Номер провадження: 11-кп/813/1909/20
Номер справи місцевого суду: 511/254/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.07.2020 року у кримінальному провадженні №0001018, внесеному до ЄРДР 04.11.2019, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вінниця, громадянин України, українець, з вищою освітою, приватний підприємець, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,-
обвинуваченого у кримінальному провадженні №0001018, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

установив
Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.07.2020 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 18.09.2020.
Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення санкція якого передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, в кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з ухвалою районного суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати, постановити нову, якою визначити ОСОБА_7 , розмір застави у вигляді 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що даний запобіжний захід є занадто суворим та до обвинуваченого необхідно застосувати запобіжний захід не пов`язаний із обмеженням волі. Сторона захисту вважає, що на даний час, беручи до уваги всі обставини по справі дають змогу обрати ОСОБА_7 інший запобіжний захід, чи визначити розмір застави. Також адвокат наполягає на тому, що суддею Роздільнянського районного суду Одеської області надано невірну оцінку характеризуючим матеріалам відносно обвинуваченого та міцності його соціальних зв`язків, проігноровано те, що до затримання з ним мешкав його неповнолітній син.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, до апеляційного суду не з`явився, до початку судового розгляду подав до суду клопотання про розгляд апеляційної скарги адвоката без його участі.
В своєму клопотанні заперечував проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.
З`ясувавши думку учасників судового провадження, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги адвоката провести за даної явки.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 року положення ч.2 ст.392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.07.2020 року підлягає апеляційному оскарженню.

Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Роздільнянському районному суді Одеської області перебуває кримінальне провадження №0001018, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Посилаючись на вказані обставини, судом першої інстанції поставлено питання щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 ..
Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч.2 ст.392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.07.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому(-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що досліджуються судом під час розгляду обвинувального акту та на підставі яких ухвалюється судове рішення по суті.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, його характеру та тяжкості, а саме вчинення тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що спричинив загибель однієї особи та тілесні ушкодження для трьох осіб, вчиненого у стані алкогольного сп`яніння, відношення обвинуваченого до скоєного, а також можливої міри покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання винним (позбавлення волі на строк до 8 років), усвідомлюючи тяжкість покарання, може переховуватись від суду, тому запобігти ризикам, шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, неможливо, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.
Апеляційний суд приймає до уваги посилання сторони захисту на існування певних соціальних зв`язків, зокрема, постійного місця проживання та наявність дитини, однак наявність цих факторів не можуть гарантувати належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зменшення вищевказаного ризику. До того ж, як пояснив захисник апеляційному суду, обвинувачений має 19-річного сина, який є повнолітнім.
Посилання сторони захисту щодо можливості визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Так, злочин, інкримінований обвинуваченому ОСОБА_7 має тяжкі наслідки, що призвели до смерті людини та поставило під загрозу життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а тому не вбачає за можливе визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
Таким чином, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 331, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.07.2020 року у кримінальному провадженні №0001018, внесеному до ЄРДР 04.11.2019, якою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18.09.2020 року, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4