В И Р О К
Іменем України

31.07.2020 року м.Мостиська

єдиний унікальний номер:448/593/19
провадження № 1-кп/448/42/20
Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська кримінальне провадження №0000010 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радухівка, Рівненського району, Рівненської області, мешканця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.201 КК України,

учасники справи:
прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
та його захисник ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и в :

Судом визнано доведеним те, що 26.01.2019р., діючи умисно, прямуючи пішим переходом, що розташований на митному пості «Мостиська» Львівської митниці ДФС, до Республіки Польща, гр. ОСОБА_3 намагався перемістити через митний кордон України із приховуванням від митного контролю шляхом застосування засобів, що ускладнюють виявлення, а саме: у верхньому одязі та ручній поклажі, 47-м монет та 38-м банкнот, які попередньо придбав у невстановлених органом досудового розслідування осіб.

Так, гр. ОСОБА_3 протягом тривалого часу займається колекціонуванням старовинних предметів, а саме поштових листівок та банкнот України. Водночас, будучи членом Львівського товариства колекціонерів, останній достеменно володіє базовими знаннями про старовинні монети, їх характеристики, цінність та вартість.

Протягом двох років, неодноразово виїжджаючи за кордон, в тому числі і до Республіки Польща, будучи обізнаним про порядок проходження прикордонного і митного контролю та реалізуючи умисел на вчинення контрабанди культурних цінностей із України до Республіки Польща, гр. ОСОБА_3 , завчасно обміркував заходи щодо запобігання її виявлення, у зв`язку з чим приховав 38-м банкнот, помістивши їх до кишень свого одягу, а 47-м монет - розмістив у нумізматичних сторінках, які розташовувались між сторінками газет та журналів, що знаходились у ручній поклажі останнього.

Під час прикордонного-митного контролю ОСОБА_3 , розуміючи, що частина із вказаних монет становить культурну цінність, у митну декларацію їх не вносив, сподіваючись на те, що працівники митниці не будуть здійснювати його перевірку. Під час усного опитування працівниками митниці заявив, що жодних предметів, заборонених до переміщення через митний кордон України, у нього немає.

Однак, ОСОБА_3 , свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, які не залежали від нього, оскільки під час проведення огляду його ручної поклажі та особистих речей співробітниками митниці було виявлено та вилучено у верхньому одязі та дорожній сумці ОСОБА_3 , вищевказані 47-м монет та 38-м банкнот.

Відповідно до висновку експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 11/34 від 28.03.2019р., монети у кількості 7-ми одиниць, а саме: «Трояк 1593 р. Польща»; «Денарій (пеняз) Вітовта 1385-1388 р.р.»; «1/2 гроша 1556 р. Вільно»; «1/2 гроша 1549 р. Вільно»; «1/2 гроша 1550 р. Вільно»; «1/2 гроша 1549 р. Вільно»; «1/2 гроша 1547 р. Вільно» - належать до культурних цінностей, що мають художнє, історичне, етнографічне, наукове значення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково. Пояснив, що тривалий час займається колекціонуванням старовинних предметів, а саме: поштових листівок та банкнот України, є членом Львівського товариства колекціонерів. На початку 2019 року слідував до Республіки Польща з ціллю обміну монет та банкнот на інші старовинні предмети. На прохання представника митниці заповнити митну декларацію, у такій він не зазначив монети та банкноти, які знаходились у нього і, що мав намір обміняти в РП на інші старовинні предмети, оскільки на його переконання такі не становлять ніякої цінності. В подальшому добровільно видав працівникам митниці у службовому кабінеті монети та банкноти. Просив суд його суворо не карати, застосувавши при цьому ст.75 КК України.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 , своєї вини у вчиненому, його вина повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими по справі доказами.
- показаннями свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні показав, що із 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., 26.01.2019 року виконував функціональні обов`язки на митному пості «Мостиська» Львівської митниці ДФС пункт пропуску «Шегині». До початку зміни, на нараді щодо розподілу обов`язків, керівником було повідомлено, про наявне орієнтування ВБКОЗ УСБ України в Рівненській області про можливе переміщення громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Республіки Польща, предметів контрабанди культурних цінностей із приховуванням від митного контролю. Зазначив, що відповідно до журналу розподілу обов`язків, виконував службові обов`язки на ділянці «В`їзд в Україну - оформлення транспортних засобів доглядова група». Близько 17:00 год., керівник відділу дав вказівку переміститись із вищевказаної ділянки на піший перехід, оскільки митний контроль громадянина, зазначеного у вказаному орієнтуванні СБУ проводила інспектор митниці ОСОБА_10 , - особа жіночої статі. У разі підозри приховування громадянином ОСОБА_3 , заборонених до переміщення предметів на власному тілі, планувалось проведення особливої форми митною контролю - особистого огляду ОСОБА_3 .. Надалі, громадянину ОСОБА_3 , було запропоновано пройти до службового приміщення митниці, на що останній погодився. В подальшому вказаному громадянину було запропоновано пред`явити співробітникам митниці речі та предмети, які він приховав від митного контролю, не вказав у своїй митній декларації та мав намір перемістити через митний кордон України із приховування від митного контролю. На вказану пропозицію ОСОБА_3 погодився та повідомив, що у його верхньому одязі, а саме: куртці, штанах, сорочці та у ручній поклажі приховані монети та банкноти. Більше нічого з даного приводу повідомити не в змозі.

