Дата документу 13.08.2020 Справа № 333/5142/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/175/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/5142/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.186 ч.2, ст.15 ч.2, ст.309 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002177, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2019 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 28.01.2008 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 185 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- 06.05.2009 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;
- 23.10.2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 317 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. 05.04.2013 року звільнено з Кам`янської виправної колонії умовно-достроково, невідбутий строк 10 місяців 18 днів;
- 30.11.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2019 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2016 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на трок 4 роки 1 місяць.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1144 гривні за залучення експертів на проведення судової хімічної та дактилоскопічної експертиз.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 12.06.2018 року, в денний час доби, точний час слідством не встановлено, ОСОБА_9 , будучи особою раніше судимою за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 317 КК України, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, маючи прямий умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, заходячись біля будинку № 28 по вулиці Олександри Говорухи в м. Запоріжжі, діючи умисно, шляхом присвоєння знайденого, підняв із поверхні землі, тим самим, незаконно придбав зіп-пакет із фрагментом кристалічної речовини білого кольору, яку поклав до правої кишені джинсів, та незаконно зберігаючи їх при собі, переніс до будинку АДРЕСА_2 , де у той же день о 14 годині 10 хвилин, був зупинений працівниками поліції, які виявили та вилучили у нього вищевказану кристалічну речовину, яка згідно із висновком експерта № 7-1216 від 03.07.2018 року містить у своєму складі наркотичний засіб МЕТАДОН, загальною масою 0,076 гр. в перерахунку на основу, який згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року віднесений до наркотичних речовин, обіг яких обмежено (Таблиця II, Список № 1), який ОСОБА_9 зберігав при собі без мети збуту для особистого вживання.

Крім того, ОСОБА_9 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливих кримінальних правопорушень (злочинів), на шлях виправлення та перевиховання не став і знову скоїв умисне корисливе кримінальне правопорушення (злочин) за наступних обставин.

05.07.2018 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись в приміщенні Собору «Святої Трійці», розташованого за адресою: вул. Святоволодимирівська, 101-А, м. Запоріжжя, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з алтаря зазначеного храму, з метою особистого збагачення, таємно викрав книгу «Святе Євангеліє» (видавництво: Київ, 1999 рік) в металевому окладі, вартістю 11000 грн. 00 коп., металевий хрестильний ящик (виробник: підприємство «Софріно», смт Софріно Московська область, РФ), вартістю 4500 грн. 00 коп. на загальну суму 15500 грн. 00 коп. Після чого, відразу будучи поміченим потерпілим ОСОБА_10 , не звертаючи увагу на його законні вимоги повернути на місце викрадене майно, при цьому усвідомлюючи, що його викрито, ОСОБА_9 продовжив свої злочинні дії, що переросли у відкрите викрадення чужого майна, та отримавши реальну можливість розпорядитися ним, з метою уникнення затримання, намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим останній виконав всі дії які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки його дії були припинені персоналом Собору «Святої Трійці». Своїми діями обвинувачений завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 15500 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з призначенням йому надто суворого покарання. В обґрунтування доводів зазначає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, оскільки відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Разом з цим судом першої інстанції в повній мірі не було враховано дані про особу обвинуваченого, який провину свою визнав, щиро розкаявся. З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції мав право призначити більш м`яке покарання.
Виходячи з викладеного, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 день.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , а вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора та представника потерпілого із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.

Так, судом було враховано пом`якшуючі покарання обставини повне визнання вини та щире каяття, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин. При цьому, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст. 12 КК України віднесені до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, та спричинені наслідки. Також суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який вину у скоєнні злочинів визнав повністю, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, раніше судимий, вчинив злочини в період іспитового строку, тобто на шлях виправлення не став та знов вчинив злочини, що свідчить про схильність ОСОБА_9 до вчинення протиправних діянь та небажання ставати на шлях виправлення.

Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку районного суду про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 лише в умовах ізоляції від суспільства та обрання йому міри покарання в мінімальних межах, передбачених за скоєні ним злочини, та призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який визнав свою провину та щиро розкаявся, є неспроможними з огляду на те, що вказані обставини були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання, а тому вважати зазначені обставини такими, що можуть бути повторно застосовані для пом`якшення остаточного покарання, колегія суддів не вбачає.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що, призначаючи остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за сукупністю вироків, суд першої інстанції частково приєднав до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком лише у розмірі 1 місяць, що, на думку колегії суддів, є незначним та не може вважатися занадто суворим покаранням.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що районний суд при ухваленні вироку дотримався вимог як матеріального, так і процесуального закону, та призначив обвинуваченому ОСОБА_9 вид та міру покарання, яке за своїм видом і розміром відповідає особі винного та обставинам кримінального правопорушення, а тому підстав для зміни даного вироку та задоволення апеляційних вимог колегія суддів не вбачає.

Покарання призначено судом з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи надмірним для досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2019 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4