Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/827/19
номер провадження 1-кп/368/55/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2020 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області у складі:

Головуючого, - суддя ОСОБА_1

При секретарі, - ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5 .

З участю сторін:

Сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_6 .

Сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_7

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області в м. Кагарлик суддею одноособово кримінальне провадження за ч. 1 ст. 185 КК України, внесеного 12.06.2019 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000252 відносно обвинуваченого:
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого задресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, -
- якому в рамках даного кримінального провадження 27.06.2019 року органом досудового розслідування повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, - у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), -
- відносно якого запобіжний захід під час досудового слідства та під час судового слухання справи не обирався, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Орієнтовно о 17 год. 30 хв. 07.06.2020 року обвинувачений ОСОБА_7 знаходився на вулиці поблизу магазину «Декор», що розташований за адресою: вул. Свердлова м. Кагарлик Київської області, де розпивав спиртні напої з своїм знайомим, - потерпілим ОСОБА_8 .

Під час розпиття спиртних напоїв у потерпілого ОСОБА_8 із задньої кишені штанів випав мобільний телефон «Samsung Galaxy J3», (який належить потерпілому на праві приватної власності), що не було помічено потерпілим, проте, - було помічено обвинуваченим ОСОБА_7 .

В цей час у обвинуваченого ОСОБА_7 виник раптовий (з огляду на обставини справи), прямий (на вчинення крадіжки), визначений (на викрадення конкретного предмету матеріального світу) умисне на викрадення чужого (потерпілого ОСОБА_8 ) майна у виді мобільного телефону.

Далі, дочекавшись, поки через деякий час, - близько години потерпілий ОСОБА_8 , не виявивши обставини випадання телефону з кишені, - пішов у власних потребах, обвинувачений ОСОБА_7 , умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, який був спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, - з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись в тій обставині, що за його злочинними діями ніхто ( ні потерпілий ні треті особи) не спостерігає, таємно взяв бувший у використанні, технічно справний мобільний телефон, «Samsung galaxy J3», IMEI 1 № НОМЕР_1 , IMEI 2 № НОМЕР_2 , чорного кольору, якимй належав потерпілому ОСОБА_8 , вартість якого згідно висновку експерта № 13-1/1191 від 27.06.2019 становить 2596 грн. 67 коп., та, достеменно усвідомлюючи, що телефон належить потерпілому ОСОБА_8 , заволодів телефоном, сховавши його у кишеню свого одягу, та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим вчинив закінчене кримінальне правопорушення (проступок).

Таким чином, своїми злочинними діями обвинувачений ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 2596 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто шість) гривень 67 коп.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України, - як умисні, протиправні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка).
Отже, при визнанні обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), яке передбачено ч. 1 ст. 185 КК України, та, відповідно, при винесенні обвинувального вироку судом було враховано положення ст. 2 КК України.
Так, згідно ст. 2 КК України:
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не може бути притягнений до кримінальної відповідальності за той самий злочин більше одного разу.
Отже, кримінальне законодавство виконує свої завдання притаманним йому способом, (ч. 2 ст. 1), а саме, - визначає коло та види суспільно небезпечних діянь, називає їх злочинами і встановлює за їх вчинення відповідне покарання. Це означає, що кримінальну відповідальність і покарання тягне за собою тільки така суспільно небезпечна дія або бездіяльність, яка повністю підпадає під ознаки складу злочину, що визначені в законі.
Слід зазначити, що в ст. 2 КК України закріплені основні принципи кримінального права - принцип законності і принцип відповідальності особи за вчинене діяння при наявності її вини.
Характерними ознаками кримінальної відповідальності є:
- її зв`язок лише із спеціальним видом правопорушення - злочином;
- обов`язок особи відповідати перед державою за свої злочинні діяння і бути покараною (зазнати обмежень, втрат);
- міра відповідальності (покарання) особи за вчинений нею злочин визначається лише судом відповідно до закону.
Відповідно, згідно з ст. 2 КК України загальною підставою кримінальної відповідальності є склад злочину, тобто наявність у дії або бездіяльності особи усіх юридичних ознак злочину, визначеного КК України. Думки, бажання, переконання, хоч би і висловлені у тій чи іншій формі, самі по собі, якщо вони не були втілені у конкретному протиправному діянні, не породжують кримінальну відповідальність.
Кримінальна відповідальність настає за протиправні діяння людини, які були нею вчинені умисно або з необережності.
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, тобто при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причиновий зв`язок, а іноді, крім того, час, спосіб, місце, обстановка вчинення злочину) і суб`єктивних (суб`єкт, вина, крім того, у ряді випадків, мотив, мета) ознак, які характеризують певне суспільно небезпечне діяння як злочин, що створює таке юридичне поняття, як склад злочину.
Отже, вчинення особою злочину, - це з правової точки зору підстава виникнення кримінальної відповідальності, пов`язаною з появою у особи, яка вчинила злочин, обов`язку перетерпіти певні зміни свого правового становища.

