№707/1834/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2020 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000705 від 10.08.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси Черкаської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, тимчасово непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, є особою з інвалідністю ІІІ групи, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимого;
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 10 серпня 2020 року, близько 04 години 00 хвилин, маючи умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно, без дозволу власника, не маючи на те законних підстав, через хвіртку зайшов на подвір`я домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 10 червня 2003 року належить ОСОБА_5 , 1941 року народження, яка в цей час перебувала в одній з кімнат жилого будинку. Продовжуючи реалізацію свого кримінально протиправного умислу, направленого на порушення недоторканості житла, за відсутності визначених законом підстав, ОСОБА_4 зняв москітну сітку з вікна веранди та через незачинену стулку умисно проник в середину вищевказаного будинку, перебуваючи в якому, зайшов в приміщення кухні, чим порушив гарантоване ст. 30 Конституції України право ОСОБА_5 на недоторканість житла.

Указані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла.

Він же, 10 серпня 2020 року, близько 04 години 00 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через хвіртку зайшов на подвір`я домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , та, переконавшись в тому, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, через незачинені на замок вхідні двері проник в приміщення сараю, звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів, викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: електропилу марки «МТD», моделі «ЕСS 20/40», вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 8/808 від 21.08.2020 могла становити 1366,67 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Указані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. З ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у приміщення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати, від дачі показів відмовився.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши ОСОБА_4 наслідки застосування положень частини третьої статті 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінальних правопорушень, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення частини третьої статті 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 , у судовому засіданні не добуто.
З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії по обох епізодах вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла та за ч. З ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення.
Підстав, у відповідності до частини третьої статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:
- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив призначити обвинуваченому остаточну міру покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та застосувати статтю 75 КК України, визначивши іспитовий строк терміном 2 роки; обвинувачений просив його суворо не карати);
- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття);
- ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином (ч. 3 ст. 185 КК України) та кримінальним проступком (ч. 1 ст. 162 КК України);

- особливості й обставини вчинення кримінальних правопорушень: форму вини (прямий умисел), мотив і мету вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (корисливий мотив, мета збагачення за рахунок чужого майна), спосіб вчинення кримінальних правопорушень (проникнення до житла шляхом зняття москітної сітки з вікна; проникнення до підсобного приміщення шляхом вільного доступу), стадію вчинення (закінчені кримінальні правопорушення), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (завдання матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 );
- особу обвинуваченого, який в силу статті 89 КК України вважається раніше не судим; визнав свою вину; щиро розкаявся; має постійне місце проживання, за яким характеризується негативно; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; не працює; неодружений; на утриманні неповнолітніх дітей не має; є особою з інвалідністю ІІІ групи.
Частинами першою третьою статті 70 КК України встановлено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.
За вищевикладених обставин, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання за кримінальні правопорушення за правилами статті 70 КК України.
При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини.
Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Водночас, суд дійшов висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, не зменшує їх суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.
Враховуючи наведені обставини справи, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді обмеження волі на певний строк, а за ч. 3 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі на певний строк, у межах санкцій ч. 1 ст. 162 та ч. 3 ст. 185 КК України, за якими він обвинувачується, після чого визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Водночас, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, згідно висновку якої орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, та вважає можливим відповідно до статті 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 статті 76 КК України.
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України,та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Майнова шкода, завдана кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_6 , складає 1366,67 грн та відшкодована під час досудового розслідування.

Цивільний позов не заявлено.

Відносно обвинуваченого обрано міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

У порядку частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз у сумі 2615 грн 20 коп.

Речові докази слід розподілити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді 1 року обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає обов`язки, покладені на нього судом.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на Черкаський районний відділ з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередній - домашній арешт у нічний час доби.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджену вартість проведення судових експертиз у сумі 2615 грн (дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 20 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні:

- скляну пляшку, вісім слідів папілярних візерунків, дактилокарту на ім`я ОСОБА_4 , запальничку синього кольору, слід речовини бурого кольору, футболку синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, сліди речовини бурого кольору; передані до камери схову речових доказів Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, - знищити.

Магнітофон марки «Vіtек», переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 , - залишити останній за належністю.

Електропилу марки «МТD», моделі «ЕСS 20/40», передану на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - залишити останньому за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя: ОСОБА_1