ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2226/20 Справа № 210/5896/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001596 25 серпня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
До набрання вироком законної сили залишено щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 26 серпня 2018 року.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні умисного вбивства за наступних обставин.
25 серпня 2018 року упродовж дня ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання, а саме: в приміщенні кв. АДРЕСА_2 , вживав спиртні напої разом зі своїми знайомими ОСОБА_10 та його дружиною ОСОБА_11
25 серпня 2018 року приблизно о 16:00 год. на мобільний телефон ОСОБА_11 зателефонувала її знайома ОСОБА_12 , та запросила її з чоловіком до себе в гості за місцем проживання, а саме: в приміщення кв. АДРЕСА_3 , розташованій у цьому ж під`їзді будинку, в якій мешкала разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_13 , з метою продовження вживання спиртних напоїв. При цьому ОСОБА_12 під час розмови з ОСОБА_11 повідомила, що зазначене запрошення не стосується ОСОБА_7 .
Залишивши приміщення квартири за місцем проживання ОСОБА_7 та повідомивши останньому про вказане запрошення, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 прослідували за місцем мешкання ОСОБА_13 та його співмешканки ОСОБА_12 в приміщення кв. АДРЕСА_4 , де з указаними особами почали вживати спиртні напої на кухні вказаної квартири.
Залишившись у себе в помешканні ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сприйняв поведінку свого сусіда ОСОБА_13 , який не запросив його в гості, як прояв зневаги до себе, у результаті чого у нього раптово виникло почуття гострої неприязні до ОСОБА_13 та умисел на заподіяння йому смерті за вказаних мотивів.
Діючи з цією метою ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні власної квартири за вищевказаною адресою, взяв кухонний ніж та в такий спосіб підшукав собі знаряддя злочину.
Утримуючи підшуканий ніж у руці ОСОБА_7 , діючи з метою реалізації задуманого злочину, о 18:20 год. 25 серпня 2018 року вийшов зі своєї квартири та сходами прослідував на сходовий майданчик 9-го поверху в цьому ж під`їзді будинку, де почав стукати у вхідні двері квартири АДРЕСА_3 .
Після того, як ОСОБА_13 відчинив вхідні двері власної квартири, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з метою заподіяння ОСОБА_13 смерті, з мотивів гострої неприязні до нього, знаходячись на порозі кв. АДРЕСА_4 , утримуючи у правій руці підшуканий ним кухонний ніж, приблизно о 18:30 год. 25 серпня 2018 року, умисно, зі значною силою завдав потерпілому ОСОБА_13 , який стояв звернутим до нього обличчям, один за одним 6 ударів клинком даного ножа в ділянки грудної клітини місце розташування життєво-важливих органів людини, передбачаючи при цьому настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_13 та свідомо бажаючи настання таких наслідків.
В результаті отриманих від ОСОБА_7 ножових поранень грудної клітини потерпілий ОСОБА_13 не устояв на ногах та впав в прихожій вищевказаної квартири, вдарившись під час падіння обличчям об тверду поверхню підлоги, де від заподіяних йому тілесних ушкоджень тут же помер, а ОСОБА_7 припинив свої протиправні дії та повернувся в приміщення власної квартири.
Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 спричинені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_13 , що настала приблизно о 18:40 год. 25 серпня 2018 року в приміщенні прихожої кімнати кв. АДРЕСА_4 в результаті множинних проникаючих поранень грудної клітини з ушкодженням легень, яке ускладнилося гострим малокрів`ям.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та повернути провадження на досудове розслідування.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що його дії було неправильно кваліфіковано. Зазначає, що судом було проігноровано деякі його клопотання, зокрема, про проведення експертизи пальців його ніг, про виклик експерта, про витребовування з ІВС його пояснювальної записки, відповідно до якої пошкодження на його лиці були отримані від потерпілого, та не взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання. Вказує, що свідок ОСОБА_12 надала неправдиві свідчення, постійно їх змінювала та вони спростовуються свідченнями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Звертає увагу на відсутність в нього мотиву на вбивство. Вказує, що двічі приходив до ОСОБА_13 : перший раз за водою, проте той попрохав його починити дзвінок, і вже вдруге він прийшов з інструментами, серед яких і був ніж. Зазначає, що рятував своє життя (потерпілий його сильно здавлював, не відпускав, у зв`язку з чим йому стало мало повітря та він почав пручатись, проте це не дало результатів та він вирішив легко пирнути його ножем, проте не попав, а потерпілий все не відпускав, і вже перебуваючи у конвульціях наніс йому три удари в живіт, після чого потерпілий його відпустив та вони впали в різні сторони). Вказує, що це саме він викликав поліцію. Звертає увагу, що під час досудового розслідування відмовився від проведення слідчого експерименту за порадою захисника, проте в судовому засіданні наполягав на його проведенні, але йому було відмовлено. Вказує, що свідки не говорили йому куди пішли. Зазначає, що потерпілий впав на спину, що підтверджено експертизою. Зазначає, що у потерпілого був мотив його душити, а саме ревнощі, оскільки свідок ОСОБА_12 часто була в нього дома п`яною, що підтверджують усі свідки. Звертає увагу, що має на утриманні малолітню дитину.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що обвинувачений не мав умислу на вбивство потерпілого та йому не було відомо про запрошення ОСОБА_12 свідків ОСОБА_16 . Зазначає, що свідок ОСОБА_12 не бачила самої події, що підтверджується відеозаписом відтворення обставин за її участю, та її пояснення суперечать поясненням інших свідків.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, те, що обвинувачений його вчинив у стані алкогольного сп`яніння щодо особи, з якою раніше перебував у добросусідських відносинах, шкоду, завдану злочином, не відшкодував, не розкаявся, змінював показання, приховував сліди злочину, одразу після вчинення інкримінованого діяння покинув місце злочину, не відкривав двері квартири та чинив опір працівникам поліції, не надав медичну допомогу потерпілому.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та просив її задовольнити в повному обсязі, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг обвинуваченого і захисника та просили їх задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Потерпілий ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника на те, що суд порушив вимоги кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, досудове розслідування та судовий розгляд за провадженням проведено неповно, є необгрунтованими.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події, огляду трупу, у лікарському свідоцтві про смерть, у протоколі слідчого експерименту, у висновках судово-медичних експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Так, винуватість ОСОБА_7 підтверджена показаннями і самого обвинуваченого, який, зокрема, не заперечував факт нанесення потерпілому ударів ножем.
Із показань потерпілого ОСОБА_9 слідує, що він є сином померлого ОСОБА_13 , знайомий з ОСОБА_7 , бо деякий час мешкали у одному домі, у них є родич, який займався ремонтами, не знає, щоб батько просив обвинуваченого щось ремонтувати, після вбивства він прибирав у квартирі, де лежав батько, було багато крові, біля вхідних дверей у радіусі метра теж, пляшки з водою не було, слідів ремонту дзвінка також.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив, що є працівником поліції, 25 серпня 2018 року отримав сповіщення про вчинення вбивства, приїхав на місто, жінка вказала на особу, яка вчинила вбивство, встановили, що чоловік з під`їзду не виходив, закрився в квартирі. Зателефонували йому, він сказав, що зараз на «Автовокзалі», але з`ясувалося, що він в квартирі, викликали МНС, щоб відчинити двері. Разом з МНС застрягли в ліфті, де перебували близько 30 хвилин. Коли добралися до квартири обвинуваченого, перші двері були виламані, намагалися відкрити другі - обвинувачений почав розпилювати сльозоточивий газ, потім працівнику поліції, який відкривав заслінку, наніс удари по руці ціпком. Коли відкрили двері, обвинувачений став чинити опір (тікати на балкон, махати ціпком від бензопили), у зв`язку з чим застосували спецзаходи до нього. Тілесні ушкодження могли бути у ОСОБА_7 , оскільки він вчиняв опір.