Зглядаючись на положення ст. 2 КК України, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 наведено належні, допустимі, прямі та не прямі докази, які свідчать про ту обставину, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 містяться ознаки, які слугують підставою для кримінальної відповідальності громадянина України ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Також при винесенні вироку судом було враховано положення ст. 62 Конституції України.
Так, згідно ст. 62 Конституції України:
Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.
Зглядаючись на вищевказану норму основного Закону України, слід зазначити, що вона закріпила в собі п.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Звід принципів захисту всіх осіб, що піддаються затриманню або ув`язненню в будь-який формі, презумпцію невинуватості.
Презумпція невинуватості об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримі- нального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Отже, правило презумпції невинуватості означає, що обвинувачений може бути визнаний винним у вчиненні злочину і покараний лише за умови, що його вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Принцип презумпції невинуватості охоплює такі демократичні ідеї правосуддя, які, як правові положення, одержали закріплення в Конституції України, а також глибоко і всебічно конкретизовані в різних нормах кримінально - процесуального законодавства:
- ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, (ч. 2 ст. 62 Конституції України).
Відповідно до положень діючого КПК України вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи зобов`язані прокурор, слідчий, на яких покладається обов`язок виявити обставини, які як викривають, так і виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.
Отже, суд вважає, що при проведенні досудового слідства стороною обвинувачення було забезпечено повне та об`єктивне дослідження обставин справи.
Слід зазначити, що обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Відповідно до закону доказами в кримінальній справі є сукупність фактичних даних, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність суспільно небезпечного діяння, винуватість особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, докази повинні бути отримані тільки уповноваженими на те органами чи посадовими особами, законним способом, з точно і вичерпно передбачених законом джерел, а форма їх фіксації має бути передбачена законом.
Обґрунтування судом правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 .
В даному випадку об`єктом крадіжки є право власності на майно фізичної особи потерпілого ОСОБА_8 .
Предметом крадіжки є саме майно потерпілої особи, - фізичної особи, - ОСОБА_8 , а саме, - річ матеріального світу, - мобільний телефон «Samsung galaxy J3», IMEI 1 № НОМЕР_1 , IMEI 2 № НОМЕР_2 , чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта № 13-1/1191 від 27.06.2019 становить 2596 грн. 67 коп.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення (проступку), - дії обвинуваченого ОСОБА_7 , спрямовані на умисне, протиправне заволодіння майном потерпілої особи, які виразилися в незаконному фізичному переміщенні викраденої речі, яке було спрямоване на викрадення майна.
В даному випадку злочинні дії обвинуваченого виразилися в тому, що він не помітно для власника та третіх осіб взяв до руки викрадений мобільний телефон, після чого заховав його у своєму одязі, після чого з викраденим майном полишив місце вчинення кримінального правопорушення (проступку).
Суб`єктом даного кримінального правопорушення (проступку) є обвинувачений ОСОБА_7 .
Суб`єктивна сторона складу даного кримінального правопорушення (проступку), - раптовий, прямий, визначений умисел обвинуваченого ОСОБА_7 на умисне, протиправне, таємне заволодіння майном потерпілої особи, - фізичної особи, - потерпілого ОСОБА_8 .
Окрім того, що стосується суб`єктивної сторони складу злочину, в даному випадку суд наголошує на тій обставині, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 має місце саме вчинення кримінального правопорушення (проступку), - крадіжки, а не привласнення майна, що звісно, передбачало б лише цивільно правові відносини між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_8 .
Свою правову позицію суд обгрунтовує наступним.
Так, на відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідною лише за умов, якщо:
- воно вибуло з володіння власника;
- місцезнаходження цього майна власнику не відомо;
- між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим;
- особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не вчинила будь яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника;
- відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.
Отже, заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно або мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж, у разі появи власника з метою повновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку цього майна.
Вищевказану правову позицію викладено в правовій позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 02 жовтня 2018 року у справі № 686/23920/16 к.
Відповідно, застосовуючи вищевказані норми права та фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, суд в даному конкретному випадку зазначає, що має місце не привласнення майна, а має місце факт вчинення простої (не кваліфікованої) крадіжки, так як:
- телефон «Samsung galaxy J3», IMEI 1 № НОМЕР_1 , IMEI 2 № НОМЕР_2 , чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта № 13-1/1191 від 27.06.2019 становить 2596 грн. 67 коп., - не вибув із володіння власника, - потерпілого ОСОБА_8 , так як його не було відчужено самим потерпілим, - як то, - не подаровано, не продано, не надано іншим чином у володіння чи користування третім особам;

