ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3511/20 Справа № 204/4970/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої вирішується питання
про продовження застосування
примусових заходів медичного характеру
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника медичного закладу ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року про продовження застосування щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

примусового заходу медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, призначеного ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року продовжено застосування щодо ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, призначеного ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2017 року.
Обгрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що оскільки відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів №689 від 24 липня 2020 року ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом потребує продовження тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити представнику лікарні у задоволенні заяви про продовження застосування щодо ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що заяву про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 всупереч вимогам закону було подано не лікарем-психіатром, який надає психіатричну допомогу останньому. Звертає увагу, що суд безпідставно продовжив строк дії ухвали Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2017 року, оскільки відповідно до ст. 19 Закону України Про психіатричну допомогу продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом кожного разу на строк, який не перевищує 6 місяців. Вказує, що комісія лікарів-психіатрів у своєму висновку не зазначила оцінку ризику скоєння ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння за допомогою шкали оцінки ризику. Звертає увагу, що суд в порушення ч. 3 ст. 370 КПК України не вивчав матеріали справи, а також медичні документи, не допитував лікаря-психіатра, що здійснює лікування ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та особа, стостовно якої розглядається клопотання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника та наполягали на її задоволенні за викладених в ній підстав.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 514 КПК України, ч. 1 ст. 95 КК України та ч. 3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 було застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, які ухвалами Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2017 року, 28 лютого 2018 року, 06 вересня 2018 року, 11 березня 2019 року, 22 серпня 2019 року та 09 липня 2020 року ОСОБА_7 було продовжено.
З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів провадження слідує, що заява про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 подана до суду 04 серпня 2020 року, тобто до спливу 6-місячного строку, та уповноваженою особою - лікарем-психіатром ОСОБА_10 , яка є представником Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України разом з висновком комісії лікарів-психіатрів ДФ Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України №689 від 24 липня 2020 року.
Згідно матеріалів провадження суд першої інстанції, приймаючи до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів ДФ Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України №689 від 24 липня 2020 року, дійшов висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2017 року.
Цим висновком підтверджується, що ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання, психічний стан продовжують зумовлювати виражені емоційні розлади у вигляді дратівливості, спалахливості, конфліктності, значного егоцентризму, переоцінкою власних можливостей, проявами фізичної агресії, вольовий контроль над власною поведінкою значно порушений, при патопсихологічному дослідженні виявляються завзятість та ригідність у відстоюванні власної позиції, агресивність, відмова від компромісів, категирочність суджень, схильність до протиправної поведінки, зберігаються дисимулятивні тенденції з приховуванням хворобливих переживань минулого, описаних в медичній документації, негативістично, з ворожнечею сприймає необхідність перебування у лікарні, не розуміє його необхідності та впровадження щодо нього реабілітаційних заходів, відсутнє усвідомлення наявності у себе хронічного психічного захворювання. За таким станом пацієнт продовжує зумовлювати особливу небезпеку для оточуючих.
З огляду на викладене комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що ОСОБА_7 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Апеляційний суд вважає, що висновок комісії лікарів-психіатрів № 689 від 24 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 є достатньо обґрунтованим та мотивованим і відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу».
Судом першої інстанції при вирішенні питання продовження застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру використовувалися результати роботи фахової комісії лікарів-психіатрів, висновок якої був вчасно поданий до суду і є належним доказом в розумінні кримінального та кримінального процесуального закону.
При цьому твердження в апеляційній скарзі захисника, що лікар-психіатр, який як представник закладу, де лікується ОСОБА_7 не є особистим лікарем, який лікує останнього, а тому на його думку, у розумінні положень ст. 95 КК України не може подавати заяву до суду про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає помилковими і такими, що не ґрунтуються на вказаних вище положеннях закону.
За змістом вказаної норми закону з такою заявою звертається представник закладу, який надає особі психіатричну допомогу. Тобто, твердження в статті який надає особі психіатричну допомогу відноситься саме до закладу де перебуває особа, і відсутня в цій нормі закону вимога, що представник закладу зобов`язаний бути лікуючим лікарем-психіатром, як на це вказує адвокат в апеляційній скарзі.
Згідно матеріалів даного провадження заяву до суду про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 було подано ОСОБА_10 , якій надано таке право відповідно до довіреності, яка підтверджує її повноваження як представника Дніпропетровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України», тобто закладу з надання психіатричної допомоги, який надає особі психіатричну допомогу, та враховуючи той факт, що ОСОБА_7 знаходиться на лікуванні вищезазначеного медичного закладу, ОСОБА_10 є лікарем психіатром та представником закладу з надання психіатричної допомоги, таким чином заяву було подано належною особою.
Всупереч доводам захисника в апеляційній скарзі ОСОБА_7 неодноразово продовжувалось застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2017 року.
При цьому, як слідує з матеріалів провадження представником Дніпропетровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України» було подано заяву про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 у строк, передбачений ч. 2 ст. 95 КК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, то вони, на думку апеляційного суду, не заслуговують уваги, оскільки вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи спростовували або викликали сумніви у правильності висновків суду першої інстанції, а тому апеляційним судом не приймаються до уваги з підстав, вказаних вище.
Інших доказів, які б викликали сумнів у правильності висновків суду першої інстанції, суду не надано.
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розгляд заяви лікаря-психіатра проведено судом першої інстанції за правилами розгляду цієї категорії проваджень, з дослідженням матеріалів особової справи ОСОБА_7 та медичної документації, в якій відображається стан хворого за час перебування в психіатричній лікарні з суворим наглядом, внаслідок чого судом було постановлено законну, обґрунтовану та вмотивовану ухвалу, та підстав для її скасування за доводами, наведеними в апеляційній скарзі захисника, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року, якою продовжено застосування щодо ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, призначеного ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2017 року, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4