Справа №477/1758/20
Провадження №1-кп/477/259/20
УХВАЛА

30 листопада 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів Жовтневого районного суду Миколаївської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000512 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Під час розгляду в судовому засіданні кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, прокурором заявлене клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Своє клопотання прокурор обгрунтував наявністю ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти клопотання прокурора, зазначивши про необхідність поміщення обвинуваченого до інтернату через стан його здоров`я.

Вислухавши думку сторін та розглянувши клопотання прокурора, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Загальною декларацією прав людини (статті 3,9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2020 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, по 30 листопада 2020 року.

У кримінальній справі розпочатий судовий розгляд. Проводиться допит свідків та дослідження письмових доказів. Розглянути кримінальне провадження та ухвалити рішення до закінчення строку дії запобіжного заходу не є можливим.

Відповідно до статті 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу стало наявність ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст. 115 КК України, обвинувачений є непрацездатною особою, має інвалідність, не одружений, проживає один у будинку, який належить його родичу. Даний будинок не є придатним для проживання, оскільки в ньому відсутні вхідні двері, світло та газ. Його власний будинок за зареєстрованим місцем проживання згорів.

ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення злочину проти життя та здоров`я людини. Відповідно до обвинувального акту, даний злочин вчинив, маючи не зняту та непогашену судимість, у громадському місці, у стані алкогольного сп`яніння, з застосуванням ножа, який зберігав у шкарпетці, одягнутій на нозі. Отже, встановлені обставини свідчать про відсутність у обвинуваченого сталих соціальних зв`язків та існування ризику того, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може продовжувати злочинну діяльність.
Як встановлено в судовому засіданні, заявлені ризики не зменшились, завершити розгляд справи до завершення строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не є можливим, що відповідно до ст. 199 КПК України, є підставою для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Щодо направлення обвинуваченого до лікарні-інтернату, то колегія суддів зазначає, що вирішення цього питання не є компетенцією суду. Крім того, згідно відповіді філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській області від 15.06.2020 року, наданої на запит адвоката, за період находження в СІЗО обвинувачений за медичною допомогою не звертався. Його загальний стан стабільний. Лікування приймає, в умовах СІЗО утримуватись може.

Також колегією суддів враховується той факт, що під час відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07.02.2017 року обвинувачений також мав інвалідність.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 176, 177, 178, 181, 331, 369-372 КПК України,

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів - по 28 січня 2021 року включно з утриманням його в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня оголошення тексту ухвали, а обвинуваченим з дня отримання її копії.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3