- місцезнаходження мобільного телефону потерпілому ОСОБА_8 не було відомо, в той же час мобільний телефон постійно перебував в полі зору обвинуваченого ОСОБА_7 , який, не приймаючи ніяких мір до повернення телефону законному володільцю, - умисно, з метою крадіжки телефону, - лише чекав на полишення потерпілим місця, де перебував телефон;

- обвинувачений ОСОБА_7 сам вчинив активні дії, спрямовані на протиправне вилучення телефону з володіння власника, які виразилися у прихованні телефону в одязі, та подальше полишення місця вчинення кримінального правопорушення (проступку).
- окрім того, під час досудового розслідування кримінального правопорушення та судового розгляду судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_7 на момент вчинення крадіжки було ідентифіковано особу потерпілого ОСОБА_8 , так як обвинувачений, який був вже знайомим з потерпілим, особисто бачив, що саме цей телефон належить потерпілому, обвинувачений бачив, де знаходився телефон, обвинувачений умисно чекав, поки потерпілий піде у власних потребах без телефону, щоб потім вільно заволодіти телефоном потерпілого.
Відповідно, суд наголошує, що в даному випадку суттєве значення має саме суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення (проступку), а саме, - обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював, що він здійснює крадіжку майна, а саме, - мобільного телефону, усвідомлював, що він здійснює крадіжку майна в ідентифікованого ним власника, - а саме, - в ОСОБА_8 , який є потерпілим в даному кримінальному провадженні, відповідно, обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював, що річ ним не знайдена, а здійснюється проста крадіжка, так як він, достеменно усвідомлюючи, що має намір вчинити крадіжку, не вчиняв ніяких дій щодо повідомлення потерпілого про місцезнаходження телефону, а, напроти, - вчиняв дії, які наближали його до моменту вчинення крадіжки (тривале чекання, - близько 1 години), що і є, зокрема, в сукупності з іншими складовими частинами складу злочину, - підставою для притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), - який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України.
Оркім того, що стосується суб`єктивної складової складу кр имінального правопорушення (проступку), - в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що він усвідомлював, що вчиняє саме крадіжку даного телефону, проте, обгрунтовував цю обставину скрутним матеріальним становищем.
Крадіжка майна є закінченою з моменту, коли обвинувачений ОСОБА_7 повністю здійснив умисел на заволодіння майном потерпілої особи, - фізичної особи ОСОБА_8 , а саме, - з того моменту, коли він отримав змогу розпоряджатися викраденим майном, - з моменту поміщення викраденогоо мобільного телефону до карману одягу та полишення місця вчинення кримінального правопорушення (проступку).
Підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.ч. 2 5 ст. 185 КК України, - немає, так як відсутні кваліфікуючі ознаки вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст. 185 КК України, а саме, - відсутні повторність, попередня змова групою осіб, вісутнє проникнення у житло чи інше приміщення чи сховище, відсутня ознака, - завдання значної шкоди потерпілому, відсутня ознака, - великі розміри крадіжки, особливо великі розміри, чи вчинення крадіжки організованою групою осіб.
Так, окремо суд зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 крайній раз був засуджений 27.11.2017 року Віньковецьким районним судом Хмсельницької області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 850 грн. штрафу.

