ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3668/20 Справа № 171/2125/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2020 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000343 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрезден Федеративної Республіки Німеччина, українця, громадянина України,не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 12 жовтня 2016 року Херсонським міським судом Херсонської області за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України, змінений ухвалою Апеляційного суду Херсонської області, до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 12 червня 2018 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 17 січня 2021 року з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідає сумі 43 940, 00 (сорок три тисячі дев`ятсот сорок).
Судом першої інстанції встановлено, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також з метою запобігання його спробам переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення виникла необхідність у застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, на думку суду, не може запобігти зазначеним ризикам.
В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу в частині застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В обґрунтування вказує, що провину свою за ч. 3 ст. 185 КК України він визнає, досудовому розслідуванню не перешкоджав, за вчинене правопорушення кається, частково компенсував заподіяну злочином шкоду. Також обвинувачений звертає увагу, що в нього є дружина та двоє маленьких дітей. Зазначає про свою непричетність до інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
- захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування вказує, що до обвинуваченого ОСОБА_5 цілком можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту. Вказує на відсутність доказів причетності останнього до інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. Зазначає, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений. Обвинувачений не має сенсу переховуватися від суду, оскільки він розуміє, що таким чином сам собі нашкодить. Також вказує, що до моменту затримання обвинувачений ОСОБА_5 мав постійне місце проживання, цивільну дружину.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити свої апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти апеляцій, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків того, що останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, за які передбачено покарання від чотирьох до восьми років позбавлення волі, а тому, останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності впливати на свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяннь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказують обвинувачений та захисник в апеляційних скаргах, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та захисника щодо відсутності доказів причетності ОСОБА_5 до інкримінованого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, то вони зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності його вини в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.
Посилання апеляційних скарги щодо необхідності зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, з посиланням на наявність у ОСОБА_5 соціальних зв`язків, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та стороною захисту не надані. Посилання захисник на наявність у ОСОБА_5 постійного місця проживання, з урахуванням вищенаведеного, не є само по собі достатньо переконливим фактом, який би переважав визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2020 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4