ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/4000/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/778/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2020 року, якою задоволено клопотання про арешт майна за матеріалами доручення за запитом компетентних органів Республіки Вірменія у порядку ст.ст. 558, 562, 563 КПК України, про надання міжнародної допомоги по кримінальній справі № 11109919 за ст. 169-1, ч. 1 ст. 325 КК Республіки Вірменія, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме дитячі речі - 2 пари шкарпеток, 2 майки, штанці, печиво, використаний памперс, 3 вологі серветки, 2 соски, полімерна ложка, резинка для волосся з фрагментом волосини, пляшечка (бутилочка мовою оригіналу).
В обґрунтування клопотання про накладення арешту на майно слідчий вказав, що вилучені речі мають доказове значення у кримінальній справі № 11109919 за ст. 169-1, ч. 1 ст. 325 КК Республіки Вірменія, необхідні для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінальної справи та підлягають доказуванню, у зв`язку з чим, з метою збереження речових доказів існує необхідність накладення на них арешту, оскільки є підстави вважати, що воно може бути приховане або втратити свої властивості.

Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на вказане майно, оскільки воно має доказове значення та зберегло на собі певні сліди, може бути перетворене або знищене, має значення для встановлення всіх обставин справи та виконання доручення за запитом компетентних органів Республіки Вірменія.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді не зазначено, яким саме критеріям, викладеним у ст. 98 КПК України, відповідають арештовані дитячі речі.

Також слідчим не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що уповноважений (центральний) орган України розглянув запит компетентних органів Республіки Вірменія на предмет обґрунтованості та відповідності вимогам законів або міжнародних договорів України.

Звертає увагу, що на день постановлення оскаржуваної ухвали у Республіці Вірменія нікому не було висунуто обвинувачення за вказаними в запиті статті КК Республіки Вірменія, а в КК України відсутня кримінальна відповідальність за дії, передбачені ст. 169-1 КК Республіки Вірменія.

Оскільки ст. 169-1 КК Республіки Вірменія є спеціальною нормою по відношенню до ст. 325 КК Республіки Вірменія, то за законодавством України в діях батьків дитини ОСОБА_11 немає складу умисного злочину.

Крім того, запит не був зроблений у відповідності з нормами ч. 2 ст. 105-2, ст. 170 КПК Республіки Вірменія.

ОСОБА_11 є громадянкою України, що підтверджено належними доказами. Згідно офіційних документів її батьками є громадянка України ОСОБА_10 , а батьком громадянин Республіка Вірменія ОСОБА_12 .
Оскаржувана ухвала ґрунтувалася виключно на наданій судді слідчим інформації, яку останній отримав від правоохоронних органів Республіки Вірменія. Жодних інших доказів, отриманих з іншого джерела, незалежного від інших органів, в тому числі ОСОБА_10 , слідчому судді не надавалася.
Також слідчим до суду не надано будь-яких офіційних даних про те, що в квартирі ОСОБА_10 мешкає дитина, яка має по батькові ОСОБА_13 . Взагалі не надано будь-яких даних про склад осіб, які зареєстровані і фактично мешкають у квартирі, яка належить ОСОБА_10 .
Ухвала слідчого судді та обшук, який було проведено на його підставі, став можливим виключно через використання слідчими органами інформації, отриманої від правоохоронних органів Республіки Вірменії, які не ґрунтуються на офіційних документах, як України, так і Республіки Вірменія.
Викладені у запиті правоохоронних органів Республіки Вірменія недостовірні відомості про батьків ОСОБА_10 дають підстави вважати про упередженість з їх боку, втручання в інтимне життя, що у свою чергу свідчить про істотне порушення прав та свобод людини, як малолітньої дитини, так і її батьків.
Зазначає, що розгляд клопотання про надання дозволу на обшук проводився в закритому судовому засіданні без участі ОСОБА_10 , яка не могла оспорити обґрунтованість клопотання слідчого.
Вважає, що прийняття оскаржуваного рішення порушило права малолітньої громадянки України ОСОБА_11 , передбачені ч. 1 ст. 126 СК України та п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини.
03.07.2020 на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява адвоката, в якій, зокрема наводяться доводи на підтримку апеляційної скарги, у тому числі приведена практика ЄСПЛ з приводу рішень національних судів у сімейних справах.
В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, а також свою заяву від 03.07.2020. Посилається на те, що виконання міжнародного доручення загрожує правовому порядку у будь-якій державі. Зазначає, що встановлення факту батьківства не регламентується нормами КК та КПК України. Якщо це питання не визначено у цивільному порядку, то його не можна вирішувати у кримінальній справі. Зазначає, що відомостей про оскарження та скасування акту, який встановив батьківство, немає. Тому вважає, що слідчий суддя безпідставно не вирішував наступну допустимість доказів. Слідчий суддя мав перевірити обґрунтованість дозволу іншого судді на обшук. Також адвокат посилається на відсутність процесуального рішення центрального органу України, яке б відповідало ст. 110 КПК України.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення слідчого судді законним і обгрунтованим.

Заслухавши доповідача по справі, представника власника майна, прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як випливає із змісту доданих до клопотання документів, предметом досудового розслідування, що здійснюється відповідним органом Республіки Вірменія, є злочини, передбачені ст. 169-1 КК Республіки Вірменія (надання неправдивих відомостей органам запису актів цивільних станів), ч. 1 ст. 325 КК Республіки Вірменія (підроблення, збут або використання документів, штампів, печаток, бланків, облікових номерних знаків транспортних засобів), за фактом подання А. Варданяном неправдивих відомостей щодо його батьківства відносно ОСОБА_14 , що в подальшому стало підставою для припинення його кримінального переслідування за п.п. 1-3 ч. 2 ст. 131, п. 1 ч. 2 ст. 131 КК Республіки Вірменії внаслідок застосування акту амністії.

Усупереч відповідних доводів апеляційної скарги, клопотання слідчого містить обґрунтування належності вилучених речей критерію речового доказу, а саме ці предмети підтверджують або спростовують зв`язок між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , родинний зв`язок між останнім і ОСОБА_17 , а отже можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні за ст.ст. 169-1, ч. 1 ст. 325 КК Республіки Вірменія.

Таким чином вилучене майно відповідає критерію речового доказу, зазначеного у ст. 98 КПК України, а тому його вилучення в ході обшуку та подальше накладення на нього арешту з метою збереження як речового доказу відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Посилання адвоката на відсутність підстав обшуку, неправомірність надання міжнародної правової допомоги на території України виходять за межі перевірки, яку має здійснити слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту.

Слід зауважити, що у матеріалах справи є відомості щодо розгляду запиту Республіки Вірменія центральним органом України, яким відповідно до ч. 1 ст. 545 КПК України є Офіс Генерального прокурора, а також наявна ухвала слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 червня 2020 року про надання дозволу на обшуку житла.

Питання допустимості отриманих внаслідок обшуку доказів також виходить за межі повноважень слідчого судді, та буде оцінюватися згідно з кримінально-процесуальними нормами Республіки Вірменія компетентними органами цієї країни.

Адвокат помилково відносить до сімейних взаємин обставини, які є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні за ст. 169-1, ч. 1 ст. 325 КК Республіки Вірменія.

Крім того, зважаючи на доводи адвоката, колегія суддів враховує таке.

Як зазначено вище, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинний враховувати як правову підставу для арешту майна, так і розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Критерії розумності та співрозмірності, а також наслідки арешту для третіх осіб є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді, суду.
Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом.
Основною характеристикою права, що захищається цією статтею, є його економічна вартість.

Враховуючи незначну вартість майна, на яке просив накласти арешт слідчий, адже це дитячі речі, що були вжитку, а також доводи апелянта про те, що зі слів його довірителя вилучені речі не були у користуванні її дитини ОСОБА_14 , колегія суддів вважає, що накладенням арешту права ОСОБА_10 не були суттєво обмежені.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2020 року, якою задоволено клопотання про арешт майна за матеріалами доручення за запитом компетентних органів Республіки Вірменія у порядку ст.ст. 558, 562, 563 КПК України, про надання міжнародної допомоги по кримінальній справі № 11109919 за ст. 169-1, ч. 1 ст. 325 КК Республіки Вірменія, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 937/4000/20