А відповідно до квитанції № 0.0.923900104.1 від 22.12.2017 року, штраф засудженим ОСОБА_7 , який було йому присуджено за вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27.11.2017 року, - сплачено в повному обсязі.
Відповідно, з 22.12.2017 року, - з моменту сплати засудженим штрафу, - до моменту вчинення нового кримінального правопорушення (проступку), - до 07.06.2019 року пройшло близько 1, 5 (півтора) року, відповідно, слід вважати, що станом на час вчинення нового кримінального правопорушення (проступку), а саме, - станом на 07.06.2019 року обвинувачений ОСОБА_7 не вважався таким, який має судимість, що, відповідно, - виключає застосування до нього такої кваліфікуючої ознаки, - як повторність, та, відповідно, виключає кваліфікацію його діянь за ч. 2 ст. 185 КК України, - в силу примітки 1 до ст. 185 КК України та п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України, та положення ч. 4 ст. 32 КК України.

Так, згідно п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення злочину до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт або арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Згідно примітки 1 до ст. 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Відповідно, станом на час вчинення нового злочину, а саме, - станом на 07.06.2019 року, судимість по вироку Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27.11.2017 року, - погашено в силу положень ст. 89 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Винність обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України повністю доведена зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами:
- показами обвинуваченого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні показав наступне:
Положення ст. 63 Конституції та положення ст. 18 КПК України йому судом роз`яснено та зрозумілі.
Свої інтереси в судовому засіданні буде захищати самостійно, це не викликано відсутністю коштів для укладення угоди з захисником для захисту його законних прав та інтересів в судовому засіданні, а обумовлено тим, що він повністю визнає свою вину у вчиненні злочину, щиро кається, а тому немає потреби у захиснику, так як всі обставини вчинення злочину, які зазначені в обвинувальному акті, - ним визнаються.
Підтверджує обставини вчиненого злочину, які вказані в обвинувальному акті, вину свою у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України, - визнає в повному обсязі, щиро розкаюється.
По суті справи, а саме, - щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, може пояснити наступне:
- 07.06.2020 року він перебував по вул. Свердлова м. Кагарлик Київської області, - неподалік магазину «Декор», де спільно з своєю співмешканкою, - ОСОБА_9 займалися тимчасовим підробітком, так як вони не мають постійного місця роботи, а тому їм необхідно хоть чимось заробляти собі на прожиття.
Близько 17 години повз них проходив тоді невідомий йому чоловік середнього віку, який привітався з його співмешканкою ОСОБА_9 та почав з нею розмовляти.
В ході бесіди його співмешканка познайомила його з цим чоловіком, який є потерпілий по даній справі, - ОСОБА_8 .
Через незначний проміжок часу потерпілий ОСОБА_8 запропонував розпити спиртні напої, на що він та його співмешканка погодилися.
Алкоголь та продукти харчування придбали в продуктовому магазині, що був розташований неподалік, та почали вживати алкоголь.
Під час розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_8 почав обнімати ОСОБА_9 , підняв її, та, не втримавшись, обидва впали на трав`яне покриття.
Під час цього він помітив, як у ОСОБА_8 з кишені випав мобільний телефон та впав на трав`яне покриття, проте, потерпілий ОСОБА_8 цього не помітив, так як перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Також даного факту не помітила його співмешканка, адже вона під час падіння сильно вдарилася об землю.
В цей час він вирішив викрасти мобільний телефон, діждавшись, поки потерпілий ОСОБА_8 піде у власних потребах геть.
Весь час він лише чекав, поки потерпілий піде у власних потребах, та спостерігав за телефоном, він усвідомлював, що може звернути увагу потерпілого, що випав телефон, але цього не зробив, так як хотів викрасти телефон.
Зізнається щиро, що спонукало його до крадіжки та обставина, що в нього на той час було дуже скрутне матеріальне становище, а тому він відразу вирішив, що здасть даний телефон у ломбард, щоб отримати кошти.
Далі він підняв з землі ОСОБА_8 та свою співмешканку, яка сильно забилася, вони допили алкоголь, після цього потерпілий ОСОБА_8 , вибачився перед його співмешканкою та пішов у власних потребах, після цього він підійшов до того місця, де впав телефон потерпілого, взяв його, роздивився, що це був телефон марки Самсунг, після чого він та його співмешканка пішли до хати.
Вдома він показав телефон своїй спімешканці, сказавши їй, що знайшов даний телефон на вулиці, та сказав, що здасть цей телефон та отримає гроші на харчування.
Телефон був в технічному справному стані, але він його вимкнув.
Далі він здав цей телефон у ломбард, отримав за нього кошти.
Через деякий, незначний період часу, - день чи два, період до нього прийшли працівники поліції, запитали, де телефон, на що він їм щиро розповів все, розповів у який ломбард здав кошти, забрав телефон, та віддав його працівникам поліції.
У вчиненому щиро розкаюється, обіцяє більше не вчиняти злочини, зокрема, - крадіжки, йому соромно за вчинене.

Щодо виду та розміру покарання, - погоджується цілком з позицією прокурора, яку він висловив в судових дебатах.

Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України, його вина у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України, підтверджується показаннями:
1. Показаннями свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні дала наступні показання:
- на даний час співмешкає з ОСОБА_7 .
Так як ні вона ні він ніде офційно не працюють, вони підробляються тимчасовими заробітками, - фізичною працею.
07.06.2020 року вона перебувала по вул. Свердлова м. Кагарлик Київської області, - неподалік магазину «Декор», де спільно з своїм співмешканцем, - ОСОБА_7 займалися тимчасовим підробітком.
Близько 17 години повз них проходив ОСОБА_8 , привітався з нею та почав з нею розмовляти.
В ході бесіди вона познайомила ОСОБА_8 з своїм співмешканцем, - ОСОБА_7 .
Через незначний проміжок часу потерпілий ОСОБА_8 запропонував їм розпити спиртні напої, на що вона та її співмешканець погодилися.
Алкоголь та продукти харчування придбали в продуктовому магазині, що був розташований неподалік, та почали вживати алкоголь.
Під час розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_8 почав її обнімати, підняв її, та, не втримавшись, обидва впали на трав`яне покриття.
Внаслідок падіння вона сильно вдарилася, відчула значний біль.
Її співмешканець, - ОСОБА_7 допоміг їм піднятися, ОСОБА_8 почав вибачатися за свою поведінку.
Вони ще трохили розпили спиртних напоїв, після чого ОСОБА_8 пішов у власних потребах, а вони повернулися до хати.
Вдома її співмешканець показав їй мобільний телефон, який був в справному стані, сказав, що знайшов його та в подальшому здасть його, щоб отримати гроші на продукти харчування.
Просить суворо не карати ОСОБА_7 та не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі.
Суд, оцінюючи показання свідка ОСОБА_9 , вважає їх логічними, послідовними, та такими, які не суперечать іншим доказам по справі, зокрема, - не суперечать показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 , іншим доказам по даному кримінальному провадженню, які будуть досліджені нижче, а тому показання даного свідка суд враховує при винесенні вироку в даному кримінальному провадженні.
- потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява клопотання потерпілого, в якій він просить суд слухати кримінальне провадження без його участі, претензій ні матеріального ні морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_7 не має, і мати не буде, щодо міри покарання, - покладається на розсуд суду.
Окрім того, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України, підтверджується наступнии матеріалами кримінального провадження, (письмовими доказами), а саме:

- витягом з ЄРДР № 0000252 від 12.06.2019 року, ( а.с., 73), з якого вбачається фіксування факту вчинення кримінального правопорушення;

- заявою потерпілого ОСОБА_8 від 10.06.2020 року про вчинений відносно нього злочин, (а.с., 78), з якої вбачається обставини вчинення кримінального правопорушення;

- заявою обвинуваченого ОСОБА_7 , ( а.с., 185), з якої вбачається, що обвинувачений видає викрадений ним мобільний телефон;

- протоколом отримання та огляду речі від 13.06.2020 року та ілюстративною таблицею до нього, ( а.с., 86 89), з якого вбачається що слідчим від обвинуваченого ОСОБА_7 отримано викрадений мобільний телефон, який сфотографовано;

- висновком експерта № 13 1/1191 від 27.06.2019 року та фототаблицею до нього, ( а.с., 92 96), з якого вбачається, що ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung» серії Galaxy J3 моделі SM-J330F/DS (в ухвалі про призначення судової товарознавчої експертизи зазначено - мобільний телефон «Samsung Galaxy J3 ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ), який станом на 07 червня 2019 року знаходився в технічній справності, могла становити 2596,67 грн (дві тисячі п`ятсот дев`яносто шість грн 67 коп.);

Матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 :

- Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , який видано 21 жовтня 2014 року Прилуцьким МВ УДМС України в Чернігівській області, (а.с., 104 105), ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місто Прилуки Чернігівської області, Україна, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно, гр. ОСОБА_7 є громадянином України, на час вчинення ним кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, досягнув віку кримінальної відповідальності;

- згідно довідки характеристики № 260, виданої виконавчим комітетом Леонівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, (а.с., 97), ОСОБА_7 місцю фактичного проживання характеризується посередньо;

- згідно довідки № 198, яка видана 05.07.2019 року Прилуцьким психоневрологічним відділенням, (а.с., 101), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на психіатричному обліку не перебуває;

- згідно довідки № 331, яка видана 04.07.2017 року Прилуцьким психоневрологічним відділенням, (а.с., 102), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на наркологічному диспансерному обліку не числиться і за медичною допомогою не звертався;

- згідно довідки вимоги про судимість № 228 12062019/3212, (а.с., 98 100), станом на 13.06.2019 року є наступні відомості про притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності:

- був засуджений 12.04.1993 року Прилуцьким міським судом Чернігівської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді конфіскація 1/2 частини майна;

- був засуджений 24.02.1997 року Ічнянським районним судом Чернігівської області за вчинення злочину, передбаченого ст. 94 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років;

- був засуджений 03.04.1998 року Прилуцьким районним судом Чернігівської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 42, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 206 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років та додаткового покарання у виді конфіскації всього майна.

Звільнився 04.12.2007 року умовно достроково на 2 роки 10 місяців 18 днів;

- був засуджений 27.11.2017 року Віньковецьким районним судом Хмельницької області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 850 грн. штрафу.

- Згідно довідки вих. № 1 19/44/2019 року, яка видана 10.12.2019 року Віньковецьким районним судом Київської області, відповідно до квитанції № 0.0.923900104.1 від 22.12.2017 року штраф засудженим ОСОБА_7 , який було йому присуджено за вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27.11.2017 року, - сплачено в повному обсязі.

- згідно досудової доповіді органу пробації від 04.12.2019 року, беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без обмеження волі або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

- Обставинами, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

- Обставиною, яка згідно п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , керувався, перш за все, - положенням ст. 65 КК України.
Так, згідно положень ст. 65 КК України:
Суд призначає покарання:
- у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України;
- відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
- враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 КК України.
Отже, суд у відповідності до положень ст. 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, наявності відомостей про судимість чи притягнення до кримінальної відповідальності, позицію потерпілої сторони, позицію прокурора.
Так, санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання в виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волів на строк до п`яти років.
Отже, зглядаючись на структуру санкції кримінального правопорушення, який вчинив обвинувачений ОСОБА_7 , - санкція ч. 1 ст. 185 КК України є альтернативною, а тому, враховуючи положення ч. 4 ст. 52 КК України за вчинення даного кримінального правопорушення суд призначає лише одне основне покарання.
Згідно положення ч. 1 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.
Згідно ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Відповідно, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 185 КК України та положення ч. 2 ст. 12 КК України, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у виді проступку.
Що стосується тієї обставини, що на час вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення та на час направлення обвинувального висновку до суду кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України на підставі положень ст. 12 КК України відносилося до злочинів, проте, станом на час винесення вироку, станом на 19.10.2020 року вищевказане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків, то суд вважає за можливе застосувати в даному випадку положення ч. 1 ст. 5 КК України.
Так, згідно ч. 1 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, враховуючи ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 хоч і раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте, в силу положень ст. 89 КК України ввжається таким, що раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення у виді кримінального проступку, внаслідок вчинення якого тяжких наслідків не настало, шкода, заподіяна кримінальним правопорушенням, - відшкодована в повному обсязі, внаслідок чого потерпілий не має до обвинуваченого претензій ні матеріального ні морального характеру, обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяв розкриттю злочину, по місцю проживання характеризується посередньо, враховуючи висновок органу пробації, згідно з яким виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без обмеження волі або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб), враховуючи позицію сторони обвинувачення, - прокурора, який не наполягав на призначенні суворого покарання, яке було б пов`язано з обмеженням волі, то суд приходить до висновку що подальше виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства, зокрема, - обмеження волі, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, причому, слід призначити обвинуваченому ОСОБА_7 такий вид покарання, як громадські роботи в розмірі 100 годин.
Також при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом було враховано положення ст. 50 КК України, - поняття покарання та його мета.
Так, згідно ст. 50 КК України:
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Зглядаючись на положення ч. 2 ст. 50 КК України, закон чітко визначає такі цілі покарання, як:
- кара, як відплата засудженому за вчинений злочин;
- виправлення засудженого;
- запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим;
- запобіганню вчинення злочинів з боку інших осіб.
Зглядаючись на вищевказану мету покарання, суд вважає, що призначенням покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді 100 (сто) годин громадських робіт буде досягнута мета покарання, причому у поєднанні її каральної та виправної складової, так як на думку суду буде досягнуто мети кари, - як відплати засудженому за вчинене кримінальне правопорушення, буде досягнута мета виправлення засудженого, запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень (проступків чи злочинів), та вчинення аналогічних кримінальних правопорушень (проступків чи злочинів) іншими особами.
Окрім того, при призначенні виду та міри покарання судом було враховано висновок про можливість виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк, який міститься в досудовій доповіді органу пробації від 04.12.2019 року з інформацією про соціально психологічну характеристику у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , яка на підставі ст. 314 1 КПК України надана органом пробації, згідно якої:
- беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без обмеження волі або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Також при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 було враховано положення ППВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Так, згідно п. 1 ППВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно п. 1 ППВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам при призначенні покарання висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, тощо.

Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі, це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.

Призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи їх межі та строки, суд має врахувати майновий стан обвинуваченого, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку, тощо.

Так, в даному випадку суд вважає, що призначення найлегшого виду покарання у виді штрафу не буде достатнім покаранням, так як до обвинуваченого ОСОБА_7 за попереднім вироком було вже застосовано штраф, проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив аналогічний злочин.
Проте, на підставі положень ст.ст. 50, 65 КК України суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 покарань у виді виправних робіт, арешту або обмеження волі з урахуванням особи обвинуваченого та його характеризуючих обставин, які були досліджені судом, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків, - будуть занадто суворими покараннями, які не співрозмірні вчиненому кримінальному правопорушенню (проступку).

Окрім того, суд вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 підстав для застосування положень ст. 69 КК України, - призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, - немає.

Цивільний позов
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні відсутній, напроти, в матеріалах кримінального провадження містяться письмові заяви потерпілого ОСОБА_8 , в яких потерпілий зазначає, що претензій ні матеріального ні морального характеру до обвинуваченого не має.

Речові докази по справі:
Вирішення питання щодо речових доказів врегульовано ст. 100 КПК України, так:
- згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
В матеріалах кримінального провадження міститься постанова слідчого СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області від 13.06.2019 року про визнання та приєднання до провадження речових доказів, згідно постановляючої частини якої визнано в якості речового доказу мобільний телефон «Samsung galaxy J3», IMEI 1 № НОМЕР_1 , IMEI 2 № НОМЕР_2 , чорного кольору, та передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 .

Також в матеріалах кримінального провадження міститься письмова розписка потерпілого ОСОБА_8 від 14.06.2019 року, (а.с., 107), зі змісту якої вбачається, що речовий доказ по справі, - предмет злочину, - бувший у вжитку мобільний телефон «Samsung galaxy J3», IMEI 1 № НОМЕР_1 , IMEI 2 № НОМЕР_2 , чорного кольору, - знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого, - ОСОБА_8 .

В даному випадку суд застосовує положення п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно з яким гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно, враховуючи вищевикладене, керуючись п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України, суд приходить до висновку щодо того, що речовий доказ по кримінальному провадженні у виді бувшого у вжитку мобільного телефону марки «Samsung galaxy J3», IMEI 1 № НОМЕР_1 , IMEI 2 № НОМЕР_2 , чорного кольору, - який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого, - залишити потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю смт. Єрки Катеринопільського району Черкаської області, Україна, громадянину України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 11 січня 1997 року Катеринопільським РВ УМВС України в Черкаській області, ( а.с., 80 83), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_5 , тел. моб.: НОМЕР_6 .

