ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/223/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 185, ч.1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0001856 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 грудня 2020 року, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.115 КК України,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 грудня 2020 року, обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 19 лютого 2021 року.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, просить вказану ухвалу скасувати та змінити йому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України не скоював, а докази по справі отримані штучним шляхом, крім того прокурором не доведено ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які б виправдовували тримання його під вартою.
Вказує на істотні порушення вимог КПК України під час його затримання, внаслідок чого, докази, які були здобуті у справі є недопустимими. При цьому потерпілі не мають до нього жодних претензій.
Крім того зазначає, що прокурор в порушення вимог КПК України завчасно, за п`ять днів до закінчення дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не надав стороні захисту клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу
Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Сторони провадження належним чином повідомлені про дату та час апеляційного розгляду. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи чи забезпечення їх участі в судовому засіданні на адресу Херсонського апеляційного суду не надходило. Адвокат ОСОБА_6 просила проводити апеляційний розгляд без її участі та участі ОСОБА_5 . Таким чином колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Так, в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України, триває судовий розгляд.
Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються, апеляційним судом не перевіряється, оскільки встановлення його вини відноситься до компетенції суду першої інстанції, тому доводи апеляційної скарги про невинуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК та недопустимість доказів, колегія суддів не має права оцінювати на цій стадії провадження.
Оскаржуваною ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного корисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та особливо тяжкого злочину проти життя, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за цей злочин передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі до 15 років. Такий злочин носить підвищену суспільну небезпеку, оскільки життя людини є найвищою цінністю і це право є невід`ємним, невідчужуваним, непорушним і захищається державою.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)
Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Суд першої інстанції при продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 обґрунтовано врахував відомості про особу обвинуваченого, зокрема щодо наявності місця роботи, місця проживання та соціальних зв`язків, та обґрунтовано встановив ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків чи можливість вчинити інше кримінальне правопорушення. Так згідно матеріалів провадження, ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується негативно, схильний до зловживання спиртними напоями, що свідчить про слабкість його соціальних зв`язків та негативну репутацію.
На думку колегії суддів, вищезазначені обставини, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може незаконно переховуватися від суду, впливати на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними показів, з огляду на те, що на даному етапі судового розгляду в суді першої інстанції вказані особи не допитані, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.
Доводи апелянта стосовно того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.115 КК України не скоював, а докази по справі отримані штучним шляхом суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки відповідне питання належить вирішити суду І інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.
Натомість предметом даного апеляційного розгляду є питання існування правових підстав для продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що прокурором завчасно не вручено обвинуваченому клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки положення КПК України, що регулюють порядок продовження дії запобіжного заходу під час судового розгляду такої вимоги не передбачають.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, як про те просить в апеляційній скарзі обвинувачений, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.
Доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, апелянтом не надано.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22.12.2020 року відносно ОСОБА_5 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3