Провадження № 11-кп/4820/352/20
Справа № 686/786/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0005407, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2019 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 18 лютого 2020 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працює менеджером ТОВ «Кернел трейд», інваліда 2 групи, учасника бойових дій, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн.
Речові докази постановлено зберігати при матеріалах справи.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 750 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 15000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 11250 грн.
В задоволенні решти вимог відмовлено.

За вироком суду, ОСОБА_9 17 листопада 2019 року близько 19 години 30 хвилин, перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_10 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, діючи умисно, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_10 , внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому правої носової кістки без зміщення уламків, струсу головного мозку, підшкірних крововиливів правої навколоочної ділянки обличчя, поверхневої рани м`яких тканин: в проекції нижнього краю правої очниці потерпілого, правого бічного схилу носа, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності своєї вини, просить вирок суду змінити в частині задоволення цивільного позову та відмовити ОСОБА_10 у стягненні моральної шкоди та витрат на правову допомогу в повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов в частині відшкодування витрат на професійну правову допомогу, фактично не перевірив дійсність такої правової допомоги (завищена кількість годин участі представника потерпілого в судових засіданнях; участь представника потерпілого під час слідчих дій, які нічим не доведені; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи). Таким чином, вважає, що доведено лише заподіяння матеріальної шкоди в розмірі 750 грн. (витрат на проведення комп`ютерної томографії головного мозку), а будь-яких інших витрат, зокрема, витрат на правову допомогу, чи моральну шкоду належним чином не доведено, а тому вони не підлягають відшкодуванню.

В своєму запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_10 просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що завдана шкода безумовно встановлена та підтверджена під час судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, представника потерпілого ОСОБА_7 , який заперечив проти апеляційної скарги, прокурора, який в частині вирішення цивільного позову покладався на думку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому вирок в цій частині не перевіряється.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині зменшення розміру моральної шкоди, колегія суддів прийшла до висновку, що такі доводи є необґрунтованими, враховуючи наступне.
Пленум ВСУ у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у п.9 роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так місцевий суд, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, врахував, що внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого, яка мала місце в присутності великої кількості людей (сусідів потерпілого), потерпілому, який в свою чергу є особою похилого віку, заподіяно моральну шкоду, оскільки останній переніс фізичний біль, незручності і душевні страждання, певний час відчував дискомфорт, що також змінило звичний спосіб його життя та потребувало додаткових зусиль для його влаштування.
А тому, аналізуючи вказані конкретні обставини справи, колегія суддів погоджується, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, який становить 15000 гривень, є справедливим та співрозмірним з перенесеними душевними та моральними стражданнями потерпілого, відповідає вимогам законодавства, принципам розумності, виваженості та справедливості. Підстави для його зменшення відсутні.
У випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.
Положеннями ч.1 ст.124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст.118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 464/5823/17, провадження № 51-3506км19.
При визначенні суми відшкодування витрат на послуги адвоката суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, прийшла до висновку про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 02 грудня 2019 року між потерпілим ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_7 укладено договір про надання останнім правової допомоги, 05 лютого 2020 року додаток до договору та акт прийняття - передачі наданих послуг (а.п.43, 44, 45).
Упродовж досудового розслідування та судового розгляду цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілого. До ухвалення обвинувального вироку представник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, в тому числі і про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 11250 грн. На підтвердження сплати потерпілим адвокату ОСОБА_7 вказаної суми, останній надав дві квитанції про оплату відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 05 лютого 2020 року (а.п. 46). На підтвердження вказаних сум представник ОСОБА_7 надав розрахунок витрат на правову допомогу (а.п.44).
З даних розрахунків вбачається, що вартість наданих адвокатом консультацій щодо розгляду справи та роз`яснення правових питань становить 1350 грн., вартість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та участь у слідчих діях 2700 грн., вартість систематизації доказів по справі та підготовка позовної заяви 3600 грн., участь у судових засіданнях 3600 грн.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_9 та безпідставність доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_9 в апеляційному порядку не виявлено, а відповідно і підстав для зміни вироку суду в частині вирішення цивільного позову щодо останнього, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4