Також в матеріалах кримінального провадження міститься постанова слідчого СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області від 13.06.2019 року про визнання та приєднання до провадження речових доказів, згідно постановляючої частини якої визнано в якості речового доказу специфікацію до договору про надання фінансового кредиту № 01 від 08.06.2019 року, та вказаний речовий доказ зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Відповідно, враховуючи вищевикладене, керуючись п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України, суд приходить до висновку щодо того, що речовий доказ по кримінальному провадженні у виді специфікації до договору про надання фінансового кредиту № 01 від 08.06.2019 року, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати по справі.
- згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.
В матеріалах кримінального провадження міститься довідка про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000252 (висновок експерта від 27.06.2019 № 13 1/1191), (а.с., 91), з якого вбачається, що вартість залучення експерта за проведення судово товарознавчої експертизи становить 314 (триста чотирнадцять) грн. 02 коп.

Суд вважає, що вищевказану суму витрат на залучення експерта слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця місто Прилуки Чернігівської області, Україна, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 21 жовтня 2014 року Прилуцьким МВ УДМС України в Чернігівській області, (а.с., 104 105), реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , - на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження.
Заходи забезпечення кримінального провадження передбачені ст. 131 КПК України.
Накладення грошового стягнення, тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом, відсторонення від посади, тимчасове вилучення майна, арешт майна, затримання особи, запобіжні заходи, - в даному кримінальному провадженні не застосовувалися.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу у відношенні до обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, - необирати.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи положення ст. 368 КПК України, суд приходить до висновку, що:

- мало місце діяння, - кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 ;

- це діяння містить склад кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 185 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_7 винний у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 185 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_7 підлягає покаранню за вчинення кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, підстав для застосування положень ст. 69 КК України, - немає.

- встановлено, що є обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , та які судом вказані вище, та, напроти, встановлено, що є обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , яка судом наведена вище в мотивувальній частині вироку;

- обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді громадських робіт тривалістю 100 (сто) годин;

- питання про речові докази вирішити в порядку, який передбачено ст. 100 КПК України, та який судом наведено вище;

- витрати на залучення експерта слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 50, 65, ч. 1 ст. 185 КК України, ст. 368, ч. 1 ст. 369, 370, 371, ч.ч. 2, 3 ст. 373, 374 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення (проступку), який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України, як за вчинення умисних, протиправних дій, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) і призначити йому покарання у виді громадських робіт тривалістю 100 (сто) годин.
Цивільний позов.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Речові докази.
- бувший у вжитку мобільний телефон марки «Samsung galaxy J3», IMEI 1 № НОМЕР_1 , IMEI 2 № НОМЕР_2 , чорного кольору, - який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого на підставі зберігальної розписки, ( а.с., 107), - залишити потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю смт. Єрки Катеринопільського району Черкаської області, Україна, громадянину України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 11 січня 1997 року Катеринопільським РВ УМВС України в Черкаській області, ( а.с., 80 83), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_5 , тел. моб.: НОМЕР_6 , - на підставі п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.
- специфікацію до договору про надання фінансового кредиту № 01 від 08.06.2019 року, яка ззнаходиться в матеріалах кримінального провадження, - зберігати в матеріалах кримінального провадження на протязі всього часу зберігання кримінального провадження, - на підставі п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця місто Прилуки Чернігівської області, Україна, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 21 жовтня 2014 року Прилуцьким МВ УДМС України в Чернігівській області, (а.с., 104 105), реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави кошти в сумі 314 (триста чотирнадцять) грн. 02 коп., - вартість витрат за проведення судово товарознавчої експертизи (висновок експерта від 27.06.2019 № 13 1/1191), (а.с., 91), - на підставі ч. 1 ст. 126 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження.
Заходи кримінального провадження, питання яких слід вирішувати суду при винесенні вироку, в даному кримінальному провадженні не застовувалися.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу, - не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Київського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кагарлицький районний суд.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку на підставі ч. 6 ст. 376 КПК України вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право на підставі ч. 6 ст. 376 КПК України отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1