Номер провадження: 11-кп/813/1684/20
Номер справи місцевого суду: 520/8009/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_8 , на ухвалу Київського районного суду міста Одеси, від 17 червня 2020 року, про відмову у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси, від 17 червня 2020 року, було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 , про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Апеляційного суду Одеської області, від 17.02.2015 року, яким ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджена ОСОБА_8 свідомо ухилялась від відбування призначеного покарання, оскільки зникла з постійного місця проживання та не з`явилась у відповідні органи для відбування покарання призначено судом, а тому перебіг строку звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку був зупинений.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду є необґрунтована та незаконна зокрема, захисник стверджує, що:

-законом непередбачено обов`язку для засудженої особи самостійно виконувати вирок в частині призначеного покарання, це виключна компетенція спеціальних державних органів;

- з дня винесення вироку засуджена від правоохоронних органів не переховувалась, а вказаний висновок суду ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах;

- відповідальними особами не було вжито жодного заходу спрямованого на розшук ОСОБА_8 ;

У зв`язку з викладеним захисник просить скасувати оскаржену ухвалу Київського районного суду міста Одеси, від 17 червня 2020 року, і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_8 .

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційні скарги, вважав за необхідне залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_8 , у повному обсязі підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, захисника, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставної відмови у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає їх такими, що заслуговують на увагу виходячи з такого.

Апеляційним судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Одеської області, від 17.02.2015 року, ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що належить їй на праві власності.

Згідно із ст. 533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Положеннями ст.80 КК України передбачена можливість звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, який набрав законної сили, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у визначені ч.1 ст.80 КК України строки.

Правова природа звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності його виконання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати сама до себе правообмеження, які виходять з його змісту - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Згідно з п.3) ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Згідно з ч.3 ст.80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Для звільнення особи від відбування покарання за спливом строку давності виконання обвинувального вироку обов`язковими умовами крім спливу вказаного строку є не ухилення особи від відбування призначеного покарання, та невчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Відповідно до вимог ст.87 КВК України особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку.

Як встановлено судом першої інстанції, 25.02.2015 року копія вироку та розпорядження про набрання вироком відносно ОСОБА_8 , законної сили направлялися Начальнику Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, для виконання.

Повторно, 24.02.2017 року копію вироку та розпорядження про набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 , направлялися Начальнику Київського ВП в місті Одеси ГУНП в Одеській області, для виконання.

В подальшому, 22.05.2018 року копію вироку та розпорядження про набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 , направлялося Начальнику Таїровського ВП Київського ВП в Одеській області, для виконання.

Повторно, 24.02.2020 року копію вироку та розпорядження про набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_8 , направлялося Начальнику Таїровського ВП Київського ВП в Одеській області, для виконання.

Разом з тим, на теперішній час вирок суду виконаний не був.

В матеріалах кримінального провадження знаходиться рапорт ст. ДОП СП Таїровського ВП Київського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , з якого вбачається, що на виконання судового рішення він прибув за місцем мешкання засудженої ОСОБА_8 , а саме: АДРЕСА_1 , але двері в квартиру йому ніхто не відчинив, на залишені повістки не відреагували. В бесіді з мешканцями будинку, стало відомо, що ОСОБА_8 довгий час за місцем мешкання не бачили. Встановити її місцезнаходження не представилося можливим.

Наведений рапорт ст. ДОП СП Таїровського ВП Київського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , не може бути прийнятим як доказ умисного ухилення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Зазначений рапорт не містить конкретних відомостей щодо того, коли саме було здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_8 , відсутні письмові пояснення осіб на, яких посилається ОСОБА_9 , а міститься лише формальне посилання «мешканці будинку усно пояснили», що позбавляє можливості встановити, чи дійсно проводились заходи, спрямовані виконання судового рішення. Тому зробити обґрунтований висновок щодо ухилення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі вказаного рапорту не можливо.

Проте, захисником ОСОБА_7 було направлено адвокатський запит до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства. 31.03.2020 року було надано відповідь на зазначений вище запит з якої вбачається, що ОСОБА_8 в установах покарань Одеської області не утримується та не відбуває покарання, інформації щодо виконання вироку Апеляційного суду Одеської області, від 17.02.2015 року, відсутня. (а.с.4)

Згідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 01.04.2020 року за всіма категоріями справ інформація про боржника ОСОБА_8 відсутня.(а.с.6)

Відповідно до електронної інформації МВС «Розшук» - «Особи, які переховуються від органів влади» інформація про ОСОБА_8 відсутня.(а.с.5)

Як вбачається з відповіді ГУНП в Одеській області Лиманського ВП, інформації щодо перебування в розшуку ОСОБА_8 . Лиманським ВП не встанволено.(а.с.21)

Окрім того, за місцем проживання ОСОБА_8 проживала постійно, не змінюючи її. Разом з тим, з долучених захисником до справи документів вбачається, що ОСОБА_8 з 2015 року по теперішній час здійснювала оплату комунальних послуг в безпосередній близькості від місця проживання.

Зважаючи на зазначене, апеляційний суд вважає, що достовірних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 ухилялась від відбування покарання матеріали кримінального провадження не містять.

Так, ухилення від відбування покарання це умисне діяння засудженого, спрямоване на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку до виконання. До таких дій відносять зміну прізвища, підроблення документів, зміну місця проживання чи роботи.

Якщо обвинувальний вирок не приведений у виконання не з вини засудженого, то такі дії не можна кваліфікувати як ухилення від відбування покарання. Не можливо вважати ухиленням від відбування покарання, зокрема: неявку засудженого для відбування покарання, якщо він не був попереджений про необхідність такої явки у зв`язку з недбалістю органів виконання покарання, недбалою роботою канцелярії суду, органів внутрішніх справ тощо.

Отже, висновки суду першої інстанції про ухилення ОСОБА_8 від відбування покарання не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, зважаючи також на те, що прокурор не надав відомостей щодо вжиття належних заходів зі сторони держави щодо виконання вироку суду в строки, визначені ст.80 КК України.

Аналізуючи встановлені судом обставини апеляційний суд вважає, що в даному випадку мало місце неналежне виконання своїх повноважень співробітниками поліції.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є зокрема неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України).

Згідно з положеннями п.3) ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ять років у разі засудження до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_10 засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, тобто за вчинення тяжкого злочину, до покарання не більше п`яти років позбавлення волі, строк давності виконання цього вироку становить п`ять років.

Таким чином з часу набрання вироком законної сили 17.02.2015 року, на теперішній час закінчився п`ятирічний строк давності виконання обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

При цьому зазначений строк не переривався вчиненням нового злочину, ОСОБА_8 не переховувалась від правоохоронних органів, оскільки не змінювала ні анкетні дані, ні адресу проживання, тобто відомості щодо ухилення ОСОБА_8 від виконання вироку відсутні, а тому апеляційний суд вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 , про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись статями 370, 372, 376, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 532,537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_8 , - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси, від 17 червня 2020 року, про відмову у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,- скасувати.

Ухвалити нову ухвалу якою клопотання захисника ОСОБА_7 , про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання призначеного їй вироком Апеляційного суду Одеської області, від 17.02.2015 року, в зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, на підставі ст.80 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4