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні показала, що із 08 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. 26.01.20219 року виконувала функціональні обов`язки на митному пості «Мостиська» Львівської митниці ДФС пункт пропуску «Шегині». До початку зміни, на нараді щодо розподілу обов`язків, керівником було повідомлено, про наявне орієнтування ВБКОЗ УСБ України в Рівненській області про можливе переміщення громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Республіки Польща, предметів контрабанди - культурних цінностей із приховуванням від митного контролю. Вказала, що відповідно до журналу розподілу обов`язків, виконувала службові обов`язки на ділянці «Піший перехід». Близько 17:00год. громадянин ОСОБА_3 , слідував до Республіки Польща пішим переходом даного митного посту. Спочатку вказана особа пред`явила паспорт для виїзду за кордон, після чого вона запропонувала йому заповнити митну декларацію, на що останній погодився. Під час заповнення митної декларації ОСОБА_3 , вказав, що при ньому наявні грошові кошти. Будь-яких інших товарів та предметів ОСОБА_3 , до декларації не вніс, чим підтвердив відсутність при ньому таких предметів. В подальшому, при оформленні митної декларації та на її усне запитання щодо наявності будь-яких інших товарів, ОСОБА_3 відповів, що речей та предметів, які наявні у нього та необхідно внести до митної декларації, у нього нема. Надалі вона доповіла керівнику відділу про проведені із ОСОБА_3 , процедури митного оформлення, після чого останньому було запропоновано пройти до службового приміщення з метою огляду його ручної поклажі. Останній погодився, і в черговий раз такому було запропоновано пред`явити співробітникам митниці речі та предмети, які він приховав від-митного контролю, не вказав у своїй митній декларації та мав намір перемістити через митний кордон України із приховування від митного контролю. На вказану пропозицію ОСОБА_3 , погодився та повідомив, що у його верхньому одязі, а саме: куртці, штанах, сорочці та у ручній поклажі приховані монети та банкноти.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що 08 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. 26.01.2019 року виконував функціональні обов`язки на міжнародному автомобільному пункті пропуску «Шегині» смуга руху «Зелений коридор». Близько 17:00год. старший зміни дав йому вказівку пройти на піший перехід до службового приміщення. У вказаному приміщенні здійснювався митний огляд громадянина ОСОБА_3 , та його багажу, в ході якого у верхньому одязі, а саме: куртці, штанах, сорочці та у ручній поклажі приховані монети та банкноти. В подальшому, вказані предмети ОСОБА_3 , дістав із кишень верхнього одягу. Після відкриття дорожньої сумки, під особистими речами ОСОБА_3 , між сторінками газет та журналів було виявлено дві сторінки з нумізматичного альбому з монетами та три файли із банкнотами.

Показання вищевказаних свідків є логічними, послідовними, взаємодоповнюючими, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів в їх достовірності, а тому суд визнає їх належними та допустимими доказами вини обвинуваченого ОСОБА_3 , в пред`явленому обвинуваченні за наведених вище фактичних обставин.
Судом детально, повно та всебічно досліджено всі докази, що містяться у матеріалах кримінального провадження, які були надані суду стороною обвинувачення та стороною захисту, зокрема:

- рапортом ст.оперуповноваженого відділу БКОЗ Управління СБ України в Рівненській області ОСОБА_12 від 26.01.2020 року;

- витягом з ЄРДР з якого відомо, що громадянин ОСОБА_3 , рухаючись 26.01.2019 року через піший перехід «Шегині», що розташований на митному пості «Мостиська» Львівської області, намагався перемістити через митний кордон України із приховуванням від митного контролю України культурні цінності монети;

- даними протоколу обшуку від 26.01.2019 року;

- даними протоколу огляду від 27.01.2019 року;

- митною декларацією ОСОБА_3 для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності;

- актом проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу;

- витягом з бази даних «відомості про осіб, які перетнули державний кордон України».

- висновком експерта за №11/34 від 28.03.2019 року, з якого відомо, що надані на експертизу монети «Трояк 1593 р. Польща»; «Денарій (пеняз) Вітовта 1385-1388 р.р.»; «1/2 гроша 1556 р. Вільно»; «1/2 гроша 1549 р. Вільно»; «1/2 гроша 1550 р. Вільно»; «1/2 гроша 1549 р. Вільно»; «1/2 гроша 1547 р. Вільно» - належать до культурних цінностей, що мають художнє, історичне, етнографічне, наукове значення. Всі інші предмети нумізматики, фалеристики, боністики, філателії та інші не належать до культурних цінностей, що мають художнє, історичне, етнографічне, наукове значення.

Монети, які надійшли на дослідження «Один рубль 1726р.», не являється оригіналом. А є копією монети номіналом «Один рубль 1726р.», що карбувались у Всеросійській імперії. Всі інші предмети нумізматики, фалеристики, боністики, філателії та інші являються оригіналами.

В судовому засіданні стороною захисту було висловлено позицію щодо визнання доказу недопустимим, а саме: висновок експерта за №11/34 від 28.03.2019 року.

Вирішуючи питання по даному клопотанню, суд приходить до наступного.

З експертного висновку №11/34 від 28.03.2019 року мистецтвознавчої експертизи проведеної Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, слідує, що з представлених на дослідження монети і банкноти, зокрема 7-м монет, що вищенаведені становлять культурну цінність.

Висновком експерта за результатами проведення судової мистецтвознавчої експертизи вбачається, що проведення її доручено завідувачу відділу забезпечення діяльності Черкаського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_13 , який має вищу педагогічну освіту в галузі образотворчого мистецтва, кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз за експертною спеціальністю 15.1 «Мистецтвознавчі дослідження», свідоцтво на право проведення мистецтвознавчих досліджень від 06.10.2014 року за №13104, стаж експертної роботи з 2014 року.

Експертом при дослідженні наданих на експертизу предметів, надавалася характеристика об`єктів дослідження, а при встановленні культурної цінності експерт керувалась насамперед Законом України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей».

Згідно висновку вказаної вище експертизи, монети «Трояк 1593 р. Польща»; «Денарій (пеняз) Вітовта 1385-1388 р.р.»; «1/2 гроша 1556 р. Вільно»; «1/2 гроша 1549 р. Вільно»; «1/2 гроша 1550 р. Вільно»; «1/2 гроша 1549 р. Вільно»; «1/2 гроша 1547 р. Вільно» - належать до культурних цінностей, що мають художнє, історичне, етнографічне, наукове значення.

Слід зазначити те, що безпідставними на думку суду є посилання сторони захисту, що наведений вище висновок мистецтвознавчої експертизи є завідомо неправдивий, а також те, що експерт який проводив відповідну експертизу має недостатні знання в даній галузі.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 69 КПК України експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Згідно ст.101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Експерт ОСОБА_13 , є працівником державної спеціалізованої установи, який здійснює судово-експертну діяльність та включені до Реєстру атестованих судових експертів і якому було доручено проведення вказаної експертизи відповідають всім законним вимогам щодо експерта у тому числі ч.1,2 ст.10 Закону України «Про судову експертизу.

Стороною захисту в судовому засіданні не надано доказів які б спростували висновок експерта №11/34 від 28.03.2019р.

Відповідно до висновків, що викладені у Постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к, суд зазначив, що частина 1 статті 87 КПК передбачає, що «Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини». Вирішуючи питання про застосування правил статті 87КПК до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті. Суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.

Виходячи із наведеного, суд визнає даний висновок експерта належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні.

Інших вагомих підстав для визнання вказаного висновку експерта недопустимим доказом з боку сторони захисту не зазначено.

Таким чином, судом під час постановлення вироку було досліджено та проаналізовано на засадах змагальності сторін усі докази надані сторонами, а з огляду на тривалість розгляду справи та відсутність в учасників процесу будь-яких доповнень, можливість збору додаткових доказів видається вичерпаною.

Частиною 1 ст.201 КК України передбачена кримінальна відповідальність за контрабанду, тобто переміщення через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, в тому числі культурних цінностей.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 03.06.2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» передбачає, що умисне незаконне переміщення через митний кордон України без спеціального дозволу, який надається в установленому відповідними нормативними актами порядку, історичних і культурних цінностей, є контрабандою і тягне кримінальну відповідальність незалежно від способу переміщення, вартості чи розміру предмета цього злочину.

Пункт 11 ч.1 ст.1 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» визначає, що культурні цінності - об`єкти матеріальної та духовної культури, що мають художнє, історичне, етнографічне та наукове значення і підлягають збереженню, відтворенню та охороні відповідно до законодавства України, в тому числі: рідкісні монети, ордени, медалі, печатки та інші предмети колекціонування.

Зі змісту статей 12, 13 означеного Закону, рішення про можливість вивезення культурних цінностей приймає Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей за клопотанням власника культурних цінностей чи уповноваженої ним особи на підставі висновку державної експертизи. Про прийняте рішення власник культурних цінностей чи уповноважена ним особа письмово повідомляється в місячний термін від дня офіційного надходження клопотання. У разі прийняття центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей рішення про можливість вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей власнику культурних цінностей чи уповноваженій ним особі видається свідоцтво встановленого зразка на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей. Зразок свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей затверджується Кабінетом Міністрів України. Свідоцтво на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей є підставою для пропуску зазначених у ньому культурних цінностей за межі митної території України. Вивезення культурних цінностей без цього свідоцтва забороняється.

При цьому суд зазначає, що в Україні діє правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний.

З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.

На думку суду не заслуговують на увагу також посилання захисника обвинуваченого на те, як на обставину, яка свідчить що його підзахисний ОСОБА_3 , добросовісно помилявся щодо того, що зазначені вище монети, не є предметами культурної цінності. Оскільки, наведене спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Крім того, як встановлено судом ОСОБА_3 , тривалий час колекціонує предмети, зокрема є нумізматом колекціонує банкноти та монети, які відносяться до різних періодів розвитку суспільства і різних держав та знає їх цінність.

Покликання захисника, щодо відсутності умислу ОСОБА_3 , на переміщення предметів, які визнані культурними цінностями з приховуванням від митного контролю спростовуються, способом їх маскування та відправленням.

Надаючи зібраним по справі доказам оцінку суд критично ставиться до покликань обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки такі твердження обвинуваченого є недостовірними та суперечать зібраним по справі доказам і розцінюються лише як спосіб уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Під час розгляду справи у суді сторона захисту не була позбавлений можливості подавати докази на свій захист, проте не скористалася своїм правом.

Хоча і стороною захисту в судовому засіданні заявлялось клопотання про призначення повторної судово - мистецтвознавчої експертизи, однак в подальшому таке клопотання стороною захисту не було підтримано, що свідчить про те, що сторона захисту погодилась із вказаним висновком експерта від 28.03.2019 року за №11/34.

Щодо покликань сторони захисту висловлених в дебатах про відсутність суб`єктивної сторони даного злочину, оскільки ОСОБА_3 , начебто добровільно видав монети та банкноти, які переміщав через митний кордон України, то суд вважає за необхідне таке спростувати наступним.

Цей злочин-контрабанда, вважається закінченим з моменту незаконного переміщення предметів контрабанди через митний кордон України.

Замах на контрабанду має місце, якщо її предмети виявлено до переміщення через митний кордон України.

Добровільна відмова від вчинення контрабанди можлива до моменту прийняття митним органом митної декларації.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, обвинувачений ОСОБА_3 , не вчинив жодних дій з власної волі, щоб не скоїти інкримінований йому злочин, а видав предмети контрабанди після того, як віддав митникам митну декларацію і був запрошений на особистий огляд.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій.

Згідно з п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах пред`явленого йому обвинувачення.

Оцінка зібраних у справі доказів, які відповідають критеріям належності та допустимості, а також аналіз відповідних чинних нормативно-правових актів дають підстави для висновку про доведеність обвинувачення ОСОБА_3 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.15 - ч.1 ст.201 КК України - у вчиненні закінченого замаху на переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю культурних цінностей.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховується те, що такий раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, є пенсіонером, його стан здоров`я - на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, роль у скоєному злочині та поведінку до і після вчинення злочину.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, так як відсутні умови і підстави призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з огляду на суспільно-небезпечний характер вчиненого ним кримінального правопорушення, категорії злочинів, до якої він відноситься.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, суд наголошує, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Аналогічна позиція висвітлена у постанові від 17.10.2019 року за №205/7091/16-к Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Тому, зважаючи на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , міцність його соціальних зв`язків, відсутність обставин, які обтяжують покарання, тощо, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Заборони застосування ст.75 КК України за умови того, що сторона обвинувачення наполягала на призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, КК України не містить.

Тим, більше, прокурор у судових дебатах не навів суду змістовні аргументи необхідності призначення ОСОБА_3 покарання без можливості застосування положень ст.75 КК України.

Отже, покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , призначено судом відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст.65 КК України.

Суд дійшов глибокого переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права-є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.ст.96-1, 96-2, 100 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Враховуючи вимоги ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , на користь держави.

Клопотання прокурора щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжного заходу до набрання вироком законної сили до суду не надходило, а отже і суд не вбачає необхідності обрання такого.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15 - ч.1 ст.201 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 , від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до набранням вироком законної сили, не обирати.

Іспитовий строк ОСОБА_3 , рахувати з моменту проголошення вироку.

На підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України монети: «Трояк 1593 р. Польща»; «Денарій (пеняз) Вітовта 1385-1388 р.р.»; «1/2 гроша 1556 р. Вільно»; «1/2 гроша 1549 р. Вільно»; «1/2 гроша 1550 р. Вільно»; «1/2 гроша 1549 р. Вільно»; «1/2 гроша 1547 р. Вільно», які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Управління Служби безпеки України в Рівненській області, - в порядку спеціальної конфіскації, конфіскувати у власність держави.
Речові докази: аркуші формату A4 з надрукованим текстом, початок «В.В. Нечитайло. Каталог польсько-литовських монет обращавшихся на Украине в XІV-XVІІІ вв.», закінчення внизу аркуша «42» - 5 шт.; подвійний аркуш з учнівського зошита в клітинку з рукописним текстом кульковою ручкою синього кольору, початок тексту «...ток на рухоме майно...», закінчення «...є 45 шт.» - 1 шт.; аркуш паперу білого кольору, початок тексту «Bezirk Bialystok», закінчення «15,0» - 1 шт.; аркуш паперу жовтого кольору з надписами олівцем і ручкою синього кольору, початок тексту «...1947-500», закінчення «р. Krzysick.» - 1 шт., а також акт митого огляду речей громадянина України ОСОБА_3 від 26.01.2019р., які знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Управління Служби безпеки України в Рівненській області, - знищити.

Речовий доказ: митна декларація громадянина України ОСОБА_3 від 26.01.2019р., яка знаходиться при матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000010.
Речовий доказ: паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 виданий на установчі дані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться при матеріалах кримінального провадження повернути ОСОБА_3 ;

