Справа № 589/165/16-к
Провадження № 1-кп/589/4/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шостка кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Собичево Шосткинського району, Сумської області, громадянина України, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
18.11.2015 року близько 19 години, перебуваючи за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, під час спілкування з потерпілою ОСОБА_6 на ґрунті неприязних стосунків, маючи умисел на заподіяння легких тілесних ушкоджень, умисно наніс декілька ударів потерпілій по тім`яно-потиличній області голови та в область обличчя, від яких остання впала на підлогу.
В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді : крововиливів в тім`яно-потиличній області голови (1), в області лобу (1), у скроневій області зліва (1), на носі (1), навколо правого ока (1); садна в тім`яно-потиличній області голови (1), за правою вушною раковиною (1), на шиї зліва (2), які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Таким чином ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, визнав. Пояснив, що декілька років тому, точну дату не пам`ятає, близько 18-00 години обвинувачений з матір`ю повернулися додому, за адресою: АДРЕСА_1 , з заробітків в стані алкогольного сп`яніння, випили по одній пляшці горілки. Коли підходили до будинку, зустрів сусідку ОСОБА_7 , яка йшла в сарай з відром. Двері його квартири були зачинені на замок. Після того як обвинувачений з матір`ю зайшли в квартиру, двері зачинили на крючок. Після цього роздягнувся та ліг спати. Мати теж в цей час лягла спати. Через деякий час почув, що його хтось будить. Хто саме це був, він не бачив, так як в кімнаті було темно, але почув жіночий голос. Як хтось вибивав двері його квартири він не чув. По голосу впізнав сусідку ОСОБА_6 . Коли він встав з ліжка, спитав у сусідки: «Що вам треба?», вона відповіла: «Побалакати». В під час розмови сусідка почала сварити обвинуваченого за те, що до них о 5-ій ранку ходять гості, вживають спиртне. Розмова тривала приблизно 10 хвилин. Він не витримав та вдарив її кулаком лівої руки в потиличну частину голови, потім в перенісся. Він почув, як від удару потерпіла впала між диваном та ліжком, потім ОСОБА_4 сів на своє ліжко. Розмова велася не голосно. Кричати ОСОБА_6 почала тільки після того, як обвинувачений її вдарив. Потім потерпіла встала та пішла до себе в квартиру. Щасний хотів закрити двері своєї квартини, але дужка, на яку закривався крючок лежала на полу. Обвинувачений почув, як закривалися двері її квартири. В квартиру сусідки ОСОБА_6 обвинувачений не заходив. Після цього прокинулась мати обвинуваченого. На питання : «Що трапилося?», він відповів : «Нічого». Приблизно через 30-40хвилин приїхали співробітники поліції. Також обвинувачений зазначив, що після випитого спиртного, міг чогось не пам`ятати. Вважає покази потерпілої неправдиві.
Крім вказаних показань, вина ОСОБА_4 у вчиненні проступку повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинення злочину від 18 листопада 2015 року ОСОБА_6 повідомила, що 18 листопада 2015 року о 19.10 год в ході сварки ОСОБА_4 завдав їй тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 272 від 20.11.2015 року у ОСОБА_6 наявні тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів в тім`яно-потиличній області голови, в області лобу, у скроневій області зліва, на носі, навколо правого ока; садна в тім`яно-потиличній області голови, за правою вушною раковиною, на шиї зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження виникли в результаті дії тупих предметів, про що свідчить їх характер, та могли бути спричинені руками людини. Характер та спосіб нанесення тілесних ушкоджень не заперечується і самим обвинуваченим. Пошкодження могли утворилися в строк вказаний у постанові слідчого (18.11.2015 року), про що свідчить колір синців, стадія загоєння ран.
Частково підтверджується вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину і даними слідчого експерименту за участю потерпілої від 08 грудня 2015 року, під час якого остання показала як ОСОБА_4 наніс їй удар по голові ззаду, від якого вона упала.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 286 від 14 грудня 2015 року, механізм нанесення тілесних ушкоджень вказаний потерпілою при слідчому експерименті не суперечить механізму утворення виявлених у ОСОБА_6 пошкоджень.
Підтверджується вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і показаннями потерпілої ОСОБА_6 , а саме в тій їх частині, що ОСОБА_4 18 листопада 2015 року наніс їй удар по голові ззаду, від якого вона впала, а також наніс декілька ударів по обличчю. Ці події відбувалися в будинку АДРЕСА_3 .
Про вчинення проступку за встановлених судом обставин також свідчать такі показання свідків.
Свідок ОСОБА_8 , яка мешкає по АДРЕСА_4 , пояснила, що з обвинуваченим перебуває в звичайних сусідських стосунках, з потерпілою - в конфліктних. Восени 2015 року, точну дату не пам`ятає, близько шостої-сьомої години вечора, вона вийшла зі своєї квартири на першому поверсі будинку до сусідки. Почула крики в квартирі обвинуваченого Щасного, що знаходиться поверхом вище. По голосу впізнала сусідку ОСОБА_6 , інших голосів не почула. Голосу обвинуваченого Щасного також не було чути. Піднялась на другий поверх, постукала в двері квартири сусідки ОСОБА_9 . Вона вийшла з чоловіком. Потім вони почули, як після криків в квартирі Щасного щось гупнуло. Після цього вони порозходились по своїх квартирах. В цей вечір голосів в квартирі потерпілої ОСОБА_10 чутно не було. Через 30-40 хвилин в квартиру ОСОБА_8 подзвонила медсестра ОСОБА_11 , спитала що сталося з ОСОБА_12 , чи їй погано. Вона відповіла, що не знає. Потім ОСОБА_13 пішла в квартиру ОСОБА_10 . Також, заходила в квартиру ОСОБА_9 , взяла ліхтарик та вдвох вони пішли в квартиру ОСОБА_10 . Там всі спали. Мати ОСОБА_4 була напідпитку. Сказала, що в них все гаразд та закрила за ними двері. До потерпілої в квартиру вони не заходили. На другий день свідок бачила як потерпіла ОСОБА_6 йшла в лікарню. Раніше сварок між обвинуваченим та потерпілим свідок не бачила. Знала тільки те, що потерпіла намагалася привласнити квартиру обвинуваченого, навіть вже приводила покупців. Купила їм з матір`ю десь будинок, але вони не хотіли переїжджати.
Свідок ОСОБА_14 , яка, мешкає по АДРЕСА_5 , пояснила, що з обвинуваченим та потерпілою є сусідами, мешкають на одному поверсі. Характеризує обвинуваченого як не конфліктну, добру людину. З потерпілою, яка також є сусідкою, перебуває в конфліктних відносинах. Зазначила, що події сталися в 2015 році, точної дати не пам`ятає. Був вечір, на вулиці вже було темно. В двері її квартири постукала сусідка ОСОБА_7 та повідомила, що в квартирі Щасного йдеться розмова. Аришева вийшла в під`їзд разом з чоловіком. Вони почули розмову в квартирі обвинуваченого з потерпілою ОСОБА_6 . Так як в квартирі Щасного було темно, то їх здивувала та ситуація. Почали прислухатися. Почули, що на підвищеному тоні розмова йшла про те, що треба стелю ремонтувати та балку міняти, де саме, не зрозуміли. Голос було чути лише потерпілої, вона сварилася. Голос обвинуваченого не чули, лише мугикання. Потім ОСОБА_10 почала ображати матір обвинуваченого. Було чутно бійку, наче щось упало. В цей час двері квартири потерпілої були зачинені. Потім свідок ОСОБА_9 пішла в свою квартиру, а сусідка в свою. Через 15-20 хвилин прийшла медсестра ОСОБА_13 разом з ОСОБА_7 та попросила дати їй ліхтарик, сказала, що щось трапилось із ОСОБА_10 . Аришева повідомила ОСОБА_13 , що ОСОБА_6 перебуває в квартирі обвинуваченого. Після цього ОСОБА_13 пішла. Коли повернулася, то розповіла, що зайшла в квартиру обвинуваченого. ОСОБА_15 там вже не було, в квартирі всі спали. Згодом у вікно свідок побачила швидку допомогу, що приїхала за викликом до потерпілої, в квартирі якої медики знаходилися приблизно 5-10 хвилин. Потім приїхали працівники поліції. Також свідок повідомила, що в квартиру потерпілої ніхто з сусідів ніколи не заходив, в тому числі і обвинувачений, так як вона ні з ким не товаришує, має конфліктні відносини. В цей день вона потерпілу не бачила. На наступний день після вказаних подій вона зустріла потерпілу, на обличчі синців та слідів побоїв не було. На думку свідка ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_10 могла навести наклеп на обвинуваченого своїми показами. Також повідомила, що між обвинуваченим та потерпілою був конфлікт через те, що ОСОБА_10 хотіла забрати квартиру.
Свідок ОСОБА_16 , яка мешкає по АДРЕСА_6 , пояснила, що працює в фельдшерсько-акушерському пункті с. Собичеве. Неприязних стосунків з потерпілою та обвинуваченим не має. В листопаді місяці, 2-3 року назад, точну дату не пам`ятає, ввечі вона знаходилася у себе вдома, коли до неї подзвонила ОСОБА_17 (потерпілої чоловіка тітка). Вона повідомила, що ОСОБА_6 хтось вбиває та вона стікає кров`ю, попросила до неї сходити, щоб надати їй медичну допомогу. Спочатку ОСОБА_16 зайшла до сусідки ОСОБА_7 , яка проживає в одному будинку із ОСОБА_10 . Та повідомила їй, що не знає що сталося, але чула шум в квартирі ОСОБА_4 . ОСОБА_13 запропонувала ОСОБА_7 піти подивитися. Аришева взяла ліхтарик, бо у Щасного немає світла. Зайшли в коридор в квартиру, там було тихо. Потім вона зайшла в зал, присвітила в кімнату та побачила, що на дивані лежить ОСОБА_18 , мати обвинуваченого. На питання, що у вас були за крики та де її син, вона відповіла, що у них нічого не трапилося, а її син спить на ліжку. ОСОБА_13 направила ліхтарик на ліжко та побачила сплячого ОСОБА_4 . Потім ОСОБА_13 пішла до ОСОБА_6 . Та повідомила їй , що приходив сусід ОСОБА_19 , просив допомогти йому продати квартиру. Просив грошей, але ОСОБА_10 йому не дала, сказала, що грошей в неї не має, після чого ОСОБА_19 витягнув ніж та почав її різати. Свідок ОСОБА_13 бачила на голові потерпілої та за вухом рани розміром приблизно 5 мм, кровотечі не було. Через певний час приїхала швидка допомога. Також свідок пояснила, що не бачила, щоб у квартирі потерпілої було щось розкидано. Лише в спальні справа бачила розкладену чоловічу сорочку, на ній лежав тонкий кухонний ніж, слідів ніяких на ньому не було. В кімнаті подушки лежали на ліжку, безладу та слідів бійки не було. Свідок, подивившись на ОСОБА_6 , не помітила нічого більш на тілі. На шиї слідів також не було, хоча потерпіла сказала, що ОСОБА_19 її душив. Потім ОСОБА_13 та ОСОБА_10 пішли на кухню, де потерпіла запропонувала чай. ОСОБА_10 сказала, що їй погано та пішла в кімнату. Стан її був збуджений. Лікар її оглянув, виміряв тиск, зробив укол та викликав поліцію. Госпіталізувати її не вважав за потрібним. Потім свідок ОСОБА_13 пішла додому.
Свідок ОСОБА_20 , яка є матір`ю обвинуваченого та мешкала за адресою: АДРЕСА_1 зі своїм сином ОСОБА_4 , обвинуваченим по справі, пояснила, що з сусідкою ОСОБА_6 проживають в одному будинку 8 років, мають конфліктні стосунки. В той день, точної дати не пам`яєтає, ОСОБА_20 з сином прийшла з заробіток, близько 17-00 години. Обидва перебували в стані алкогольного сп`яніння, випила приблизно 200 грамів горілки. Двері квартири зачинили на крючок, який при необхідності відкривається поштовхом. Одразу лягли відпочивати. Під час сну, вона почула, як хтось будив її сина. Так як в кімнаті було темно, вона не могла бачити хто це був, але голос був жіночий. Вона зі свого ліжка не вставала. Розмову не чула. Почула, як її син відштовхнув від себе людину і та впала на підлогу. Потім підвелася та пішла. Через деякий час, приблизно через 20 хвилин, в двері постукали. Вона відкрила двері та побачила медичну сестру ОСОБА_21 . Вона спитала: «Де ОСОБА_22 ?». ОСОБА_20 відповіла: « Ось, спить». ОСОБА_23 пройшла в кімнату, в її руках був ліхтарик, побачила її сина на ліжку та вийшла з квартири, нічого не пояснюючи. Крім неї в квартиру більше ніхто не заходив. Сусідка ОСОБА_8 в цей час стояла в коридорі. Потім, приблизно через 30 хвилин, приїхали працівники поліції. Також, свідок ОСОБА_20 зазначила, що в їх квартирі знаходиться тільки один кухонний ніж, маленький з дерев`яною ручкою. В квартирі сусідки ОСОБА_6 ніколи не бувала. Трохи згодом, син пояснив, що заходила ОСОБА_24 , будила його, він її відштовхнув. Навіщо вона приходила та будила його, він не зрозумів.
Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння ОСОБА_4 19 листопада 2015 року о 00 год. 15 хв перебував в стані алкогольного сп`яніння.
За висновком судово-психіатричної експертизи № 336 від 16 серпня 2018 року ОСОБА_4 виявляє ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (переважного алкогольного ґенезу) з помірним зниженням пам`яті, судомним синдромом. Однак, в період часу, до якого відноситься інкриміноване правопорушення, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на даний час також може усвідомлювати свої дії та керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребує.
Сукупний аналіз вказаних доказів дає суду підстави вважати доведеним той факт, що ОСОБА_4 в ході конфлікту з потерпілою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс потерпілій легкі тілесні ушкодження, чим вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.
Згідно ч.2 ст.337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення.
За ч.2 ст.338 КПК України, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.
Згідно ч.3 ст. 338 КПК України, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі
Під час судового розгляду даного кримінального провадження, в порядку ст.338 КПК України, прокурором ОСОБА_3 за погодженням 23.12.2019р. з першим заступником керівника Шосткинської місцевої прокуратури ОСОБА_25 , змінено пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення з ч.1 ст.187 КК України на ч.1 ст.125 КК України.
На виконання вимог ст.338 КПК України потерпілій ОСОБА_6 надана копія нового обвинувального акту в кримінальному провадженні, та головуючим роз`яснено його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
Реалізуючи зазначене процесуальне право, потерпіла не погодилась зі зміненим обвинуваченням та підтримала попереднє обвинувачення.
Згідно обвинувального акту в попередній редакції, органом досудового розслідування встановлено, що 18 листопада 2015 року близько 19.00 години ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_7 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства, під час спілкування з власницею вказаної квартири ОСОБА_6 , схопив останню правою рукою за шию та притиснувши її до стіни, лівою рукою дістав з лівої кишені штанів ніж та направивши його до шиї ОСОБА_6 , став погрожувати їй вбивством та вимагати гроші. В цей час ОСОБА_6 , реально сприйнявши його погрози та боячись за своє життя, вихопила ніж та відкинула його в бік. Після чого, намагаючись уникнути подальшого насильства з боку ОСОБА_4 , потерпіла вирвалась від останнього та стала тікати в спальню своєї квартири. В цей час ОСОБА_4 , не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння майном ОСОБА_6 , наздогнав її, після чого штовхнувши руками в спину, повалив на підлогу та став наносити чисельні удари кулаками по потилиці та обличчю, а також схопивши її за волосся, почав бити голову потерпілої об підлогу. Після цього ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, обома руками схопив ОСОБА_6 за шию та став душити останню, а потім взяв подушку та притиснув її до обличчя потерпілої, не даючи останній змоги дихати. В цей час ОСОБА_6 реально боячись за своє життя, з метою припинити фізичне насильство, небезпечне для її життя та здоров`я з боку ОСОБА_4 , схопила його за руку та нанесла останньому удар ногою в область паху. Після цього ОСОБА_4 припинив застосовувати фізичне насильство до ОСОБА_6 та продовжив словесно вимагати у неї гроші. ОСОБА_6 , реально боячись за своє життя та здоров`я, з метою запобігання подальшого застосування фізичного насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, віддала ОСОБА_4 гроші в сумі 10 грн, які останній забрав та пішов з квартири, розпорядившись грошима на власний розсуд. В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_4 заволодів грошима в сумі 10 грн., що належать ОСОБА_6 та спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів в тім`яно-потиличній області голови (1), в області лобу (1), у височній області зліва (1), на носі (1), навколо правого ока (1); садна в тім`яно-потиличній області (1), за правою вушною раковиною (1), на шиї зліва (2), які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Вказані дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої (розбої).
Наполягаючи на тому, що ОСОБА_4 вчинив саме вказаний злочин і за відповідних обставин, потерпіла показала, що 18 листопада 2015 року вона попросила свого брата зі співмешканкою прийти та допомогти зібратися у поїздку до Києва. Вони прийшли до неї близько 11-ої години. Весь день всі були в квартирі. Близько 18-00 години брат зі своєю співмешканкою пішли. Приблизно через 30 хвилин пролунав дзвінок у двері. Щасна відкрила. На порозі стояв її сусід ОСОБА_4 . Він сказав, що хоче з нею поговорити та переступив поріг квартири. Він був в стані алкогольного сп`яніння та весь час повторював фразу: «Три тисячі, сімсот-вісімсот гривень». Потім він запропонував потерпілій купити його квартиру. Вона відмовилась. Потім ОСОБА_19 різко зліва вихватив кухонного ножа, який приніс з собою, приставив до горла й притиснув до стінки. Потерпіла вивернула йому руку та забрала ніж. Потім вона зробила декілька кроків по коридору та кинула ніж в спальню. Світло в кімнаті та в коридорі не було. Світло було включено тільки на кухні. В цей самий час ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 один удар кулаком по голові с заду. Удар був сильним, «на голові лопнула шкіра» і потерпіла впала в спальню. Втратила свідомість. Коли прийшла до тями, ОСОБА_4 сидів на неї зверху та бив у праву сторону вісочної частини, наніс 5-6 ударів. Також бив головою об підлогу. Всього наніс близько 10-15 ударів. Потім ОСОБА_4 взяв маленьку подушку та почав її душити. Потерпіла вирвалася та почала захищати своє обличчя. А він в цей час не переставав її бити. Потім ОСОБА_10 зробила вигляд, що втратила свідомість й він перестав її бити. Коли нападник трохи ослаб, потерпіла різко перевернулась з живота на спину та закрутила йому руку. Тоді вона змогла витягти одну ногу з-під нього та сильно вдарила його в пах. Вивернувши йому руку, довела його до вхідної двері. Щасний просив грошей, хоча б 10 гривень. В неї залишалося всього 40 гривень, але вона однієї рукою тримала Щасного, іншою - взяла гаманець, що лежав в коридорі на тумбочці і віддала йому грошові кошти в розмірі 10 гривень. Потім силою виштовхала Щасного за двері. Під час бійки потерпіла на допомогу не кликала, сусіди до неї не заходили. Потім подзвонила родичці ОСОБА_26 , а вони подзвонила медсестрі ОСОБА_13 . Коли прийшла медсестра, вони викликали швидку допомогу. Лікарі зробили укол від тиску. Потім приїхали співробітники поліції. В той день потерпіла брату не дзвонила, про допомогу не просила. Брат дізнався про вказану подію вже на наступний день. Також потерпіла зазначила, що з ОСОБА_4 по сусідству проживають вже 7 років. Раніше він кошти у неї не вимагав. Після вказаних подій у потерпілій порушився сон, почалися головні болі, кожні 3 місяці перебуває на лікуванні в лікарні, ставить крапельниці.
Крім того, в підтвердження своєї позиції потерпіла послалася на:
протокол огляду місця події (належної їй квартири), під час якої вилучено ніж, який належав ОСОБА_4 і яким він їй погрожував;
показання свідка ОСОБА_20 матері обвинуваченого, під час яких остання впізнала даний ніж як такий, що використовувався ними у побутових справах;
висновок судово-медичної експертизи, яким встановлено факт нанесення їй легких тілесних ушкоджень;
протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого, в ході якого ОСОБА_4 підтвердив, що перебуваючи в квартирі ОСОБА_6 погрожував перерізати горло ножем, вимагав 3000 грн, наносив удари;
протокол слідчого експерименту за участю потерпілої, де вона підтвердила свої показання, показала місце події злочину, механізм нападу, місце, де перебував ніж нападника;
протокол одночасного допиту потерпілої та обвинуваченого, під час якого ОСОБА_27 підтвердив те, що напав на потерпілу з метою заволодіння коштами, погрожував їй ножем, душив подушкою, щоб вона померла;
показання свідка ОСОБА_28 , в яких вона повідомила, що її як медсестру викликали дл помешкання ОСОБА_6 , де від останньої дізналася про напад на неї ОСОБА_4 , про знаходження в кімнаті ножа, який належав ОСОБА_4 , про виклик нею швидкої допомоги про порізи на голові та вусі, поганий стан здоров`я.
протокол огляду ножа, постанову слідчого про визнання його речовим доказом та протокол пред`явлення вказаного ножа свідку ОСОБА_20 , під час якого остання впізнала даний ніж як свій.
Аналізуючи показання потерпілої та докази, на які послалася потерпіла, в сукупності з приведеними нижче нормами закону, суд встановив наступне.
У силу положень ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом… Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення, в даному випадку, яка підтримується потерпілою, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
За змістом кримінального закону - розбій, як злочин проти власності (стаття 187 КК), - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, тобто розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства. За відсутності хоча б однієї із з цих ознак - вчинене не може кваліфікуватися як розбій.
Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або погрозою його застосування.
Так, органом досудового слідства первісно ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном поєднаним з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Втім, дана кваліфікація діяння не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства, оскільки не було здобуто доказів того, що обвинувачений виконував діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину - розбою, зокрема, не доведено факт спроби заволодіння майном та погрози застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої.
Також не здобуто достатніх доказів, що конфлікт між потерпілою та обвинуваченим виник за місцем проживання потерпілої.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 18 листопада 2015 року з 21.30 по 23.30 год. слідчим проведено огляд квартири АДРЕСА_7 , де проживає потерпіла ОСОБА_6 . Під час огляду зафіксовано порушення обстановки в квартирі та вилучено побутовий ніж.
Поряд з цим, під час допиту свідок ОСОБА_23 (медсестра) повідомила, що прибула до квартири потерпілої до моменту приїзду поліції і, перебуваючи там певний час в різних кімнатах квартири, не бачила порушення обстановки: безладу та слідів бійки. Лише зазначила, що в спальні бачила розкладену чоловічу сорочку, на якій лежав кухонний ніж, на якому не було ніяких слідів.
Тобто, вказані докази ставлять під сумнів той факт, що відповідна обстановка в квартирі потерпілої, яка характерна для бійки, виникла саме через конфлікт між потерпілою та обвинуваченим.
Також звертає на себе увагу та обставина, що під час огляду квартири не було зафіксовано будь-яких слідів крові, які були б характері для бійки. І не виявлено ніяких слідів на вилученому ножі.
Хоча потерпіла зазначає, що отримала ножові поранення від ОСОБА_4 , однак вказані пояснення суперечать висновку судово-медичної експертизи, яким таких поранень не виявлено та зазначено, що тілесні ушкодження у потерпілої виникли в результаті дії тупих предметів, які могли бути спричинені руками людини.
Сама по собі постанова слідчого про визнання ножа речовим доказом не є джерелом встановлення обставин кримінального правопорушення, а є лише документом, яким слідчий оформив долучення цієї речі до справи.
Судом була допитана свідок ОСОБА_29 , яка є дружиною брата потерпілої. Остання безпосередньо свідком подій не була, однак зазначила, що прийшла до потерпілої наступного дня після події. Потерпіла перебувала у поганому стані і від неї вона дізналася, що ОСОБА_4 її побив, погрожував ножем, вимагав гроші. Також свідок пояснила, що ОСОБА_6 показала їй ніж, який ОСОБА_4 використовував під час вчинення злочину.
Тобто, свідок вказала, що бачила знаряддя вчинення злочину 19 листопада 2015 року, в той час як згідно протоколу огляду місця події та пояснень потерпілої, вказаний ніж був вилучений 18 листопада 2015 року.
Вказані обставини дають суду підстави ставитися критично до показань даного свідка і не приймати їх до уваги.
Що стосується протоколу пред`явлення речей до впізнання за участю свідка ОСОБА_20 , яка впізнала вилучений в квартирі ОСОБА_6 ніж як такий, яким вона користується у побуті. Вказаний доказ суд не може вважати достовірним, неспростовним, оскільки в судовому засіданні свідок сказала, що вона помилилася під час проведення слідчої дії і на даний час зазначає, що не впізнає цей ніж, наполягала на тому, що вказаний ніж їй не належить. А з огляду на положення ст. 23 КПК України суд надає перевагу тим поясненням свідка, які сприймає безпосередньо.
Посилання потерпілої на показання свідка ОСОБА_20 , які вона давала іншому складу суду, з цих же самих підстав не можуть бути взяті до уваги, оскільки згідно ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.
Що стосується протоколу одночасного допиту потерпілої та обвинуваченого, на той час підозрюваного, від 11 січня 2016 року, то суд не може обґрунтовувати ним свої висновки, так як згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них. Зважаючи на вимоги вказаної норми та вимоги ст. 86 КПК України, протокол одночасного допиту є недопустимим доказом.
Протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 від 08 грудня 2015 року суд також визнає недопустимим доказом з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
При цьому слід наголосити, що слідчий експеримент не є повторним допитом підозрюваного, і під час вказаної слідчої дії має відбуватися фізичне відтворення події.
Крім того, дана слідча дія проводиться не з метою отримання нових даних про обставини вчинення злочину, а для перевірки і уточнення вже існуючих.
Згідно ч. 2 ст. 240 КПК України, під час проведення слідчого експерименту може проводитися фотографування.
Згідно ст. 105 КПК України, особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, якими , в тому числі, є фототаблиці. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.
Як вбачається з матеріалів справи, слідчий експеримент за участю ОСОБА_4 було зафіксовано на фотоапарат «Самсунг».
Разом з тим, до протоколу вказаної слідчої дії фототаблиць, на яких було б зафіксовано спосіб відтворений обвинуваченим механізму вчинення злочину, не долучено.
Вказане дає підстави вважати, що даний протокол є недопустимим доказом, так як слідча дія проведена з істотним порушенням вимог КПК України.
Відповідно, як "плід отруєного дерева" є недопустимим доказом висновок судово-медичного експерта від 14 грудня 2015 року в частині, яким досліджувалося питання відповідності механізму нанесення тілесних ушкоджень продемонстрованому обвинуваченим під час слідчого експерименту.
Крім того, як вбачається зі змісту самого протоколу, фактично, це був повторний допит підозрюваного, а не слідчий експеримент, а враховуючи, що в подальшому ОСОБА_4 відмовився від цих показань, та іншими доказами ці показання не підтверджуються, тому суд їх не враховує.
Суд під час постановлення вироку враховує лише ті показання ОСОБА_4 , котрі досліджено ним у судовому засіданні безпосередньо. ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що нападу з метою заволодіння коштами на потерпілу в її квартирі не вчиняв, погрози застосування насильства не висловлював. Також ОСОБА_4 пояснив, що вилучений у потерпілої ніж йому не належить.
Слідчий експеримент за участю потерпілої в сукупності з іншими доказами доводить лише факт нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілій. В частині погрози застосування насильства небезпечного для життя та нападу з метою заволодіння коштами цей доказ не є інформативним, оскільки є лише відтворенням показань потерпілої.
Так само не підтверджуються вказані обставини і показаннями свідка ОСОБА_16 , яка повідомила про те, що на потерпілу було здійснено напад ОСОБА_4 , однак цю інформацію вона не сприймала безпосередньо, а лише дізналась зі слів потерпілої. Тобто її показання є показаннями з чужих слів, які іншими доказами, крім показань потерпілої, не підтверджуються, а відповідно до ст. 97 КПК України показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими .
Висновок судово-медичної експертизи сам по собі також не є доказом вчинення особою злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України за відсутності доведення інших ознак об`єктивної сторони даного злочину.
Таким чином, за обставин, встановлених судом, дії ОСОБА_4 не можуть бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК, оскільки достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 погрожував застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої діяв з корисливою метою стороною обвинувачення, потерпілою надано не було, а за змістом кримінального процесуального закону та, відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд звертає увагу, що дії особи можуть бути кваліфіковані як розбій, виключно у тому випадку, коли у кримінальному провадженні буде встановлено, що насильство або його погроза під час нападу було застосовано з метою заволодіння чужим майном. Поряд з цим вказані обставини залишилися достовірно, поза розумним сумнівом, не встановленими достатніми доказами. Версія обвинуваченого щодо непричентості до вказаних дій не спростона.
А тому позиція потерпілої сторони щодо підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі є невиправданою, оскільки прокурором, в рамках ст.338 КПК України, після встановлення під час судового розгляду нових фактичних обставин даного кримінального правопорушення, вірно змінено обвинувачення.
Потерпілою заявлено цивільний позов про стягнення із ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 724 грн 88 коп та моральної в розмірі 15 000 грн.
ОСОБА_4 визнав позов частково: погодився з розміром матеріальної шкоди, а щодо моральної шкоди вважав, що вона підлягає стягненню в розмірі 1 000 грн.
Обґрунтовуючи матеріальну шкоду, ОСОБА_6 послалася на те, що нею було витрачено на лікування 673 грн 5 коп та вона не змогла здійснити поїздку до Києва, а тому втратила кошти, витрачені на квиток (51 грн 83 коп).
В підтвердження надала чеки на придбання ліків та квиток на потяг, рецепти.
Враховуючи положення ст. 22, 1166 ЦК України, а також той факт, що ОСОБА_4 визнав позов в цій частині, суд вважає за необхідне його задовольнити.
Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить і з того, що відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Потерпіла зазначила, що внаслідок противоправних дій обвинуваченого вона зазнала тілесних ушкоджень, страху, тривоги, хвилювалася за своє здоров`я, вимушена була лікуватися, у неї порушився нормальний стан життя.
Суд вважає, що вчинення ОСОБА_4 побиття потерпілої призвело до моральних страждань останньої, її переживань з приводу вчиненого по відношенню до неї, що суттєво порушило її нормальний життєвий ритм, тобто потерпілій заподіяно моральну шкоду.
Вказане підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків, в тому числі її чоловіка ОСОБА_30 .
При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення проступку щодо потерпілої, характер її фізичних та душевних страждань, пов`язаний з побоюваннями за своє здоров`я, з відчуттям страху, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, а також того факту, що вчинення злочину., передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, не підтвердилося, тому, виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності, вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 7 000 грн.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним проступку, обставини вчинення, особу винного, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, зі слів обвинуваченого працює неофіційно, має постійне місце проживання, даних про наявність осіб на утриманні судом не встановлено, згідно характеристики за місцем проживання, обвинувачений зловживає спиртним, скарг на поведінку обвинуваченого не надходило.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не встановлено. Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, є вчинення проступку у стані алкогольного сп`яніння.
За сукупності вище наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді громадських робіт.
Разом з цим, згідно вимог ст. 12 та п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, закінчились.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.
Таким чином, обвинувачений підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі статей 12, 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
При цьому суд не може погодитися із доводами прокурора та захисника, висловлених у судових дебатах щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінального відповідальності вироком суду з огляду на таке.
По-перше, відповідного клопотання під час судового розгляду, що давало б можливість поставити його на обговорення, вислухати позицію як обвинуваченого так і потерпілої, сторонами не заявлялося. А заявлення клопотань в судових дебатах законом не передбачено.
По-друге, дане кримінальне провадження здійснювалося не лише за ч. 1 ст. 125 КК України, а і за ч. 1 ст. 187 КК України, що позбавляло суд можливості закрити провадження у справі.
По-третє, звільнення особи від відповідальності за закінченням строків давності вироком суду не передбачено. Так як і не передбачено законом закриття провадження у справі вироком суду, що згідно зі ст. 284 КПК України є обов`язковим при звільненні від кримінальної відповідальності.
Судові витрати за проведення експертизи ножа, вилученого у квартирі потерпілої, не підлягають стягнення з обвинуваченого, оскільки пред`явлене в цій частині обвинувачення не знайшло свого підтвердження.
На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 724 грн 88 коп та 7 000 грн моральної шкоди.
Речові докази: ніж, вилучений під час огляду квартири АДРЕСА_7 знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1