Справа № 716/623/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2020 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю сторони обвинувачення:

прокурорів ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

законного представника потерпілого ОСОБА_7

з участю сторони захисту:

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Погорілівка Заставнівського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , має вищу освіту, офіційно не працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий,
в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.125 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_9 18.02.2020 біля 11-00 години перебуваючи в коридорі Вікнянської ЗЗСО в с. Вікно Заставнівського району Чернівецької області в ході словесного конфлікту із неповнолітнім потерпілим ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи кримінально каране значення своїх дій, наніс 1 (один) удар кулаком правої руки в ділянку носа потерпілого, після чого наніс ще 2 (два) удари своєю головою в ділянку носа неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 та 2 (два) удари правою рукою в ділянку лівого вуха останнього. В подальшому обвинувачений ОСОБА_9 тримаючи двома руками за верхній одяг повалив потерпілого на землю та наніс ще 5 (п`ять) ударів кулаками правої та лівої руки в ділянку обох вух.
Внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_9 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 відповідно до висновку експерта №246 Мд від 26.03.2020 року, завдано тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 умисно заподіяв неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я останньому, скоївши кримінальне правопорушення передбачене ст.125 ч.2 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 за наведених вище обставин свою вину в пред?явленому обвинуваченні визнав повністю, однак лише частково визнав обставини викладені в обвинувальному акті та показав наступне. 17.02.2020 між його малолітнім сином ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_5 в школі відбувся конфлікт про який син повідомив пізно ввечері. Він хотів розібратися в даній ситуації та поговорити з потерпілим ОСОБА_5 . У зв`язку з цим він 18.02.2020 вранці приїхав до школи, однак не зміг знайти потерпілого. В подальшому він знову приїхав приблизно о 11-20 годині та знайшовши потерпілого почав з ним спілкуватися. В ході цього останній дорікнув йому щодо поганого виховання сина, а тому він розгнівався та наніс два удари (правою та лівою) долонею по обличчю потерпілого. При цьому були присутні учні старшої школи, а також свідок ОСОБА_11 , які почали його відтягувати від потерпілого та припинили конфлікт. Також очевидцями цих подій були діти і молодшої школи.

Показав також суду, що шкодує з приводу вчиненого та щиро розкаюється. Він добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілому в розмірі 6800 гривень, як того вимагав батько потерпілого. З цих підстав зазначив, що цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 9300 гривень він не визнає, однак частково визнає в частині моральної шкоди та готовий компенсувати її. Просив також його суворо не карати.

Незважаючи на визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 та кваліфікацію кримінального правопорушення, а також часткове визнання фактичних обставин справи, суд вважає, що вина обвинуваченого доведена належними та допустимими доказами наданими стороною обвинувачення, які були предметом безпосереднього дослідження в судовому засіданні.

Так вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується наступними доказами.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що 18.02.2020 він перебував в школі приблизно о 11-00 годині до класу зайшли однокласники малолітнього свідка ОСОБА_10 та сказали, що його кличе батько останнього. Він спустився на перший поверх де з ним почав конфлікт обвинувачений ОСОБА_9 . Останній вдарив його кулаком, а потім головою в обличчя. Після цього він впав і обвинувачений продовжив наносити удари. В загальному він наніс не менше трьох ударів по обличчю. Також бив по тулубу. Загальну кількість ударів не може вказати. При цьому тримав він його за вухо та за кофту, ображав нецензурними словами та погрожував. Конфлікт був припинений його однокласниками, які відтягнули обвинуваченого від нього.

Показав, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він проходив лікування в медичних закладах, у зв`язку з чим він та його родичі понесли матеріальні витрати. Грошові кошти в сумі 6800 гривень обвинуваченим відшкодовано, однак цивільний позов він підтримує повністю та просить його задовольнити.

Щодо виду та міри покарання, то вказав, що просить його суворо не карати та застосовувати покарання запропоноване прокурором.

Малолітній свідок ОСОБА_12 допитаний в судовому засіданні в присутності законного представника показав, що він є учнем та однокласником малолітнього свідка ОСОБА_10 . В той день саме він покликав потерпілого, оскільки син обвинуваченого попросив це зробити. Він був очевидцем конфлікту, в ході якого обвинувачений бив потерпілого рукою та головою. Потерпілий падав на землю.

Неповнолітній свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що 18.02.2020 під час конфлікту він перебував на першому поверсі. Був очевидцем того, як обвинувачений ОСОБА_9 наніс удар кулаком правої руки по обличчю та головою потерпілому, однак повністю конфлікт він не бачив.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_14 суду показала, що 18.02.2020 на одній з перерв відбувся конфлікт в фойє школи на першому поверсі в ході якого обвинувачений ОСОБА_9 побив потерпілого ОСОБА_5 . Він наносив йому удари і по обличчю і по тулубу, навіть коли потерпілий впав на землю. Конфлікт був припинений учнями старшої школи.

В судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_15 також суду показав, що був очевидцем конфлікту між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_16 , в ході якого останній наніс потерпілому більше шести ударів рукою по голові та тулуби. При цьому потерпілий падав на землю, однак обвинувачений не припиняв побиття. Він з іншими свідками, учнями старшої школи, припинили даний конфлікт.

Неповнолітній свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні в ході допиту дав аналогічні покази показам неповнолітнього свідка ОСОБА_15 , а також вказав, що кількість нанесених ударів була більше п`яти.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що працює вчителем початкових класів. Очевидцем конфлікту, який мав місце 18.02.2020 вона не була, однак бачила наявні тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_5 , а саме набряк на обличчі зліва та розсічена брова.

Свідок ОСОБА_19 , яка є класним керівником потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні також показала, що вона не була очевидцем конфлікту, однак на одній з перерв учні її класу в учительську привели обвинуваченого та потерпілого. При цьому у першого був кулак в крові, а у другого розсічена брова та сильний набряк на обличчі.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показала, що працює в школі соціальним педагогом та медсестрою. 18.02.2020 вона не була очевидцем конфлікту, однак надавала потерпілому ОСОБА_5 першу медичну допомогу. При цьому у останнього була кров на обличчі, набряк, а також пошкоджено шию.

З показав свідка ОСОБА_21 вбачається, що остання не була очевидцем конфлікту та знає про нього зі слів інших осіб.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що 18.02.2020 був в школі, оскільки приїхав разом з обвинуваченим. Останній двічі в ході виниклого конфлікту ударив долонею рук по обличчю потерпілого. При цьому останній на землю не падав. Він участі в бійці не приймав. Конфлікт був припинений учнями старших класів.

В судовому засіданні також допитано малолітнього свідка ОСОБА_10 в присутності законного представника. Останній пояснив суду, що напередодні між ним та потерпілим виник конфлікт в школі. Наступного дня його батько обвинувачений ОСОБА_9 приїхав до школи, щоб розібратися з його кривдником. В ході спілкування його тато двічі вдарив потерпілого.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показала, що вона є рідною сестрою потерпілого. Вона не була очевидцем конфлікту, однак приїхала до школи після цього. У її брата були синці та гематома на обличчі, була також кров. Після цього він проходив лікування та потребував стороннього догляду. На лікування було витрачено власні грошові кошти, з них 6800 гривень, які були підтверджені квитанціями та розмір яких відшкодовано. Також ще було витрачено додатково 9300 гривень, які не підтверджуються документально. Ці витрати складалися з харчування, придбання одягу та засобів гігієни, а також витрати на транспорт.

Крім наведених вище показів обвинуваченого, потерпілого та свідків, вина обвинуваченого на думку суду є доведеною також і письмовими доказами кримінального провадження.

Зокрема з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.02.2020 (а.с. 17) вбачається, що свідок ОСОБА_22 повідомила про побиття її брата обвинуваченим ОСОБА_9 .

В судовому засіданні предметом дослідження були медична карта стаціонарного хворого №2588/189, №557, а також висновок МРТ головного мозку (а.с. 37-50). З вказаної медичної документації вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 перебував на лікуванні з 18.02.2020 в медичних закладах з діагнозом ЗЧМТ. Струс головного мозку, множинні забої м`яких тканин голови тощо.