Речові докази: харчовий талон Польщі, 1989 р.; поштовий конверт Ватикану із приклеєними марками у кількості 3 од.; державний кредитний білет «500 рублів 1912 р.» № АЧ 191815; державний кредитний білет «100 рублів 1910 р.» № ГГ 178082; державний кредитний білет «100 рублів 1910 р.» № ЗИ059187; банкнота «50 рейхсмарок 1940-45 рр.» № В 9665016; банкнота «100 злотих 1934 р.» № СЕ 9453031; банкнота «5 марок 1919 р.» № І 329288; банкнота «5 марок 1919 р.» № ІП 659232; банкнота Польщі 50 злотих № О 2544170; банкнота Німеччини 3 рубля № V 272217; банкнота Росії 200 рублів № АА 7618794; банкнота України 500 карбованців № ПЕ0986223; банкнота України 500 карбованців № СЕ5804126; банкнота України 1000000 карбованців № МИ 3459379; банкнота України 200000 карбованців № ТБ 8373993; банкнота Україна, 1 купон 1991 р.в, без номера; банкнота Україна 100 карбованців № 212-7-863263; банкнота Україна 100000 карбованців № КГ 3386494; банкнота Україна 1 гривня № СА; банкнота Україна 2 гривні № СА; банкнота Україна 50 гривень № СА; банкнота Україна 100 гривень № СА; банкнота Україна 50 гривень № УК7500115; банкнота Україна 50 гривень № БД 0753385; банкнота Україна 100 гривень № АП0857251; банкнота Україна 100 гривень № АГ5710089; банкнота Україна 200 гривень № АР4435637; банкнота Україна 200 гривень № АА8689229; банкнота Україна 2 гривні № ЦЕ8160868; банкнота Україна 2 гривні № ЦЕ8160869; банкнота Україна 2 гривні № ЦЕ8160875; банкнота Україна 200 гривень № ЕЕ5312994; банкнота Україна 200 гривень № КЛ7974534; банкнота Україна 100 гривень № УЕ5131770; банкнота Україна 100 гривень № У37573400; банкнота СІЛА 5 доларів № ML74818337C; банкнота Литва 500 талонів № JE415700; банкнота Литва 500 талонів № МЕ452599; банкнота Китаю 20 юанів (VI VIII VII) № 836875; монета «Один гроні 1534 р.»; монета «Один гроні 1531 р.»; монета «Трояк 1622 р.»; монета «Тимф,30 грошей 1663 р.»; польський жетон «ALFA LAVAL. VYROB KRAJOWY. WARSZAWA»; монета «Трояк 1621 p.»; монета «15 копійок 1907 р.»; монета «Полушка 1735 р.»; монета «Денар 1554 р.»; монета «Дводенар 1570 р.»; монета «Дводенар 1570 р.»; монета «Денар 155? р.»; монета «Денар 1556 р.»; монета «Денар 1557 р.»; монета «Дводенар 1620 р.»; монета «1/2 гроша 150? р. Литва»; монета «1/2 гроша 150? р. Литва»; монета «1/2 гроша 150? р. Польща»; монета «Дводенар Литва?»; монета «1/2 гроша 1564 р. Литва»; монета «Коронований грош 1623р.»; монета «Тренарій 1630 р.»; монета «Коронований грош 1614р.»; монета «Коронований грош 1609р.»; монета «Шеляг 1600 Рига»; монета «Два денарія (солід) 1623-1624 р. Литва»; монета «Шеляг 1620 р. Рига»; «Кокарда з головного убору чинів Корпусу ліснчих періоду Царської Росії. Відсутнє навершя у вигляді Царської корони і стрічок»; монета «1/2 гроша 1768 р. Польща»; монета «Дводенар 1578-1579 р.р.»; монета «Денар (пеняз) Вітовта 1385-1388 р.р.»; монета «Денарій 1550р. Вільно»; монета «1/2 гроша 1558 р. Вільно»; монета «два гроша 1766 р.»; монета «1/2 гроша Краківських 1508 р.»; монета не ідентифікована; монета «Грош 1767р.»; монета «П`ять грош 1820р.»; монета «Десять грош 1840р.»; монета «Десять грош 1812р.»; копія монети «Один рубль 1726р.»; частина медалі «РУСЬКОГО МАГІСТРАТУ КАМ`ЯНЕЦЬ- ПОДІЛЬСЬКИЙ БУДИНОК-ХІІ», а також альбом синього кольору із написом «Banknotes», які знаходяться в камері зберігання речових доказів Служби безпеки України в Рівненській області, - повернути ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на проведення мистецтвознавчої експертизи за № 11/34 від 28.03.2019 року у сумі 14586 (чотирнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) гривень.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили: «___» ______________ 20 __ р.

Суддя ОСОБА_1

Вирок суду виготовлений в нарадчій кімнаті та проголошений учасникам справи 31.07.2020 року.