Cправа №505/3140/20
Провадження №1-м/505/2/2020
УХВАЛА
Іменем України

16.12.2020 року м. Подільськ

року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Подільськ клопотання Міністерства юстиції щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ, громадянина України, вдовьця, не маючого освіти, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 09.04.2019 вироком Івантєєвського міського суду Московської області за ч.1 ст.117 КК РФ до 2 (двох) років 6 місяців обмеження волі, за п.п. "б, з" ч.2 ст.111 КК РФ до 6 (шести) років 6 місяців позбавлення волі, за ч.4 ст.111 КК РФ до 9 (дев`яти) років позбавлення волі. На підставі ч.3 ст.69 КК РФ, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 15 (п`ятнадцять) років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України, -
ВСТАНОВИВ:
16.11.2020 до Котовського міськрайонного суду м.Подільськ Одеської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до положень ч.1 ст.610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
Відповідно ст.614 КПК України визнання та виконання в Україні вироків міжнародних судових установ, а також прийняття осіб, засуджених такими судами до позбавлення волі, здійснюються згідно з правилами цього Кодексу на підставі міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Суд, вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали клопотання, вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
19.08.2019 наказом Міністерства юстиції України №-2599/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ Одеської області, громадянина України, відповідно до ст.606 КПК України, ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 16.07.2020 за № 06-79563/20.
ОСОБА_4 засуджений 09.04.2019 вироком Івантєєвського міського суду Московської області за ч.1 ст.117, п.п. "б, з" ч.2 ст.111, ч.4 ст.111 КК Російської Федерації та призначено йому покарання за ч.1 ст.117 КК РФ в виді обмеження волі строком 2 (два) роки 6 місяців, за п.п. "б, з" ч.2 ст.111 КК РФ в виді позбавлення волі строком 6 (шість) років 6 місяців, за ч.4 ст.111 КК РФ в виді позбавлення волі строком 9 (дев`ять) років. На підставі ч.3 ст.69 КК РФ, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 15 (п`ятнадцять) років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 залишено без змін у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Строк покарання обчислювати з 09.04.2019. Зараховано в строк відбування покарання час знаходження ОСОБА_4 під вартою з 22.02.2018 по 21.05.2019 року включно. Вирок набрав законної сили 21.05.2019.
За вироком суду дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ч.1 ст.117 КК РФ, як катування, заподіяння фізичних страждань шляхом систематичного нанесення побоїв або іншими насильницькими діями, якщо це не спричинило наслідків, вказаних у статтях 111-112 КК РФ, за п.п. "б, з" ч.2 ст.111 КК РФ, як умисне заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечної для життя людини, з особливою жорстокістю, знущаннями і муками для потерпілого, із застосуванням предмета, що використовувався в якості зброї) та за ч.4 ст.111 КК РФ, як умисне заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечної для життя людини, з особливою жорстокістю, знущаннями і муками для потерпілого, що спричинило з необережності смерть потерпілого.
Вказані дії ОСОБА_4 , за які його засуджено в Російській Федерації, є кримінальними правопорушеннями (злочинами) згідно із законодавством України.
ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ ВК-9 УФСВП Росії по Курській області. Відповідно до довідки виправної колонії відбута частина покарання засудженого станом на 31.03.2020 складала 2 роки 1 місяць 9 днів, невідбута частина покарання відповідно складала 12років 10 місяців 21 день. Початок строку відбуття покарання 22.02.2018, кінець строку відбуття покарання 21.02.2033.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України та вироком Івантєєвського міського суду Московської області від 09.04.2019
Згідно заяви ОСОБА_4 просить направити його для відбування покарання до України, з наслідками передачі його для подальшого відбування покарання до України ознайомлений.
Відповідно до вимог ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.
Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана відповідно до Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку:
а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10;
b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.
З урахуванням наведеного та положень ст.602 КПК України, суд України має керуватися положеннями ст.11 Конвенції.
Так, статтею 11 Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Замінюючи вирок, компетентний орган:
а)повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;
b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;
с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;
d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і неповинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
З огляду наведеного суд України має застосувати лише свої процедури, а щодо строку відбування покарання, керуватися положеннями п. d) ст. 11 Конвенції.
Так, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст.606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст.610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч.4 ст.610 КПК України.
Відповідно до частини 1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за межами своєї держави, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, при цьому суд, як це зазначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Відповідно до ч.4 ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Наданими суду копією вироку та тексту статей кримінального закону іноземної держави, на якому ґрунтується вирок суд встановив наступне:
- злочин, передбачений ч.1 ст.117 КК РФ - відповідно до діючого законодавства України кваліфікується за ч.2 ст.126 КК України, як умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

