Справа № 344/7817/20
Провадження № 1-кп/344/754/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого лікарем/державним інспектором Івано-Франківського прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе, за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням службового становища, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, а саме в тому, що він, працюючи на посаді лікаря/державного інспектора Івано-Франківського прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини, будучи службовою особою, в порушення вимог ст.ст.19, 68 Конституції України і ст.ст.22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, всупереч інтересам служби, із корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, у два етапи 06 та 18 травня 2020 року, отримав та прийняв від директора ТОВ «Б.І.П. Копорейшин» ОСОБА_7 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів на загальну суму 600 (шістсот) гривень за видачу ветеринарних свідоцтв Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів форми №2, на продукти харчування, імпортовані вищевказаним товариством на територію України на підставі контракту із компанією «MEATPOL Sp. Zo.o» (Польща) від 02.03.2020 №1/10.

19 червня 2020 року між прокурором, який здійснює процесуальне керівництво в кримінальному провадженні - заступником начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Івано-Франківську область, прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 в присутності його захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України та сторони узгодили покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст.368 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що угоду про визнання винуватості між ним та прокурором укладено ним добровільно у присутності його захисника, укладена угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті, що передбачені в угоді. Наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі затвердження укладеної угоди, та виключні підстави оскарження вироку розуміє. Однак на даний час змінилися сімейні обставини, пов`язані з значними витратами на лікування онкохворої матері, а також на його утриманні перебуває неповнолітня дочка ОСОБА_8 , 2004 р.н., а також допомагає матеріально повнолітній вагітній дочці. Зважаючи на те, що його середньомісячний заробіток становить 4500 грн, а тому не зможе виконати умови угоди щодо узгодженого покарання штрафу у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн. За таких обставин просив відмовити у затвердженні укладеної між ним та прокурором угоди про визнання винуватості від 19 червня 2020 року.

Захисник обвинуваченого підтримав думку свого підзахисного, просив відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості внаслідок неможливості виконання узгодженого сторонами покарання ОСОБА_6 .

Прокурор зазначив, що за таких обставин вважає за неможливе затвердження судом угоди, укладеної між ним та ОСОБА_6 , та призначенням узгодженого сторонами покарання.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши надані матеріали, суд згідно ст.474 КПК України перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК та КК України.

Відповідно до ст. 468, ч.4 ст.469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 згідно угоди про визнання винуватості визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, згідно статей 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості при викладених вище обставинах може бути укладена.

Як вбачається з угоди про визнання винуватості від 19.06.2020, сторони узгодили покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст.368 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн.

В той же час, санкцією ч.1 ст.368 КК України (у редакції Закону № 263-IX від 31.10.2019) передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або позбавленням волі на строк від двох до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 11 червня 2015 р. у справі № 5-61кс15, наявність коми у тексті санкції статті свідчить про існування синтаксичного розриву між двома частинами тексту, а саме між приписами щодо застосування основних і додаткових видів покарань. На підставі цього друга частина тексту санкції, у якій ідеться про призначення додаткового покарання, завдяки комі набуває ознак відносно самостійного елемента речення, який, однак, не пориває семантичного і структурного зв`язку з першою частиною тексту санкції, а навпаки, нерозривно з нею пов`язаний. Оскільки в першій частині тексту санкції передбачено декілька альтернативних видів основних покарань, то друга частина тексту стосується кожного з них, а не тільки одного з них.

Таким чином, обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, що передбачено санкцією ч.1 ст.368 КК України, застосовується як до основного покарання у виді штрафу, так і до основного покарання у виді арешту чи позбавлення волі.

За змістом ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче нижчої межі, встановленої у санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті Особливої частини цього кодексу.

Відповідно до Примітки ст.45 КК України, корупційним кримінальним правопорушенням відповідно до цього кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 368 КК України.

За таких підстав при призначенні покарання за ч.1 ст.368 КК України ст.69 КК України не може бути застосована. Призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю за ч.1 ст.368 КК України є обов`язковим.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 безпосередньо у судовому засіданні ствердили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань сплати штрафу у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн, у зв`язку з погіршенням матеріального становища обвинуваченого, враховуючи його середньомісячний дохід 4500 грн та наявність на утриманні інших осіб.

За таких обставин суд вважає, що узгоджене сторонами покарання обвинуваченого згідно угоди про визнання винуватості за ч.1 ст.368 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн (без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років) суперечить вимогам ст.ст.65, 69, 368 КК України, не відповідає тяжкості злочину та особі винного, а отже суперечить інтересам суспільства та не може бути призначене за вказаних вище обставин.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4)існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

З врахуванням викладеного, думки обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_4 , що просили суд відмовити у затвердженні укладеної угоди, суд вважає, що хоч угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті, що передбачені в угоді, однак умови угоди суперечать вимогам КК та існує очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, а тому угода не може бути затверджена, а узгоджена сторонами міра покарання не може бути призначена судом.

Враховуючи те, що угода про визнання винуватості укладена під час досудового розслідування, у зв`язку з чим обвинувальний акт було невідкладно надіслано суду, то у даному кримінальному провадженні слід продовжити досудове розслідування у загальному порядку (ч.1 ст.474, абз.2 ч.7 ст.474 КПК України)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 65-69 КК України, ст.ст.314, 369, 372, 468-474 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 19 червня 2020 року, укладеної між прокурором заступником начальника відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 про визнання винуватості - відмовити.

Повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_9