Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

21 грудня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000342 за апеляційною скаргою Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_8 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2020 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вирка Сарненського району Рівненської області, громадянина України, із загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.289, ч.1 ст.185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено: за ч.1 ст.115 КК України (далі - КК) на десять років позбавлення волі, за ч.1 ст.185 КК на один рік обмеження волі, за ч.1 ст.289 КК на три роки позбавлення волі.
На підставі ч.ч.1, 2 ст.70, ч.5 ст.72 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк десять років. Зараховано в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення з дня його затримання, тобто з 03 квітня 2020 року.
Продовжено ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 грудня 2020 року.
Судом постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 56514,75 грн.
Вироком скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області на тимчасово вилучене майно.
Судом вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що 02 квітня 2020 року о 2 год 00 хв, перебуваючи в автомобілі, марки «ВАЗ 210994-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на з`їзді автодороги сполученням «Городище-Рівне-Старокостянтинів», в напрямку станції Немовичі Сарненського району Рівненської області, під час суперечки, що виникла на ґрунті раптових неприязних відносин, діючи умисно, з метою позбавити життя, за допомогою перочинного ножа неповнолітній ОСОБА_5 наніс не менше 21 удар в область шиї, грудної клітки та живота ОСОБА_9 , який працював таксистом в службі «Таксі 591» та прибув за його викликом, в результаті чого спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя людини в момент їх заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті, а також легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. При цьому причиною смерті ОСОБА_9 є множинні проникаючі колото-різані поранення шиї, грудної клітки, живота, з ушкодженням тканин шийного органокомплексу, легень, серця, що зумовило в короткий проміжок часу розвиток травматичного (комбінованого кардіального плевропневмонального шоку), зупинку серцевої діяльності та дихання, припинення функції центральної нервової системи.
Після цього ОСОБА_5 близько 22 год. 30 хв. 02 квітня 2020 року, перебуваючи на з`їзді вказаної автодороги в напрямку станції Немовичі Сарненського району Рівненської області, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, з метою приховування слідів вчинення злочину стосовно ОСОБА_9 , вирішив незаконно заволодіти цим автомобілем, вартістю 63620 грн. 75 коп., що перебував у користуванні ОСОБА_9 та на праві власності належить ОСОБА_10 , і сховати його в с.Волоша Сарненського району Рівненської області. Продовжуючи свій злочинний умисел, неповнолітній ОСОБА_5 сів до салону вказаного автомобіля, запустив двигун ключем запалювання та розпочав рух автомобілем в напрямку автодороги сполученням «Городище-Рівне-Старокостянтинів», не маючи дозволу на вчинення таких дій від власника автомобіля. Однак через відсутність навиків керування транспортними засобами неповнолітній ОСОБА_5 , проїхавши приблизно 30 метрів, залишив цей автомобіль на дорозі та продовжив рух велосипедом в напрямку м.Рівне.
Також ОСОБА_5 приблизно о 22 год. 35 хв. 02 квітня 2020 року, перебуваючи на з`їзді автодороги сполученням «Городище-Рівне-Старокостянтинів» в напрямку станції Немовичі Сарненського району, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, після незаконного заволодіння вказаним автомобілем, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрав належні ОСОБА_9 гроші в сумі 341 грн., які перебували в салоні автомобіля, чим спричинив останньому матеріальних збитків на вказану суму. Викраденим розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.115, ч.1 ст.289, ч.1 ст.185 КК як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, незаконне заволодіння транспортним засобом та таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить суд вказаний вирок скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_5 за ч.1 ст.115 КК на десять років позбавлення волі, за ч.1 ст.289 КК на три роки позбавлення волі, за ч.1 ст.185 КК до покарання у виді ста годин громадських робіт. На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк десять років, зарахувавши в строк відбуття покарання його попереднє ув`язнення з дня затримання, тобто з 03 квітня 2020 року.
Як зазначила в обґрунтування цих вимог апелянт, законом про кримінальну відповідальність визначено, що обмеження волі не може застосовуватись до ряду осіб, в тому числі і неповнолітніх, а статтею 98 КК визначений вичерпний перелік видів покарань, які можуть бути застосовані до неповнолітніх.
Однак, призначаючи покарання за один із злочинів у виді обмеження волі, місцевий суд не врахував, що на момент вчинення злочинів ОСОБА_5 був неповнолітнім.

До початку судового засідання потерпілий ОСОБА_11 надіслав заяву про здійснення апеляційного розгляду без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.289, ч.1 ст.185 КК, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому, частою 1 ст.65 КК передбачено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Однак, ухвалюючи даний вирок, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.
Зокрема, ч.1 ст.98 КК визначає, що до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: 1) штраф; 2) громадські роботи; 3) виправні роботи; 4) арешт; 5) позбавлення волі на певний строк. Вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. При цьому, згідно імперативного припису ч.3 ст.61 цього Кодексу, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
За роз`ясненнями, які містить п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України 16.04.2004 N 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» перелік видів покарань, визначений у ст.98 КК, є вичерпним. Інші основні та додаткові покарання до неповнолітніх не застосовуються, навіть якщо на час розгляду справи судом вони досягли повноліття. Визначаючи розмір покарання таким особам, суд має виходити з відповідних положень статей 99-102 КК.

Однак місцевий суд, в порушення вказаних норм закону про кримінальну відповідальність, призначив обвинуваченому ОСОБА_5 , який на час вчинення інкримінованих йому злочинів був неповнолітній, покарання за ч.1 ст.185 КК у виді обмеження волі на строк один рік.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо недотримання місцевим судом вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність, а тому цей вирок слід змінити згідно приписів ст.ст.407-409 КПК.

Разом з тим, ч.1 ст.420 КПК визначає, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Оскільки прокурор у своїй апеляційній скарзі не порушує питання щодо погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_5 , то відсутні підстави для скасування цього вироку та ухвалення нового.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що цей вирок слід змінити в частині призначеного покарання, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_5 змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за:
-ч.1 ст.115 КК України на десять років позбавлення волі;
-за ч.1 ст.289 КК України на три роки позбавлення волі;
-за ч.1 ст.185 КК України сто годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 у той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3