Справа № 638/3859/16-к
Провадження № 1-кс/638/2275/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001138 від 09.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, -

встановив:

В провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 , в якому просить скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні слідчого СУ ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження №0001138 від 09.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова 11.03.2016 року накладено арешт на житлові приміщення квартири АДРЕСА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. Відповідно до Договору купівлі-продажу №264 від 01.05.2015 року власником вказаної квартири є ОСОБА_6 . Зазначає, що понад чотири роки жодних дій у кримінальному провадженні не відбувається, факт злочину не доведено, повідомлення про підозру жодній особі не вручено, а наявність арешту повністю позбавляє власника ОСОБА_6 можливості реалізовувати свої права власника майна. Жодних правових підстав продовження арешту майна немає.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, зазначених у ньому. В подальшому просив клопотання розглянути за його відсутності та відсутності ОСОБА_6 .

Власники майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, про що надали письмові заперечення. Зокрема, зазначили, що ОСОБА_6 не відноситься до кола суб`єктів, визначених ст.174 КПК України, оскільки власниками зазначеної квартири є саме вони. Крім того зазначають, що слідство триває, а отже потреба в арешті майна існує до теперішнього часу. Також зазначає, що ухвалою слідчого судді обмежено саме право розпорядження майном, а не право користування та володіння. Просили відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, надав матеріали кримінального провадження №0001138 від 09.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані докази, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.
Встановлено, що в провадженні Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області знаходиться об`єднане кримінальне провадження №0000142 від 12.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що у 2015 році невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , чим спричинили власнику матеріальний збиток у великому розмірі. Крім того, з витягу вбачається, що 09 березня 2016 року до СВ Дзержинського відділення поліції Ленінського відділу поліції ГУ Національної поліції надійшла заява гр-на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій він просить провести розслідування за фактом того, що 04 березня 2016 року йому стало відомо про те, що 01 травня 2015 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи належною йому квартирою АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим спричинено матеріальну шкоду на суму близько 350 тис.грн.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.03.2016 року накладено арешт на житлові приміщення квартири АДРЕСА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
За правилами статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.
В цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Так статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При вирішенні питання про накладення арешту на квартиру слідчий суддя виходив з того, що незастосування цього заходу може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні та встановлення всього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, у разі неприйняття вказаного заходу можуть бути вжиті заходи та вчинені дії, направлені на його знищення, що істотно може ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, призначення та проведення необхідних судових експертиз, зумовить труднощі чи неможливість виконання рішень суду в частині забезпечення цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене чи пошкоджене шляхом знищення, розібрання або реконструювання.
Щодо посилань заявника на те, що на даний час жодній особі не пред`явлено підозру та досудове розслідування не здійснюється, слідчий суддя зазначає наступне.

Надані слідчим матеріали кримінального провадження, які були досліджені в судовому засіданні, свідчать про можливе вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Нерухоме майно - квартира відповідає критеріям ст. 98 КПК України, що само по собі є самостійною підставою для накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, і у такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, де вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. При цьому, майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстави передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
У зв`язку із чим наявність у кримінальному провадженні підозрюваного в такому випадку не є обов`язковою. А обставини вибуття квартири із власності потерпілого мають бути з`ясовані під час подальшого досудового розслідування, на час здійснення якого слід застосувати вказаний захід забезпечення кримінального провадження щодо нерухомого майна.
Натомість, в клопотанні адвокатом ОСОБА_3 не доведено, що в застосуванні арешту майна, відпала потреба, або арешт накладено необґрунтовано.
Також слідчому судді не надано заявником доказів закінчення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, передбачені ст.283 КПК України, не містять таких відомостей і матеріали кримінального провадження.
Крім того, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст.170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.
Згідно статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 174 КПК України передбачає два випадки можливого скасування раніше накладеного арешту на майно - 1) у застосуванні арешту майна відпала потреба; 2) арешт накладено необґрунтовано.
Зважаючи на вищевикладене, приймаючи до уваги, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення клопотання заявника про скасування арешту майна, оскільки існують підстави для тимчасового позбавлення власника (володільця) майна права на відчуження та розпорядження майном.
При цьому слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відмова у задоволенні клопотання не позбавляє його права звернутись повторно, надавши додаткові документи чи обґрунтування.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001138 від 09.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1