ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.05.2000 вироком Зарічного районного суду м.Суми за ч.2 ст.140, ст.17, ч.2 ст.140, ст.42 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 04.10.2000 вироком Зарічного районного суду м.Суми за ч.2 ст.140, ст.17, ч.2 ст.140, ст.42 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі; 25.04.2002 вироком Зарічного районного суду м.Суми за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 22.06.2006 вироком Зарічного районного суду м.Суми за ч.3 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 29.11.2011 вироком Зарічного районного суду м.Суми за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі; 23.10.2012 вироком Сумського районного суду Сумської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі; 04.04.2013 вироком Краснопольського районного суду Сумської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1,ч.4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 29.12.2016 вироком Зарічного районного суду м.Суми за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі; 26.05.2017 вироком Ковпаківського районного суду м.Суми за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 28.12.2018 вироком Зарічного районного суду м.Суми за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1,ч.4 ст.70, ч.5 ст.72 КК України до 5 років позбавлення волі. За постановою Сумського апеляційного суду від 21.10.2019 визначено покарання за вироком Зарічного районного суду м.Суми від 28.12.2018 таким, що відбуте
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
02.09.2020 близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_4 правомірно перебуваючи у приміщенні салону краси «Garaeva Olga», розташованому по вул.Старий Поділ, 8 у м.Полтаві, з корисливих спонукань, з метою викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання його наслідків, шляхом вільного доступу, умисно, повторно, таємно викрав з шухляди робочого столу №2 гроші в сумі 585 грн., що належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 .
Після того ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріального збитку на суму 585 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що у встановлений судом спосіб, час і місці з шухлядки столу, яка була відчинена та знаходилась у відкритому доступі, викрав грошові кошти в сумі близько 550 грн., які він витратив на власні потреби, окрім 100 грн. Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за фактом таємного викрадення чужого майна, об`єм викраденого, а саме суму коштів не заперечував, у вчиненому щиро розкаявся. Показав, що зайшов до приміщення салону краси в особистих справах, а коли виявив відкритою шухляду та відсутність сторонніх осіб у нього виник умисел на скоєння крадіжки.
Будучи належно повідомленою про дату, час і місце розгляду справи потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не прибула, звернувшись із відповідним клопотанням про розгляд справи за її відсутності, питання про призначення покарання залишила на розсуд суду.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.
З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти власності. Його дії суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашені судимості, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, одружений, офіційно не працевлаштований але займається підробітками, утриманців не має, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем відбування покарання за попереднім вироком суду характеризується позитивно.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне часткове відшкодування завданого збитку.
Так, в ході судового провадження, обвинувачений щиро покаявся у вчиненому, відверто визнав свою провину та висловив щирий жаль з приводу вчиненого, осудив свою поведінку, та зобов`язався в подальшому відшкодувати потерпілій завдані збитки, з огляду на що, суд вважає можливим врахувати як пом`якшуючу обставину щире каяття ОСОБА_4 .
Інших обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом на встановлено.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку потерпілої, яка питання про призначення покарання залишила на розсуд суду, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України у виді арешту.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1,75 КК України суд не знаходить.
Тільки таке покарання, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення відповідатиме принципу індивідуалізації покарання та буде достатнім для виправлення обвинуваченого. При цьому при вирішенні питання щодо призначення покарання суд зобов`язаний вивчити можливість призначення більш м`яких покарань в межах санкції статті інкримінованого особі правопорушення. Враховуючи, що обвинувачений має позитивні характеристики, відбув покарання за попереднім вироком суду, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та частково відшкодував збитків, суд не вбачає підстав для застосування більш тяжких покарань, що передбачені ч.2 ст.185 КК України.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 раніше засуджений 18.12.2019 вироком Зарічного районного суду м.Суми за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі та 10.11.2020 за вироком Ковпаківського районного суду м.Суми за ч.2 ст.195 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. Згадані вироки суду на момент розгляду судом даного кримінального провадження законної сили не набрали.
З огляду на викладене, суд не приймає до уваги зазначені вироки при визначенні обвинуваченому остаточної мірі покарання, так як на час розгляду справи останні не набули чинності. Отже, відповідно до ч.1 ст.17 КПК України, ОСОБА_4 не може вважатися винуватим у вчиненні злочинів, встановлених за вироками від 18.12.2019 та 10.11.2020.
У відповідності до п.11 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018, справа № 639/9081/15-к.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні, цивільний позов до обвинуваченого пред`явлено не було.
За ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 07.09.2020 у даному кримінальному провадженні було застосовано захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, який підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 12.10.2020 до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 07.12.2020. Строк тримання під вартою обраховано з 12.10.2020.
За таких обставин, в межах кримінального провадження, що розглядається, до обвинуваченого застосовано запобіжний захід, а від так у строк покарання ОСОБА_4 необхідно зарахувати попереднє ув`язнення у період з 12.10.2020 до винесення вироку, відповідно до ч. 5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню арешту.
Оскільки підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів судом не встановлено, враховуючи вид призначеного покарання, до набрання вироком законної сили слід залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 04 (чотирьох) місяців арешту.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 30.11.2020.
У строк покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 12.10.2020 до 29.11.2020 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню арешту.
До набрання вироком законної сили застосований до обвинуваченого запобіжний захід залишити тримання під вартою.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 07.09.2020 на майно, вилучене у ОСОБА_4 під час огляду 02.09.2020, а саме на грошову купюру номіналом 100 гривень серії УС №5095902.
Речові докази у справі:
грошову купюру номіналом 100 гривень серії УС №5095902, яка передана на зберігання потерпілій, залишити ОСОБА_5 , як їй належну.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ленінський районний суд м.Полтави.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження, обвинуваченим, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя
Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1