Із показань свідка ОСОБА_11 слідує, що обвинувачений її сусід, 25 серпня 2018 року вона, її чоловік ОСОБА_18 та ОСОБА_7 грали у шахи, випивали, приблизно о 15:00 год. зателефонувала ОСОБА_12 та запросила у гості без ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_13 (її співмешканець) не хоче його бачити. Вони пішли до них та сиділи на кухні, коли роздався дзвінок, ОСОБА_13 відкрив двері, відштовхнув ОСОБА_7 , сказав: «хочеш сигарети - на». Потім обвинувачений прийшов вдруге, ОСОБА_12 бачила через вічко, що у обвинуваченого щось у руках та хотіла піти відкрити двері, але ОСОБА_13 сказав, що сам розбереться. Вона сиділа біля вікна, вибігла за ОСОБА_18 , коли побачила, як упав ОСОБА_13 , а ОСОБА_21 убігав. Вона стала низом сарафана ОСОБА_13 рани закривати, до приїзду «швидкої» була з ним. Нічого про пляшку води не чула, чи були інструменти - сказати не може. Знає, що між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 були конфлікти.
Відповідно до показань свідка ОСОБА_18 обвинувачений його сусід, 25 серпня 2018 року він разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_7 грали в шахи та випивали, приблизно о 16:00 год. дружині зателефонувала ОСОБА_12 та запросила у гості без ОСОБА_7 . Вони пішли до них та сиділи на кухні у ОСОБА_13 , коли прийшов ОСОБА_7 , проте ОСОБА_13 його не пустив, через 10 хв. знову стук у двері, ОСОБА_12 сказала, що там ОСОБА_7 з ножем, ОСОБА_13 пішов відчиняти двері, почулася якась штовханина, метушня, ані ударів, ані криків не було, через 3-5 хв. побачив, що ОСОБА_13 падає. Він сидів ближче всіх, вискочив перший. Двері були відчинені, ОСОБА_13 стояв до нього спиною на порозі, падав у квартиру, а обвинувачений відскочив на сходовий майданчик та побіг, нічого не казав. У потерпілого було 3 рани, вони з жінкою прикривали їх. Щодо ремонту дверного дзвінка нічого не чув. Чи казали ОСОБА_7 куди вони від нього їдуть, не пам`ятає.
Згідно показань свідка ОСОБА_19 вона була співмешканкою ОСОБА_7 , знає ОСОБА_13 як завсідника бару, вони багато років товаришували, 25 серпня 2018 року їй зателефонували та повідомили про те, що сталося, вона не повірила, скоріше подумала би на ОСОБА_13 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що була співмешканкою ОСОБА_13 , 25 серпня 2018 року вона запропонувала ОСОБА_11 прийти у гості, та прийшла з чоловіком ОСОБА_18 за півгодини до приходу з роботи ОСОБА_13 , потім всі разом сиділи на кухні, випивали. Прийшов ОСОБА_7 , спочатку дзвонив на телефон, потім дзвонив та стукав, ломився у двері. Вона підійшла до дзвінка, побачила ОСОБА_7 з ножем, сказала всім. ОСОБА_13 обурився та сказав, що сам розбереться, відкрив двері, обвинувачений намагався зайти в квартиру, а потерпілий виштовхував його, а потім вона побачила кров. Все продовжувалося хвилин п`ять. Як ОСОБА_7 наносив удари ножем не бачила, бачила, що в одну сторону вдарив, як дралися, руками махали, крутилися, штовхалися. Вона стояла на відстані приблизно метри два, чоловік до неї спиною стояв. ОСОБА_18 з ОСОБА_11 вийшли з кухні, ОСОБА_18 виштовхав обвинуваченого та закрив двері, а ОСОБА_13 впав на спину в квартирі, викликали «швидку», поклали чоловіка на бік. Як ОСОБА_7 впав, теж бачила. Того дня не дзвонили ОСОБА_7 , не просили нічого ремонтувати, дзвінок працював. Стосунки між її чоловіком та обвинуваченим були нормальні, але симпатії не було. У той день спиртне з ним не розпивали. Чоловік з роботи тверезий прийшов. В подальшому свідок зазначила, що перебувала у той день у стані сильного алкогольного сп`яніння і щодо того, чи першою вона виходила, коли ОСОБА_7 прийшов у друге - сказати не може.
Відповідно до свідоцтва про смерть від 27 серпня 2018 року смерть ОСОБА_13 наступила 25 серпня 2018 року.
Як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 остання у присутності понятих розповіла та показала механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , спосіб та за яких обставин було вчинено вбивство потерпілого, місце, куди було викинуто ніж, яким було спричинено смертельне поранення потерпілому, що також було зафіксовано на відео, переглянуте у судовому засіданні суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності зазначених вище показань свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні. Мотивів для обмови ОСОБА_12 та іншими свідками обвинуваченого суд не встановив і такі мотиви не містяться в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, а тому доводи в цій частині є необгрунтованими.
Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження та ролі обвинуваченого не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях потерпілої та свідків, які вони особисто давали під час судового розгляду, свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками яких вони були, і не впливають на висновок суду, а тому доводи обвинуваченого та захисника в цій частині є необгрунтованими.
Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду про те, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 були безпосередніми свідками конфлікту, підтверджують, що саме ОСОБА_7 наніс удари ОСОБА_13 , внаслідок яких настала його смерть, та надані ними свідчення не підтверджують версію ОСОБА_7 щодо відсутності мотиву на умисне вбивство потерпілого, оскільки жодним з них не підтверджено, що дверний дзвінок у той день не працював.
Також, відповідно до протоколу огляду місця події від 25 серпня 2018 року та додатків до нього, а саме фототаблиці, пляшка води, яку обвинувачений за його словами залишив біля дверей, відсутня.
Крім того, наявність слідів ремонту дзвінка (залишків ізоляційного матеріалу після зачищення дротів) не підтверджена потерпілим ОСОБА_9 , який прибирав у коридорі після проведення огляду поліцією.
Винуватість ОСОБА_7 також підтверджується сукупністю наявних в матеріалах провадження належних та допустимих письмових доказів, зокрема, із висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 979 від 05 жовтня 2018 року (КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР») слідує, що на клинку ножа, вилученому 25 серпня 2018 року під час обшуку помешкання ОСОБА_7 , встановлено наявність крові, виявлені антигени В і Н ізосерологічної системи АВ0, що не виключає можливості походження крові від особи групи крові В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВ з вмістом супутнього антигену Н цієї же системи АВО, яким в даному випадку є потерпілий ОСОБА_13 .
А відповідно до висновку експерта №86-МК від 23 листопада 2018 року не виключається заподіяння колото-різаної рани на клапті шкіри області грудної клітки праворуч, що був вилучений з трупа ОСОБА_13 , клинком, представленого на експертизу ножа, вилученого 25 серпня 2018 року під час обшуку помешкання ОСОБА_7 , або будь-якого іншого предмета з аналогічними властивостями.
За матеріалами кримінального провадження смерть ОСОБА_13 настала від гострого малокрів`я, множиних колото-різаних поранень на грудній клітині з ушкодженням легень, множинних відкритих ран стінки грудної клітки, спричинених нападом з використанням гострого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкодження, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя та в даному випадку призвела до смерті.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1493 від 30 вересня 2018 року тілесні ушкодження у потерпілого виникли прижиттєво, незадовго до настання смерті, на що вказують їх характер та морфологічні особливості, враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічні особливості тілесних ушкоджень, потерпілий після отримання усього комплексу тілесних ушкоджень міг самостійно пересуватись протягом короткого проміжку час до втрати свідомості, ОСОБА_13 у момент спричинення йому тілесних ушкоджень був звернений до нападника ОСОБА_7 передньою та лівою бічною поверхнею тіла, а виявлені тілесні ушкодження не є характерними для боротьби або самооборони. Враховуючи анатомічну локалізацію, характер та морфологічні особливості усіх виявлених тілесних ушкоджень, не виключається можливість їх утворення при обставинах та механізмі, вказаними свідком ОСОБА_12 під час слідчого експерименту за її участю.
За таких обставин вважати, що обвинувачений при нанесенні один за одним в швидкій послідовності у короткий проміжок часу шести ударів клинком даного ножа в ділянки грудної клітини у місце розташування життєво-важливих органів людини, не мав умислу на вбивство потерпілого, є неможливим, при цьому слід зазначити, як вбачається з вищенаведеного висновку, довжина ранових каналів становить 9 см, 12 см, 11 см, 4 см, 3,5 см, 3,5 см, що свідчить про надмірну силу удару, не характерну для особи, яка не бажає та не має умислу на спричинення смерті іншій особі. Крім того, відповідно до висновку експерта №1493 від 30 вересня 2018 року виявлені у потерпілого ОСОБА_13 тілесні ушкодження не є характерними для боротьби або самооборони.
Висновки суду про те, що ОСОБА_7 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілому, діяв з прямим умислом на вбивство, є обгрунтованими, оскільки, як достовірно встановлено судом, завдаючи 6 ударів ножем в область грудної клітини потерпілого, обвинувачений діяв навмисно, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачав настання смерті потерпілого, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи №188 від 20 вересня 2018 року, і саме ці дії вказують на наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого.
За таких обставин з урахуванням встановленої судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_7 обгрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 1 ст. 115 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.
З огляду на викладене доводи у скаргах щодо неналежної оцінки доказів та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не можна визнати прийнятими, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для закриття кримінального провадження.
Суд першої інстанції ретельно перевіряв доводи, висунуті захисником та обвинуваченим на свій захист. Викладений у вироку мотив визнання цих доводів безпідставними і такими, що не відповідають матеріалам провадження, апеляційний суд знаходить обґрунтованими і погоджується з ними.
Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено. Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником в апеляційних скаргах, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скаргах обвинуваченого та захисника про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.
Слід визнати необґрунтованими й доводи обвинуваченого та захисника про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження.
Таким чином, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на зібраних у провадженні доказах, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.
Доводи обвинуваченого про те, що судом було проігноровано його клопотання, зокрема, про проведення експертизи пальців його ніг з крововиливами під нігтями, про виклик експерта, про витребовування з ІВС його пояснювальної записки, відповідно до якої пошкодження на його лиці були отримані від потерпілого, не заслуговують на увагу, оскільки згідно аудіозапису судових засідань суду першої інстанції усі заявлені обвинуваченим клопотання були розглянуті судом першої інстанції у відповідності до вимог КПК України та по ним були постановлені відповідні судові рішення. Зокрема, судом було відмовлено у задоволенні клопотань про додатковий допит свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_12 щодо підтвердження факту ремонту кнопки дзвінка, перехресний допит подружжя ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , оскільки заявлені обвинуваченим свідки допитані в судовому засіданні за участі обвинуваченого, його захисника та сторони обвинувачення та вони мали можливість задавати питання, враховуючи, що допит всіх свідків відбувався протягом одного судового засідання 23 квітня 2019 року, жодних клопотань про перехресний допит чи додатковий допит свідків не надходило, тим більше суд не вбачає розбіжностей у показах свідків.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого про проведення слідчого експерименту, в ході якого має бути встановлено факт ремонту дверного дзвінка, оскільки 20 вересня 2018 року під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 у присутності захисника ОСОБА_22 відмовився від проведення слідчого експерименту. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України вирішення питання про проведення слідчого експерименту віднесено до дискредиційних повноважень слідчого та прокурора.
Доводи обвинуваченого про те, що саме він викликав поліцію спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , які зазначили, що ними було викликано швидку допомогу, а також поведінкою обвинуваченого під час його затримання. Так, відповідно до показань свідка ОСОБА_20 , який є працівником поліції та 25 серпня 2018 року здійснював затримання обвинуваченого, останній з під`їзду не виходив, закрився в квартирі, вводив в оману щодо свого місцезнаходження, чинив опір: розпилював сльозоточивий газ, наносив удари ціпком, намагався втекти на балкон, у зв`язку з чим до нього були застосовані спецзаходи.
Зазначені показання свідка ОСОБА_20 також спростовують доводи обвинуваченого про отримання ним тілесних ушкоджень від потерпілого ОСОБА_13 , оскільки, як зазначив останній, тілесні ушкодження могли виникнути у ОСОБА_7 під час затримання, коли останній чинив опір.
Доводи обвинуваченого про те, що він не знав, куди пішли свідки Єфанови, спростовуються сукупністю наявних у матеріалах провадження доказів, зокрема, поясненнями самих свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , які зазначили, що перебували у ОСОБА_7 , коли їм зателефонувала ОСОБА_12 та сказала, щоб вони прийшли до них у гості.
Всупереч доводам обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про те, що слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_12 проводився з порушеннями, слідчий експеримент було проведено у відповідності до вимог КПК України, під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_12 без сторонніх підказок з деталями описувала події за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_13 , безпосереднім очевидцем яких вона була.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судово-медичною експертизою встановлено, що потерпілий впав на спину, а не лицем вниз, як про це зазначив суд, слід зазначити наступне.
Відповідно до протоколу огляду трупу від 25 серпня 2018 року, а саме фототаблиць до нього, потерпілий розташований на підлозі лежачи частково на спині, частково на лівій частині бічної поверхні тіла, голова повернута у бік та містить видимі пошкодження.
Зі слів свідка ОСОБА_12 слідує, що потерпілий ОСОБА_13 після спричинення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень справ на спину, після чого свідок разом із свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_18 поклали його на бік та закривали рани.
При цьому, у висновку судово-медичної експертизи №1493 від 30 вересня 2018 року експертом констатовано, що тілесне ушкодження у вигляді садна в області перенісся на обличчі потерпілого виникло від дії тупого твердого предмета (предметів) або удару об такий предмет. Тобто садна в області перенісся на обличчі потерпілого ОСОБА_13 могли виникнути під час падіння обличчям об тверду поверхню підлоги, як це було встановлено органами досудового розслідування та судом першої інстанції.
Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення. Тому апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого та захисника про відсутність допустимих доказів його вини у заподіянні смерті потерпілому є безпідставними.
Доводи ж обвинуваченого про те, що деякі обставини всебічно не досліджені: зокрема, на його думку, не перевірено його доводи про наявність умислу у потерпілого на його вбивство, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої і апеляційної інстанцій, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 50, 65 КК України і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкції частин та статті Кримінального кодексу України покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується доводів прокурора та обвинуваченого про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, слід зазначити наступне.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що відсутні обставини, що помякшують покарання, та визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який в силу положень ст. 89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, не одружений, до взяття під варту офіційно не працював, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував та не перебуває, за місцем реєстрації та проживання характеризується задовільно, думку потерпілого, який просив призначити суворе покарання, а також відношення обвинуваченого до вчиненого злочину і відсутність щирого каяття, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який відноситься до особливо тяжких, свою вину у вчиненому злочині не визнав, те, що обвинувачений його вчинив у стані алкогольного сп`яніння щодо особи, з якою раніше перебував у добросусідських відносинах, не розкаявся, змінював показання, а також його поведінку після вчинення злочину: приховував сліди злочину та чинив опір працівникам поліції, не надав медичну допомогу потерпілому, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Посилання прокурора на те, що обвинувачений шкоду, завдану злочином, не відшкодував, є безпідставними, оскільки як слідує з матеріалів провадження потерпілий під час досудового розслідування та судового розгляду цивільного позову про відшкодування шкоди не заявляв.
Доводи обвинуваченого про наявність у нього на утриманні малолітньої дитини мають місце, проте зазначена обставина по собі не може бути визнана тим фактором, який би знижував суспільну небезпеку особи обвинуваченого, чи вказував на можливість його виправлення без відбування покарання, з огляду на проаналізовані в своїй сукупності матеріали кримінального провадження, що в цілому характеризують особу ОСОБА_7 . Крім того, з матеріалів провадження слідує, що обвинувачений до взяття під варту офіційно не працював.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі прокурора, та більш м`якого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на це наведені в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для зміни призначеного ОСОБА_7 покарання, про що наполягали в своїх апеляційних скаргах прокурор та обвинувачений.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року щодо ОСОБА_23 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_24 .