проживання (а.с.216, 220,-221), не перебуває на обліку лікарів нарколога та психіатра (а.с. 222, 228). Суд також бере до уваги обставини, що пом`якшують покарання винного, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого матеріального збитку потерпілому, а саме витрат на лікування (а.с. 229).

Враховуючи вище викладене, суд вважає що необхідним і достатнім для виправлення та запобіганню вчинення нових злочинів ОСОБА_3 , буде призначення мінімального основного покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами, передбаченого законом, із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, а також вважає за необхідне покласти на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

У даному кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_7 , інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_8 , подав до суду цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування 12339 грн. 10 коп. матеріальної та 450000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 21.07.2020 року задоволено клопотання цивільного відповідача ОСОБА_3 , яке підтримали позивач ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 , та залучено до участі у цивільній справі співвідповідача ПАТ «Страхова компанія «АРКС».

Цивільний відповідач ОСОБА_3 вимоги позову ОСОБА_7 не визнав, зазначивши, що згідно поліса ЕР № 188606976 від 24.10.2019 року його цивільно-правова відповідальність застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже саме «Страхова компанію «АРКС», як страховик, несе відповідальність у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Співвідповідачем АТ «Страхова компанію «АРКС» подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого страхова компанія позовні вимоги ОСОБА_7 не визнає та у задоволенні позову просить відмовити, оскільки АТ «СК «АРКС» виплачено страхове відшкодування ОСОБА_9 , власнику автомобіля та батькові потерпілого, за пошкодження транспортного засобу марки «BMW», номерний знак НОМЕР_2 , в загальному розмірі 188130 гривень. З вимогою про відшкодування моральної шкоди потерпілий не звертався.

Суд, заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України).

Пунктом 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що особами, відповідальність яких застрахована є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст.37), або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п.56 постанови ВП ВС від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п.57 постанови ВП ВС від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц, № в ЄДРСР 75296543).

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, судом встановлено, що результаті ДТП за участю обвинуваченого ОСОБА_3 , яка мала місце 01.11.2019 року, потерпілому ОСОБА_7 спричинено тяжкі тілесні ушкодження та пошкоджено автомобілем марки «BMW», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерта №3-АТ від 13.02.2020 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «BMW», номерний знак НОМЕР_2 перевищує ринкову вартість автомобіля, тому вартість матеріального збитку завданого пошкодженням вказаного автомобіля визначено такою, що дорівнює його ринковій вартості 201011 гривень 46 коп. (а.с.122-127 т.1).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 20.03.2020 року, проведеного АТ «СК «АРКС», з яким ознайомлений ОСОБА_9 , ринкова вартість т/з марки «BMW», номерний знак НОМЕР_2 до ДТП становила 221630 гривень, а ринкова вартість т/з марки «BMW», номерний знак НОМЕР_2 після ДТП становить 33500 гривень. Таким чином визначено розмір страхового відшкодування в загальній сумі 188130 гривень, яка і була виплачена АТ «СК «АРКС» ОСОБА_9 24.03.2020 року (а.с.158-164 т.2).

Таким чином, враховуючи те, що пошкоджений автомобіль марки «BMW», номерний знак НОМЕР_2 , вартість якого після ДТП становить 33500 гривень, залишено власнику, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про відшкодування 12339 грн. 10 коп. матеріальної шкоди слід відмовити за безпідставністю (188130 + 33500 = 221630).

Стосовно заявленої вимоги ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 3 роз`яснень Верховного Суду України, сформульованих у постанові пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - «Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків».

Позивач ОСОБА_7 стверджує, що внаслідок ДТП було не лише пошкоджено його транспортний засіб, а й спричинено йому моральну шкоду, яка проявилася у погіршенні його стану здоров`я, а саме втрата селезінки, перебування у стресовому стані, переживанні душевного хвилювання та моральних страждань, які він оцінює у 450000 гривень.

Суд, беручи до уваги встановлену судом винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ДТП за участю потерпілого ОСОБА_7 , враховуючи наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною внаслідок ДТП і протиправним діянням ОСОБА_3 , що спричинили ДТП, в результаті якої ОСОБА_7 спричинено тяжких тілесних ушкоджень, зокрема видалення селезінки, у зв`язку із чим він тривалий час лікувався, а також пошкодження транспортного засобу марки «BMW», номерний знак НОМЕР_2 , яким керував потерпілий, та не мав можливості користуватися ним протягом тривалого проміжку часу, в результаті чого останньому було завдано моральних та душевних переживань, що негативно вплинуло на його звичайний уклад життя, та спричинило виникнення моральної (немайнової) шкоди, суд вважає, що реальною, розумною і справедливою, на погляд суду, буде сума морального відшкодування, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в розмірі 30000 гривень.

Розрахунок витрат на правову допомогу цивільним позивачем не подано, про намір подати такий розрахунок протягом п`яти днів після ухваленні судового рішення не заявлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000688 було проведено ряд експертиз всього на загальну суму 9263 гривні 59 коп. Дані дослідження проведено за рахунок державного бюджету. Тому вартість проведених експертиз підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (тьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на строк один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_8 , до ОСОБА_3 про відшкодування 12339 гривень 10 коп. матеріальної та 450000 гривень моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНКОПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНКОПП: НОМЕР_4 , моральну шкоду в сумі 30000 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судові витрати на залучення експертів в сумі 9263 гривні 59 коп. слід стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави.

Речові докази по справі, а саме: автомобіль марки «BMW», номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_9 та який переданий на відповідальне зберігання на майданчик тимчасово вилучених транспортних засобів Кіцманського відділу поліції, повернути власнику;

автомобіль марки «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 та який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , вважати повернутим власнику;

флеш-носій з відео реєстратора, що вилучений з автомобіля марки «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1 , та який упакований у сейф-пакет №INZ1069425, залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляція протягом 30 днів з моменту його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд.

Суддя Кіцманського
районного суду: ОСОБА_1