За злочин передбачений ч.2 ст.126 Кримінального кодексу України передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк;
- злочини, передбачені п.п."б, з" ч.2 ст.111 КК РФ та ч.4 ст.111 КК РФ - відповідно до діючого законодавства України кваліфікується за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, або вчинене групою осіб, а також з метою залякування потерпілого або інших осіб, чи з мотивів расової, національної або релігійної нетерпимості, або вчинене на замовлення, або таке, що спричинило смерть потерпілого.
За злочин передбачений ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років.
Строк покарання, що призначений за ч.1 ст.117 КК РФ відповідає санкції ч.2 ст.126 КК України і тому суд дотримується строку покарання, визначеного вироком іноземної держави.
Строк покарання, що призначений за ч.4 ст.111 КК РФ відповідає санкції ч.2 ст.121 КК України і тому суд дотримується строку покарання, визначеного вироком іноземної держави.
Призначене покарання за п.п."б, з" ч.2 ст.111 КК РФ менше ніж мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.121 КК України, тому суд дотримується строку покарання, визначеного вироком іноземної держави.
Як встановлено п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №-7 від 24.10.2003 передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК України) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Враховуючи, що обидва епізоди, за якими ОСОБА_4 визнаний виним, мають однакову кваліфікацію - ч.2 ст.121 КК України, покарання за кожним епізодом окремо не призначається та не визначається остаточне покарання за сукупністю злочинів відповідно до ст.70 КК України.
Таким чином вироком Івантєєвського міського суду Московської області від 09.04.2019 ОСОБА_4 визнаний винним у кримінальних правопорушеннях, відповідальність за які передбачена ч.2 ст.126, ч.2 ст.121 КК України. Що до остаточного покарання за сукупністю злочинів відповідно до ст.70 КК України, у виді позбавлення волі, який повинен відбувати засуджений, суд виходить із строку покарання, передбаченого кримінальним законом України.
ОСОБА_4 засуджений 09.04.2019 вироком Івантєєвського міського суду Московської області за ч.1 ст.117 КК Російської Федерації та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 6 місяців.
Відповідно до ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю злочинів менш суворий вид покарання переводиться у більш суворий вид.
Отже, покарання у виді обмеження волі, за правилами ст.72 КК України повинно бути переведено у покарання у виді позбавлення волі.
Відтак, остаточне покарання ОСОБА_4 має бути призначене за правилами ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, що призначається цим вироком. Оскільки, відповідно до ст.72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, то, 2 рокам 6 місяцям обмеження волі відповідають 1 (один) рік 3 місяці позбавлення волі.
Окрім цього, виходячи із положень п. с) ст. 11 Конвенції, суд повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.
Частиною 1 п.1 ст.603 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.
З огляду наведеного, враховуючи, що вчинене засудженим ОСОБА_4 діяння за вироком суду Російської Федерації є злочинами, відповідальність за які також передбачена Кримінальним кодексом України, і сам засуджений згодний на його передачу до України для подальшого відбування покарання, суд приходить до висновку, що є всі достатні та законні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.
Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, діючим законодавством України не передбачено.
Відповідно до ч.6 ст.610 КПК України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.
Як вбачається з тексту вироку Івантєєвського міського суду Московської області від 09.04.2019, відповідно до ст.151 ЦК РФ з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 стягнуто матеріальні збитки в сумі 79758 рублів та в рахунок компенсації моральної шкоди 500000 рублів.
Враховуючи, що до клопотання не додано текст статті Кримінального закону іноземної держави, на якому ґрунтується вирок в частині стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, суд не має можливості вирішити це питання при виконанні вироку суду іноземної держави в цієї частині.
Керуючись ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.610 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно ОСОБА_4 задовольнити.
Вирок Івантєєвського міського суду Московської області від 09.04.2019 стосовно ОСОБА_4 привести у відповідність із законодавством України та вважати:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ, громадянина України, вдовьця, не маючого освіти, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого за вироком Івантєєвського міського суду Московської області від 09.04.2019, відповідно до законодавства України:
- за ч.2 ст.126 Кримінального кодексу України на строк 1 (один) роки 6 місяців позбавлення;
- за ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України на строк 9 (дев`ять) років позбавлення волі;
На підставі ч.ч.1, 2 ст.70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання, на підставі вироку Івантєєвського міського суду Московської області від 09.04.2019 у виді позбавлення волі строком на 10 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначити з 09 квітня 2019 року та зарахувати у строк відбування ним покарання час тримання під вартою з 22 лютого 2018 року по 21 травня 2019 року.
Клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку в частині стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1