УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 659/1258/19
провадження № 51-4596 ск 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 16 липня 2020 року щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).

Короткий зміст вироку, оскарженого судового рішення та встановлені обставини
За вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 6 травня 2020 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці.

Також суд ухвалив виконувати самостійно вирок Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 17 грудня 2019 року.

Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні повторно за обставин, викладених у вироку крадіжки.
Як установив суд, 23 вересня 2019 року в період 17:0017:30 на території Нижньосірогозької центральної лікарні на вул. Таврійській, 1 у с. Нижні Сірогози ОСОБА_4 повторно таємно викрав велосипед марки «Аіст» вартістю 2166,33 грн, заподіявши ОСОБА_5 матеріальної шкоди на вказану суму.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. За твердженням скаржника, згаданий суд необґрунтовано погодився з неправомірним рішенням місцевого суду про незастосування при призначенні ОСОБА_4 покарання правил ч. 4 ст. 70 КК. На думку сторони обвинувачення, оспорювана ухвала не відповідає положенням статей 370, 419 КПК.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину та юридично-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 185 КК, а також справедливість призначеного засудженому покарання в касаційній скарзі не заперечуються.
Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.
Згідно з рекомендаціями, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (на які також є посилання в касаційній скарзі), коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до винесення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Як убачається з копій оспорюваних вироку та ухвали, судами нижчих інстанцій при постановленні рішень щодо ОСОБА_4 зазначене було враховано.
Так, за вироком Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 17 грудня 2019 року ОСОБА_4 було засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 190 КК у виді штрафу в розмірі 850 грн; за ч. 2 ст. 185 КК у виді обмеження волі на строк 3 роки, згідно з ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів йому призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Як установив суд, 23 вересня 2019 року, тобто до ухвалення вироку в першій справі, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК. За цей злочин йому призначено покарання у виді арешту на строк 4 місяці, яке слід відбувати реально.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вироки слід виконувати самостійно.
Апеляційний суд при перегляді вироку з`ясував, що його резолютивна частина не містить вказівки на ч. 4 ст. 70 КК, але місцевий суд належно з юридичної точки зору мотивував самостійне виконання попереднього вироку, і фактично правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Така позиція суду з питань застосування згаданої норми матеріального права є обґрунтованою, а доводи в касаційній скарзі про протилежне не можна визнати прийнятними.

Ухвала суду апеляційної інстанції не суперечить положенням статей 370, 419 КПК.
У касаційній скарзі прокурора не міститься прийнятних й достатніх аргументів про допущення апеляційним судомістотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваного рішення на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, а отже немає й необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження.
З огляду на викладене й на те, що зі скарги та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 16 липня 2020 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3