Відповідно до висновку експерта №246 мд судово-медичної експертизи проведеної в період з 23.03.2020 по 26.03.2020 (а.с. 55-58), потерпілий ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні нейрохірургії ЛШМД м. Чернівці з 18.02.2020 по 28.02.2020 з діагнозом: Основний: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Множинні забої м`яких тканин голови, тулуба, носа. Цефалгічний лікворно-гіпертензивний с-м. Постравматичний стресовий розлад.
З 02.03.2020 по 16.03.2020 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні за кодом №13 ОДКЛ м. Чернівці з діагнозом: Основний: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Лікворно-гіпертензійний синдром. ВСД. МАРС.
Згідно наданих медичних документів у потерпілого ОСОБА_5 виявлено наступні тілесні ушкодження: Синці: в ділянці правого вуха. Ссадна: в лівій лобно-скроневій ділянці; в виличній ділянці зліва; за лівим вухом; над лівою бровою; на переніссі; за правим вухом; на шиї спереду справа-зліва в проекції артерії. Підшкірна гематома лівого ока. Забійні рани: в ділянці обличчя; в ділянці волосистої частини голови. Струс головного мозку.
Вищевказані тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в постанові, а саме 18.02.2020, і відносяться у своїй сукупності до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Враховуючи кількість, характер та локалізацію вищевказаних тілесних ушкоджень малоймовірне їх виникнення внаслідок одноразового падіння з положення стоячи із послідуючим ударянням об тверді виступаючі поверхні.
Відповідно до висновку експерта №298 д судово-медичної експертизи проведеної в період з 14.04.2020 по 16.04.2020 (а.с. 63-68), потерпілий ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні нейрохірургія ЛШМД м. Чернівці з 18.02.2020 по 28.02.2020 з діагнозом: Основний: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Множинні забої м`яких тканин голови, тулуба, носа. Цефалгічний лікворно-гіпертензивний с-м. Постравматичний стресовий розлад.

З 02.03.2020 по 16.03.2020 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні за кодом №13 ОДКЛ м. Чернівці з діагнозом: Основний: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Лікворно-гіпертензійний синдром. ВСД. МАРС.

Згідно наданих медичних документів у потерпілого ОСОБА_5 виявлено наступні тілесні ушкодження: Синці: в ділянці правого вуха. Ссадна: в лівій лобно-скроневій ділянці; в виличній ділянці зліва; за лівим вухом; над лівою бровою; на переніссі; за правим вухом; на шиї спереду справа-зліва в проекції артерії. Підшкірна гематома лівого ока. Забійні рани: в ділянці обличчя; в ділянці волосистої частини голови. Струс головного мозку.

Вищевказані тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в постанові, а також показам, на які вказано під час допиту та слідчого експерименту потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_23 , і відносяться у своїй сукупності до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 09.04.2020 (а.с. 81-85), який проводився з неповнолітнім свідком ОСОБА_15 та зафіксований на цифровий носій компакт диск, а також був предметом безпосереднього дослідження в судовому засіданні, останній детально розповів про хід конфлікту та обставини побиття обвинуваченим неповнолітнього потерпілого. Покази даного свідка повністю узгоджуються із показами даними ним в судовому засіданні.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 07.04.2020 (а.с. 117-121), який проводився з свідком ОСОБА_11 та зафіксований на цифровий носій компакт диск, а також був предметом безпосереднього дослідження в судовому засіданні, останній також не заперечував наявності конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, а також побиття останнього. Разом з тим, вказаний свідок частково спотворив хід подій та зазначив меншу кількість нанесених потерпілому ударів.
Досліджені в судовому засіданні письмові докази, покази неповнолітнього потерпілого та свідків повністю узгоджуються між собою, є логічними та послідовними щодо предмету доказування. Вони є належними, оскільки прямо підтверджують існування обставин викладених в обвинувальному акті. Дані докази є також допустимими, оскільки отримані з дотриманням вимог процесуального законодавства.

Намагання обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні частково спотворити обставини встановлені органом досудового розслідування є обраною ним та його захисниками лінією захисту з метою доведення наявності часткової вини в діях неповнолітнього потерпілого, який нібито спровокував виникнення даного конфлікт та можливістю внаслідок цього зняття з себе юридичної відповідальності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 повністю доведена та його дії необхідно кваліфікувати за ст.125 ч.2 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність пом?якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, п.3 Постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Як вказує законодавець у ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд також повинен урахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 згідно вимог ст.66 КК України суд визнає його часткове добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому в судовому засіданні не встановлено.

Суд, при призначенні покарання оцінив надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності, а також всі обставини справи, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, характеристику особи винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, є військовозобов`язаним, раніше не судимий. Враховується також і думка потерпілого, який підтримав цивільний позов та висловив думку щодо призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, погодившись із пропозицією прокурора.
З урахуванням вищевикладеного та обставин справи, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в виді штрафу в межах санкції статті. Обраний обвинуваченому такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, наслідкам, що настали, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

Підстав для застосування судом вимог ст.69 КК України не встановлено.
В межах даного кримінального провадження неповнолітнім потерпілим подано цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди заданої злочином. Вирішуючи питання щодо вказаного позову суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.1, 5 ст.128, ч.1 ст.129 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1195 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

З врахуванням того, що судом повністю доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та завданні неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, то вимога останнього як цивільного позивача про відшкодування матеріальної шкоди є законною. Виходячи із розміру шкоди яка підлягає стягненню на користь потерпілого суд виходить з обсягу доказів, що надані ним на підтвердження.

Так, відповідно з витягу з історії хвороби №2588/189, а також виписки-епікризу з історії хвороби №557 неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні ЛШМД з 18.02.2020 по 28.02.2020 з діагнозом ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій, осадження мяких тканин голови, обличчя. Цефалгічний, лікворно-гіпертензійний синдроми. Посттравматичний стресовий розлад. Також він перебував на лікування в період з 02.03.2020 по 16.03.2020 в обласній дитячій клінічній лікарні з аналогічним діагнозом.
Як встановлено в судовому засіданні, то обвинуваченим ОСОБА_9 добровільно відшкодовано потерпілому ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 6800 гривень, що становить суму документально підтверджену стороною потерпілого. Даний факт в судовому засіданні визнаний сторонами та не оспорюється.
Разом з тим, в цивільному позові йдеться про додаткову суму понесених потерпілим матеріальних збитків в розмірі 9300 гривень, що складається з необхідності придбання продуктів харчування, одягу, медикаментів, засобів гігієни, а також витрат на проїзд. Разом з тим, матеріали кримінального провадження та докази надані до цивільного позову не містять належних та допустимих доказів щодо розміру таких витрат. Зокрема відсутні чеки, квитанції, а також інші документи, що могли б достеменно підтвердити факт витрачання коштів. З врахуванням вищевикладеного, виходячи з вимог доведеності та розумності, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування витрат на лікування, а саме матеріальна (майнова) шкода відшкодуванню не підлягають. Саме тому, в цій частині позовної заяви слід відмовити за недоведеністю.

На підставі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого, Пленум ВСУ в п. 31 Постанови № 13 від 2 липня 2004?р. «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» орієнтує суди на необхідність керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995?р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, у п. 3 вказаної Постанови зазначається: «Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Серед основних обставин, що впливають на розмір компенсації моральної шкоди, зазначена Постанова Пленуму в п.9 та ч.3 ст.23 ЦК України визначають: характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Також враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи все вищевикладене, те, що по кримінальному провадженню доведено вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.125 ч.2 КК України і внаслідок його дій неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 завдано моральні та фізичні страждання, які полягають в перенесеному ним душевному стражданні та нервовому потрясінні. Вказані обставини призвели до погіршення його морального та фізичного здоров`я. Розмір заподіяної потерпілому моральної шкоди суд визначає враховуючи характер скоєного обвинуваченим злочину, ступінь його вини та матеріальне становище, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого, перенесеного нервового стресу. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди, суд вважає, що заявлений потерпілим цивільний позов в частині стягнення на його користь моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 100, 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у пред?явленому обвинуваченні за ст.125 ч.2 КК України, що визнано судом доведеним і призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Речові докази по справі, а саме дві історії хвороби на ім`я ОСОБА_5 , які зберігаються в сейф-пакеті НПУ №ЕХР 0297563 в камері зберігання речових доказів Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області повернути потерпілому ОСОБА_5 за належністю.

До вступу вироку в законну силу, запобіжний захід ОСОБА_9 не обирати, у зв`язку з відсутністю підстав для його застосування.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в АДРЕСА_2 7000 (сім тисяч) гривень у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СУДДЯ Ярослав СТРІЛЕЦЬ