У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2020 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого за ч. ч.2, 3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_7 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2020 року клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задоволено. Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено до 25 листопада 2020 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обвинувачений ОСОБА_5 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що відсутні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Стверджує, у нього на утриманні знаходиться батько похилого віку, який потребує догляду та малолітня донька.
Окрім того, посилається на незадовільний стан здоров`я.
____________________________________________________________________провадження № 11-кп/812/1058/20 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_9
Категорія: оскарження рішення щодо
продовження строку тримання доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1
під вартою
Встановлені судом першої інстанції обставини.
В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебувають об`єднані обвинувальні акти у кримінальному провадженні: № 0002567, відомості про яке внесено 12.07.2019 року до ЄРДР; № 0002752, відомості про яке внесено 27.07.2019 року до ЄРДР; № 0003100 відомості про яке внесено 24.08.2019 року до ЄРДР, № 0003121, відомості про яке внесено 26.08.2019р. до ЄРДР; № 0003455, відомості про яке внесено 25.09.2019р. до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ч.3 ст.185 КК України.
Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 . Обґрунтовує клопотання тим, що для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого переховуватися від суду та вчинити інше кримінального правопорушення, які на теперішній час не зменшилися, необхідно продовжити строк тримання ОСОБА_5 під вартою.
Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора, послався на відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_5 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження у відношенні ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України, постановлено ухвалу про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, її зв`язки з суспільством.
У рішенні по справі «Летелье проти Франції» від 26.06.1991р. Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.
У рішенні по справі « W. Проти Швейцарії» вд 26.01.1993р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Відповідно до пункту 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України» Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєнню іншого злочину.
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Висновки суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості обвинуваченим переховуватися від суду, вчините інше кримінальне правопорушення, - є правильними.
Про наявність зазначених ризиків свідчить те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, раніше неодноразово судимий, в ході досудового розслідування оголошувався у розшук.
У провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебувають п`ять об`єднаних в одне провадження обвинувальних актів відносно ОСОБА_5 .
З огляду на наявність вищевказаних ризиків, даних про особу обвинуваченого, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків та не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, про що просить апелянт.
Наведені апелянтом обставини про те, що у нього є батько похилого віку та на утриманні перебуває малолітня дитина, не свідчать про необхідність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Окрім того, не є слушними доводи обвинуваченого про незадовільний стан його здоров`я.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально профілактична і протиепідемічна робота в слідчих ізолятарах організовується і проводиться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього в СІЗО створюється медична частина, яка є її структурним підрозділом.
Так, медична частина державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.
Отже, відповідно до наведеного при необхідності медична допомога може бути надана підозрюваному в умовах СІЗО.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може перебувати в умовах СІЗО. Не надано таких даних і в судовому засіданні апеляційної інстанції.
З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: