Справа №463/7336/20
Провадження №1-кс/463/4290/20
УХВАЛА

21 серпня 2020 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідань ОСОБА_2

у м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду скарги адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань, -

в с т а н о в и в :

адвокат ОСОБА_3 звернувся із заявою про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду скарги адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань.
Заяву мотивує тим, що рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури скасовано рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області № 4 від 22 квітня 2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_3 Головою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області в проміжок часу з 24 березня 2016 року по 30 листопада 2016 року був адвокат ОСОБА_5 , батько слідчого судді ОСОБА_4 у справі №463/136/20, провадження №1-кс/463/251/20. Посилаючись на положення п. 4 ч.1 ст.75 КПК України, практику Європейського суду з прав людини, ухвалу судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_6 у справі №463/136/20, просить відвести слідчого суддю ОСОБА_4 від розгляду справи.

Заявник в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Представник Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив, клопотання про відкладення не подав. А тому, вважаю за можливе здійснити розгляд заяви у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів, оскільки неявка сторін цьому не перешкоджає.

Оглянувши матеріали справи, заяву про відвід, суд приходить до наступного.
Відповідно до положень ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Як вбачається із заяви про відвід, заявник вважає, що оскільки суддя ОСОБА_4 є сином адвоката ОСОБА_5 , який є головою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області, яка рішенням №4 від 22 квітня 2016 року притягнула до відповідальності адвоката ОСОБА_3 , яке в свою чергу було скасоване рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, а тому існують сумніви в неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 при розгляді скарги.

Дійсно, відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

При вирішенні заяви про відвід суд приходить до переконання, що заявником не наведено достатніх підстав вважати, що суддя ОСОБА_4 не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду вказаної скарги. Такі об`єктивні факти не підтверджені заявником.

Слід врахувати, що рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури є колегіальним рішенням та приймається шляхом голосування більшістю голосів від загальної кількості членів її палат. До діяльності цього органу суддя ОСОБА_4 жодного відношення не має і, виходячи з повноважень та функцій КДКА у Львівській області та повноважень слідчого судді місцевого суду, побоювання заявника щодо відсутності безсторонності у судді об`єктивно не є виправдані.

А тому суд приходить до переконання про безпідставність заяви про відвід слідчому судді.

Керуючись ст.ст.75, 76, 81 КПК України, суд -

у х в а л и в:

в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду скарги адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1