ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/994/21
провадження № 1-кс/753/259/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_5 щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007381 від 08 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст. 307 КК України, -
встановив:
Адвокат ОСОБА_3 , діючий в інтересах ОСОБА_4 , 19 січня 2021 року звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва на бездіяльність слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_5 щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007381 від 08 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст. 307 КК України.
Мотивуючи скаргу тим, що 13 січня 2021 року ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва надано дозвіл слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у місті Києві на проведення обшуку за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 . При цьому зазначеною ухвалою було надано дозвіл на відшукання та вилучення: наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, лабораторного обладнання для іх виготовлення, блокнотів або інших зиписів з інформацією щодо збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів. Також надано дозвіл на огляд та вилучення інформації під час проведення обшуку із залученням спеціаліста із засобів мобільного зв"язку або іншої техніки, яким користувався ОСОБА_4 в яких міститься інформація щодо збіту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів. Однак за результатами обшуку було вилучено майно, яке не зазначено в ухвалі слідчого судді, та на вилучення якого слідчий суддя не надавав дозвіл, а саме: 14 упаковок з під стартових пакетів; 14 пластиковых карток від стартових пакетів; 8 карток пам`яті; банківська картка НОМЕР_1 на ім`я Leonid Bryzgin", 25 сім карт; планшет Samsung чорного кольору із розбитим екраном; планшет Assostant АР-703ВО чорного кольору; телефон Iphone З 32GB чорного кольору; телефон Samsung GT 19100; телефон Fly ВІ9003 чорного кольору; телефон Samsung GT S7272 чорного кольору; 3 телефони Samsung синього, червоного та чорного кольору, телефон "Хуавей" чорного кольору; 2 кнопкових телефони марки "Nokia".
До цього часу доля частини вилученого та неповернутого майна невідома і воно не повернуто законному володільцю, що унеможливлює подальше користування та розпорядження своєю особистою власністю, що й стало підставою звернення скаржника зі скаргою до слідчого судді.
В судовому засіданні скаржник в особі ОСОБА_3 , діючий в інтересах ОСОБА_4 , скаргу підтримав з тих же підстав та просив її задовольнити.
Слідчий та прокурор в судове засідання не з"явилися, про дату час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином - шляхом направлення рекомендованої пошти з повідомленням про вручення та смс-повідомлення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду).
Згідно із частиною третьою статті 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги (ч.2 ст. 306 КПК України).
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).
Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини - в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України»).
За таких підстав слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності слідчого/прокурора, що узгоджується приписами ч.3 ст.306 КПК України.
Виходячи з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Слідчим суддею у порядку підготовки скарги до судового розгляду витребувались з Дарницького УП ГУ НП у м. Києві матеріали вказаного кримінального провадження.
Так, слідчим Дарницького УП ГУ НП у м. Києві на вимогу слідчого судді надані матеріали кримінального провадження, які стали предметом дослідження під час розгляду цієї скарги, й у тому числі постанова слідчого про визнання речовими доказами від 14 січня 2021 року.
Зі скарги та додатних до неї документів вбачається, що в провадженні Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007381 від 08 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст. 307 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до незаконного збуту наркотичного засобу «метадон» безконтактним шляхом в Дарницькому районі м. Києва причетна група осіб у складі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , й за місцем мешкання ОСОБА_4 , який є власником 1/5 частки та проживає у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , можливо знаходяться речі, які є предметом вчинення злочину, а саме - наркотичні засоби, психотропні речовини та їх аналоги, лабораторне обладнання для їх виготовлення; блокноти або інші записи з інформацією щодо збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів; засоби мобільного зв`язку або інша техніки, у яких міститься інформація щодо збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів; банківські картки; а також грошові кошти, здобуті злочинним шляхом, й у органу досудового розслідування виникла необхідність у проведенні обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 06 січня 2021 року надано дозвіл групі слідчих Дарницького УП ГУНП у м. Києві, й у тому числі слідчому ОСОБА_11 , на проведення обшуку у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_4 та який є власником 1/5 частки зазначеної квартири, з метою відшукання та вилучення: наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, лабораторного обладнання для їх виготовлення; блокнотів або інших записів з інформацією щодо збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, а також надано дозвіл на огляд та вилучення інформації під час проведення обшуку, із залученням спеціаліста, із засобів мобільного зв`язку або іншої техніки, якими користується ОСОБА_4 , в яких міститься інформація щодо збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів.

13 січня 2021 року слідчим проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 відповідно до протоколу обшуку від 13 січня 2021 року.

Й постановою слідчого слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП в місті Києві від 14 січня 2021 року майно, на яке вказує скаржник, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0007381, які просить скаржник повернути, як тичасово вилучене майно.
Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя обґрунтовує таким.
Правовий статус майна вилученого під час обшуку, яке входить до переліку майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку має відмінний статус з тимчасово вилученим майном.
Так тимчасово вилучене майно відповідно до положень ст. ст. 176 - 174 КПК України передбачає процедуру його повернення або накладення на нього арешту слідчим суддею, а також можливість повного або часткового скасування арешту тимчасово вилученого майна, якщо буде доведено, що подальшому за
стосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а щодо майна, яке вилученого під час обшуку, яке входить до переліку майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку положенням чинного Кримінально-процесуального кодексу України не передбачено процедури накладення арешту на таке майно, як не передбачено процедури його скасування та оскарження правомірності його тривалого необґрунтованого утримання.
Положення ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України передбачають, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Тобто критерієм внесення відомостей до ЄРДР є саме фактичні дані, що вказують на ознаки конкретного складу злочину.
Постновою слідчого від 14 січня 2021 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КПК України.
Припущення скаржника щодо неповерення тимчасово вилученого під час обшуку майна, яке визнано речовим доказом за даним кримінальним провадження, зводяться до заперечень на результати обшуку, й у такий спосіб скаржник намагається впливати на результати кримінального провадження.
Статтею 40 КПК України, визначено гарантії незалежності і недоторканності слідчих, згідно з якими вплив на них у будь - який спосіб забороняється, що означає заборону будь - яких дій стосовно слідчих незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню слідчому в виконанні їх професійних обов`язків чи схилити їх до винесення незаконного рішення. Заборона впливу на слідчих у будь який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади.
Відповідно до статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Аналіз правового змісту ч. 1 ст. 98, ч. 1 ст.167 КПК України дає підстави для висновку про те, що тимчасовим вилученням майна, відповідно до частини 1 ст.167 КПК України, є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про його арешт або повернення. Такий процесуальний порядок щодо тимчасово вилученого майна узгоджується і з вимогами Глави 16 КПК України. В протилежному випадку втрачається сенс у вирішенні питання щодо припинення тимчасового вилучення майна згідно ст. 169 КПК України, оскільки в такому процесуальному статусі воно перебуває лише до винесення постанови слідчим, прокурором про визнання його речовим доказом, й оскільки слідчим суддею встановлено, що вилучене під час обшуку майно визнано слідчим речовим доказом згідно із постановою такого слідчого, така скарга підлягає відмові у її задоволенні.
Відповідно до ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ або документ наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.
Доля речових доказів в кримінальному провадженні по його закінченню вирішується слідчим або судом.
За змістом ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Окрім того, відмовляючи у задоволенні цієї скарги, слідчим суддею встановлено й таке, що скаржник до звернення до слідчого судді з даною скаргою не звертався до слідчого із заявою про повернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, при цьому оскаржуючи дії слідчого, які полягають у неповерненні тимчасово вилученого майна.
Так, відповідно до ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Відповідно до приписів ст. 3 КПК України слідчий суддя це суддя суду, до повноважень якого належить здійснення у порядок, передбаченому КПК України судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Судове рішення приймається у формі ухвали, постанови або вироку, які мають відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 369, 371 374 КПК України.
Згідно з положеннями частини 1 статті 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Згідно з приписами ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну чи часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенці ї), а судового провадження - суд.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні від 12 січня 2017 року «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» роз`яснив, що бездіяльність стосовно відсутності реагування на відповідні клопотання про вчинення певних процесуальних, зокрема слідчих (розшукових), дій може бути предметом оскарження лише у тих випадках, коли скаржник попередньо ініціював учинення таких дій, звертаючись із відповідним клопотанням до слідчого.
Проте, як вбачається з матеріалів скарги, адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , не надав жодного належного та допустимого доказу звернення ним або ОСОБА_4 до правоохоронного органу (слідчого) з приводу неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, що ним визнається, а саме - відсутня копія такого звернення (заяви) з відміткою про її реєстрацію в канцелярії правоохоронного органу.
У зв"язку із чим слідчим суддею також встановлено, що в матеріалах провадження та в самій скарзі на бездіяльність слідчого відсутні відомості, які б свідчили про вчинену бездіяльність таким слідчим.
У свою чергу в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, п. 46, Европейського суду з прав людини 2002 - ІХ вказано, що тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні здійснюється судами.
При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України "(Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74 - 75, рішення від 07 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально - правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
У справі Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь - яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.
За таких правових підстав та встановлених правовідносин скарга уцілому підлягає відмові у її задоволенні.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 309, 395 КПК України, -
УХВАЛИВ:
У задоволені скарги адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_5 щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007381 від 08 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст. 307 КК України, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
СЛІДЧИЙ СУДДЯ: