Провадження №1-кс/331/1819/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001410 від 18.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області майор поліції ОСОБА_3 за погодженням із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, а саме на нежитлове приміщення, літ.А-7 загальною площею 135,5 м. яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001410 від «18» вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України
Досудовим розслідування встановлено, що до Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, надійшла заява від директора ТОВ ТПФ «Авангард» ОСОБА_5 , яка просить притягнути до відповідальності, особу, яка шахрайським шляхом, під час, на її думку, незаконної ліквідації вказаного товариства, заволоділа майном підприємств, а саме, комерційною нерухомістю яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході проведення подальшого досудового слідства встановлено, що 21.02.1997 року було створено товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА ФІРМА «АВАНГАРД». В подальшому Згідно протоколу №1 загальних зборів учасників вказаного товариства було перерозподілено частини статутного капіталу підприємства наступним чином:

-ОСОБА_6 54680 грн. що становить 1367 часток

-ОСОБА_7 24320 грн. що становить 608 часток.

В подальшому підприємство проводило свою діяльність, згідно статуту та основним джерелом прибутку підприємства було надання в оренду нежитлового приміщення яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

24.02.2016 ОСОБА_5 , було призначено директором товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА ФІРМА «АВАНГАРД».

25.02.2016 один з учасників вказаного підприємства а саме ОСОБА_6 який мав 1367 часток вказаного підприємства помер.

22.03.2016 Запорізькім міським, приватним нотаріусом зареєстровано спадкову справу в якій вказано спадщину, на яку видано свідоцтво та складається яка з права ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , права на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА ФІРМА «АВАНГАРД» у розмірі 1367 часток статутного фонду.

В подальшому встановлено, що 30 липня 2020 ОСОБА_10 , діючи на підставі довіреності від ОСОБА_7 , провів (формальні) збори учасників ТОВ «ТПФ «Авангард», на якому було вирішено про ліквідацію підприємства та призначено ліквідатора ОСОБА_7 , а фактично останній одноосібно прийняв рішення про ліквідацію підприємства в якому мав лише 608 часток проти 1367 часток якій йому не належать, та призначив себе ліквідатором підприємства.

Після чого, ОСОБА_7 не попередивши про свої дії директора підприємства, та спадкоємців особи якій належить більша частина статутного фонду підприємства, почав процедуру ліквідації підприємства та в супереч статуту та з порушенням процедури ліквідації, незаконно розпорядився майном підприємства а саме 09.02.2020 року одноосібно продав майно підприємства а саме приміщення А-7 яке розташована за адресою: АДРЕСА_1 за грошові кошти в сумі 721 000 грн., що явно не відповідає ринковій вартості вказаного приміщення.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових правна нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, № 223349649 від 09.09.2020 року встановлено, що нежитлове приміщення, літ.А-7 яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_11 , реєстраційна картка платника податків: НОМЕР_1 , який набув право власності на підставі договору купівлі продажу від 09.09.2020.
Зважаючи на вищевикладене та керуючись положеннями статті 170 КПК України, посилаючись на те, що з метою збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення є необхідність у накладенні арешту на нежитлове приміщення, літ.А-7 яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та яке на праві власності належить ОСОБА_11 , реєстраційна картка платника податків: НОМЕР_1 .
Слідчий у судовому засіданні подане клопотання підтримав, уточнив, що з огляду на положення ч. 10 ст. 170 КПК України, просить накласти арешт на - нежитлове приміщення, літ.А-7, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та яке на праві власності належить ОСОБА_11 , реєстраційна картка платника податків: НОМЕР_1 - з метою, запобігання можливості, пошкодження, псування, знищення, перетворення цього майна, а також запобігання розпорядженням ним новим власником до з`ясування усіх обставин правомірності чи не правомірності переходу права власності на це майно. Також у судовому засіданні слідчий уточнив, що площа нерухомого майна у клопотанні зазначена не вірно, правильним слід вважати площу 126,5 кв м згідно даних, зазначених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На запитання суду пояснив, що наразі приміщенням продовжує користуватися орендар, який ним користувався до зміни власника майна.
Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
У зв`язку з викладеним, враховуючи, що у слідства є достатньо підстав вважати, що договір купівлі-продажу майна, арешт на яке наразі розглядається, була формальна та у випадку виклику власника майна ОСОБА_11 , на судове засідання, існує ризик відчуження вказаного майна третім особам, слідчий просить розглядати клопотання без участі власника майна ОСОБА_11 .
У зв`язку з викладеним, враховуючі, що майно не було тимчасово вилучене слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду клопотання за відсутності власника майна ОСОБА_11 та/або його представника..

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001410 від «18» вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України.
Згідно обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, предметом злочинних дій може бути об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення, літ. А-7, загальною площею 126,5 кв м, розташований за адресою АДРЕСА_1 , приміщення VІ. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).
Відповідно до договору-купівлі продажу нежитлового приміщення №1780, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 09 вересня 2020 року ОСОБА_12 , вказаний об`єкт нерухомості належить на праві приватної власності ОСОБА_11 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт майна встановлена наявність доказів, що вказують на те, що злочин можливо було вчинено, а саме, на це вказують додані до матеріалів клопотання протокол допиту свідка ОСОБА_8 , статутні документи ТОВ «ПТФ «АВАНГАРД», свідоцтво про право власності на приміщення №837 від 26.05.1997,свідоцтво про право на спадщину, документи, що підтверджують продаж майна, копія договору купівлі-продажу майна. Також слідчий суддя бере до уваги той факт, що згідно рішення учасника від 30 липня 2020 року щодо ліквідації ТОВ «ПТФ «АВАНГАРД» прийняте рішення про закриття поточного рахунку підприємства, натомість Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 09 вересня 2020 року містить посилання на перерахування грошових коштів Покупцем протягом шести місяців з дня підписання договору саме на рахунок підприємства. Таким чином, додані до клопотання докази вказують на те, що можливо було вчинене кримінальне правопорушення, предметом якого є нерухоме майно, на яке слідчий просить накласти арешт.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Пунктом 11 зазначеної норми закону передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, оскільки додані до клопотання письмові докази свідчать про те, що вказане нерухоме майно, може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, подальша зміна права власності на цей об`єкт нерухомого майна може суттєво утруднити проведення досудового розслідування та можливе відшкодування збитків, нанесених кримінальним правопорушенням.
Крім того, зважаючи на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя виходить з того, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Так, під час розгляду клопотання встановлено, що на разі немає даних про те, що ОСОБА_11 , (власником майна) сплачено грошові кошти за нього відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу, таким чином, власник майна не поніс витрат при набутті майна у власність. Більш того, згідно рішення від 30 липня 2020 року про ліквідацію товариства, поточний банківський рахунок підприємства закритий.
Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107).
Так, враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за можливе накласти арешт саме шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, яке перебуває у власності ОСОБА_11 а саме нежитлове приміщення, літ. А-7, загальною площею 126,5 кв м, розташований за адресою АДРЕСА_1 , приміщення VІ. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).
Розглядаючи вимоги клопотання щодо заборони користування об`єктом нерухомого, слідчий суддя приходить до висновку, що така вимога є необґрунтованою.
Так, відповідно до норми п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, серед іншого, повинен перевірити наслідки задоволення клопотання для третіх осіб. Так, відповідно до пояснень слідчого при розгляді клопотання, вказане майно використовується суб`єктом господарювання для розміщення продуктового магазину. Жодних даних, щодо незаконності використання приміщення, і яким чином його використання третіми особами зможе запобігти цілям арешту майна, про яке зазначено у клопотанні, слідчим не наведено. З огляду на викладене, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання у частині заборони користуватися об`єктом нерухомого майна.
Керуючись ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження на нежитлове приміщення, літ. А-7, загальною площею 126,5 кв м, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , приміщення VІ. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), яке на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , реєстраційна картка платника податків: НОМЕР_1 .
В іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження,, у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.
Ця ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1