Провадження №1-кс/127/7333/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2020 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, розлученого,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, капітан поліції ОСОБА_6 , 03.08.2020 року звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 . Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення умисного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 12.09.2018, працював та тимчасово проживав в приміщенні ательє « ОСОБА_7 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_8 , в якому знаходилась швейна техніка, частина з якої не використовувалась та перебувала в шафі вказаного ательє, про що достовірно знав ОСОБА_4 .
В подальшому 06 січня 2020 року, близько 20.00 години, коли ОСОБА_4 перебував в приміщенні вказаного ательє, у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне заволодіння майном ОСОБА_8 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, керуючись жагою легкої наживи та незаконного збагачення, діючи повторно, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 шляхом вільного доступу, таємно взяв з полиці шафи оверлок торгової марки «SINGER» моделі «14SH754», який в подальшому здав під заставу до відокремленого підрозділу № 4 ПТ «Ломбард Приватний», за що отримав грошові кошти в сумі п`ятсот гривень, які витратив на власні потреби.
Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2844/20-21 від 22.04.2020 ринкова вартість оверлоку торгової марки «SINGER» моделі «14SH754», з урахуванням зносу, станом на момент вчинення кримінального правопорушення 06.01.2020, складала 5751,20 грн.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 5751,20 грн.
При всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, 31 липня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Вінниця, українцю, громадянину України, із середньою спеціальною освітою, тимчасово не непрацюючому, розлученому,зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше засуджувався 20.12.2001 Ленінським районним судом міста Вінниці за ст. 142 ч. 2 КК України (1960 р.) до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, додаткова міра покарання конфіскація майна (судимість погашена); 30.10.2017 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт. Звільнити від покарання відповідно до п. В ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» (судимість погашена); раніше судимому: 12.09.2018 Апеляційним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом огляду місця події від 27.03.2020, протоколами допитів свідка, протоколами допитів потерпілої ОСОБА_8 , речовими доказами іншими матеріалами кримінального провадження.

ОСОБА_4 підозрюється у вчинені нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до п`яти років.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 , не одружений, тимчасово не працюючий, без постійного джерела прибутку, відсутності стійких соціальних зв`язків,підозрюється у вчинені нетяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі до п`яти років, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності та на даний час перебуває під іспитовим строком, на шлях виправлення не став, що свідчить про антисоціальну поведінку підозрюваного та наміри вчиняти злочини в майбутньому, що підтверджується характером кримінального правопорушення. За таких обставин ОСОБА_4 не одружений, тимчасово не працюючий, без постійного джерела прибутку, відсутності стійких соціальних зв`язків, будучи особою раніше неодноразово судимою та схильною до вчинення кримінальних правопорушень, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; може вчиняти нові кримінальні правопорушення, беручи до уваги відсутність постійного місця роботи; переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки будучи під час іспитового строку може уникати безальтернативного покарання у виді позбавлення волі до п`яти років; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, маючи їх анкетні данні отримані з наданими йому матеріалами кримінального провадження, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що передбачено ризиками визначеними у п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту стосовно підозрюваного ОСОБА_4 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених процесуальних обов`язків.

При цьому враховується, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Домашній арешт не зможе забезпечити належну поведінку особи та перешкоджати здійснення ним психологічного впливу на осіб у кримінальному провадженні, тощо.

Також, слід зазначити Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попередні ув`язнення, як виключну міру.

За таких обставин та беручи до уваги, що вказані вище ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному конкретному випадку є недоцільними і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним ризикам, а тому слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просила обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні заперечували з приводу обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили обрати запобіжний захід, який не пов`язаний із позбавлення волі, а саме цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження № 0000668, заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, дійшов висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 194 ч. 1 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.177 ч. 2 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені 28.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000668, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

31.07.2020 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

На думку суду, відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про ймовірну причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні злочину за яке законом передбачено максимальна міра покарання у вигляді позбавленням волі на строк до 5 років, крім того, останній розлучений, офіційно не працює, тобто не має постійного джерела доходу, раніше судимий, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та підозрюється у вчиненні нового злочину, а тому суд під час розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Однак, прокурором в ході розгляду даного клопотання не доведено, що вказані обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти зазначеним ризикам, оскільки ОСОБА_4 має постійне місце проживання, зареєстрований, за місцем проходження реабілітації в церкві Євангельських християн-баптистів «Відродження» м. Калинівка зарекомендував себе як спокійна, добра та працьовита людина, що в свою чергу свідчить про наявність соціально-стримуючих факторів, вину визнає, зі сліством співпрацює та навиклики слідчого з`являється, має намір відшкодувати завдану шкоду.

На думку суду, сама тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, а тому слідчий суддя переконується в доцільності відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, слідчий суддя враховує вимоги ст. 181 КПК України та вважає за необхідне застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням певних обов`язків, так як даний запобіжний захід зможе запобігти ризикам зазначеним у ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 395, 400 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, тобто до 30 вересня 2020 року, в межах строку досудового розслідування.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки, а саме прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора або суду та повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання.

Ухвала про застосування домашнього арешту ОСОБА_4 діє до 30.09.2020.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя