КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3285/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №0009824 щодо ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 10.10.2020 року включно.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству та з урахуванням даних про особу ОСОБА_6 , який хоча і має міцні соціальні зв`язки, але перебуваючи в статусі підозрюваного знову був повідомлений про підозру, суд прийшов до висновку, що ризик ухилення від суду та вчинення нового кримінального правопорушення є реальним. При цьому належні гарантії, які би переважали наявні ризики, та свідчили про забезпечення явки обвинуваченого до суду відсутні. На даний час можливість незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілих та свідків продовжує існувати, що свідчить про можливість перешкодити виконанню завдань кримінального провадження, а відтак суд першої інстанції прийшов до висновку про доцільність продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12.08.2020 року. Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наявності підстав, запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього обов`язків. У разі, якщо суд вважатиме аргументи сторони захисту не переконливими, а подальше тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виправданим, визначити заставу у розмірі від 80 (вісімдесяти) до 300 (трьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який є максимальним, щодо особливо тяжкого злочину.
В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що 12.08.2020 Дарницьким районним судом міста Києва у вказаному кримінальному провадженні за клопотанням сторони обвинувачення, розглянуте питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до спливу двомісячного строку, а також судом у відповідності до ст. 331 КПК України було вирішене питання доцільності продовження строку тримання під вартою. За наслідками чого, ухвалене рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 до 10.10.2020.
26.05.2017 ОСОБА_6 затримано у відповідності до ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та 27.05.2017 відповідно до ухвали слідчого судді щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Судом проігноровано дані щодо того, що обвинувачений ОСОБА_6 утримується піц ватрою з 27.05.2017, тобто станом на 12.08.2020 ОСОБА_6 знаходився під вартою більше ніж 3 роки та 3 місяці, адже раніше відносно ОСОБА_6 діяв запобіжний захід - поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.
Апелянт вказує на те, що суду першої інстанції було зазначено про те, що ОСОБА_6 дізнавшись, що його розшукують правоохоронні органи, особисто, сам прийшов до слідчого відділу Дарницького управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві.
На переконання сторони захисту, вказані обставини вказують та підтверджують, що ОСОБА_6 не мав на той час та має на даний час наміру; переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Також апелянт зазначає, що згідно наявного клопотання прокурором вказано, що на даний час наявні ризики передбачені п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування від суду, незаконний вплив на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, проте сторона захисту заперечує проти зазначеного обґрунтування наявності ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором, адже дані обґрунтування були враховані судом при постановленні трьох попередніх ухвал про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .
Крім цього захисник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що обґрунтування прокурором наявності даного ризику є неналежним, адже будь - якими доказами не підтверджені та до даного клопотання такі докази не долучені.
Також сторона захисту не погоджується з обґрунтуванням прокурором наявності ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на свідків, оскільки, на думку апелянта, таке обґрунтування можна розцінювати лише як припущення сторони обвинувачення, так як на будь - які докази не посилається прокурор та нічим дані твердження не обґрунтовує.
Окрім цього апелянт зазначає, що під час судового розгляду даного кримінального провадження потерпілі вже допитані в судовому засіданні, а потерпілий ОСОБА_9 взагалі подав до суду письмове звернення, згідно якого зазначив, що він не має будь - яких претензій.
Не погоджується сторона захисту і з наявністю ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, адже зазначення прокурором про вчинення одинадцяти втеч зі спеціалізованого медичного закладу, а також підбурювання деяких осіб до невиконання рішення суду та вчинення незаконних дій із наркотичними засобами, які інкримінуються ОСОБА_6 , належним чином не обґрунтовано та не підтверджено доказами, а тому сторона захисту наполягає на не прийнятті до уваги судом вказаних доводів прокурора та як наслідок прийти до висновку про не обґрунтованість належним чином наявності ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України.
Окрім цього апелянт зазначає, що згідно поданого клопотання прокурора, останнім в обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, вказано, те що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та така міра обмеження особистою свободи не буде досить дієвою, проте захисник не погоджується з даним твердженням, оскільки згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії» № 44955/98 від 13.10.2005, домашній арешт за своєю суворістю прирівнюється до запобіжного заходу у виді тримання під вартою і цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому, сторона захисту вважає невірним посилання прокурора на те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не буде досить дієвим заходом забезпечення належної поведінки ОСОБА_6 ..
Посилаючись на практику Судової палати з кримінальних справ Вищого спеціалізованого суду України про застосування судами загальної юрисдикції першої та апеляційної інстанцій при здійсненні судочинства у кримінальних справах статей 3, 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, апелянт вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_6 належним чином не підтверджені та відповідно є відсутніми, а також безпосередньо саме клопотання прокурора є необґрунтованим.
Захисник вказує на те, що неодноразово продовжуючи строки тримання під вартою обвинуваченим у тому числі в останнє до 12 жовтня 2020 року суд вже враховував, що свідки обвинувачення та потерпілі по справі не всі допитані, інші докази не в повністю досліджені безпосередньо судом, що на думку суду не виключає можливості впливу на свідків та потерпілих з боку обвинуваченого ОСОБА_6 .. Крім того, покарання передбачене за злочини за якими обвинувачується ОСОБА_6 є надто суворим, що цілком об`єктивно може викликати у обвинувачених бажання переховуватися від суду.
На думку апелянта, найбільша реальність настання ризику переховування від суду та ризик ймовірного впливу на свідків протягом певного часу може мати місце лише на початкових стадіях судового розгляду та в подальшому, повинно обов`язково підтверджуватися реальними фактами. При цьому сама по собі тяжкість пред`явленого обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів утримання особи під вартою.
Апелянт наголошує на тому, що поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою, а тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою протягом розгляду кримінального провадження в суді, не повинно свідчити про фактичне відбуття можливого покарання призначеного у майбутньому.
Також сторона захисту вказує на те, що суду першої інстанції було зазначено, що ОСОБА_6 є особою, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має задовільні характеристики за місцем проживання, має стійкі соціальні та побутові зв`язки, має постійне місце проживання та місце реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується його паспортними даними громадянина України. Також ОСОБА_6 має місце проживання за адресою АДРЕСА_2 , де на даний час проживають його батьки, а відтак, на думку апелянта, на даний час є підстави вважати, що у ОСОБА_6 є міцні соціальні зв`язки, а також є можливість забезпечити проживання на території Київської області, з метою виконання ним покладених на ОСОБА_6 обов`язків.
Також захисник наголошує на тому, що що ОСОБА_6 прибув самостійно до Дарницького УП Гу НП у м. Києві, дізнавшись про подію, яка сталася 24.05.2017 на проїзній частині Харківського шосе у м. Києві. Крім того, ОСОБА_6 не уникав участі в слідчих діях, не перешкоджав слідству у розслідуванні, не впливав на свідків та потерпілого. Тому, це доводить і встановлює лише факт того, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Окрім цього захисник вказує на те, що на утриманні ОСОБА_6 перебувають його батьки, а саме матір ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється інвалідом 3 - ої групи з 2014 року (довічно) та батько ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час має захворювання та потребує догляду (хворіє на цукровий діабет у важкому перебігу, ампутована ліва нога, ниркова недостатність), що свідчить про те, що ОСОБА_6 в умовах утримання під вартою не в змозі будь - яким чином виконувати свої обов`язки по утриманню зазначених вище осіб вже протягом більше ніж з роки.
Також апелянт вказує на те, що ОСОБА_6 ніяк не може сховати, спотворити або знищити будь - які речі та документи, які мають істотне значення для справи, так як фактично усі речові докази у справі, вилучені, оглянуті та долучені до матеріалів кримінального провадження.
Крім цього, захисник зазначає, що суду першої інстанції було вказано на те, що відповідно до ст. 28 КПК України - під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, оскільки, на думку апелянта, строк розгляду кримінального провадження та строк тримання під вартою ОСОБА_6 не відповідає принципу розумності строків передбаченому ст. 28 КПК України.
Апелянт вказує на те, що до ОСОБА_6 раніше не застосовувались жодні інші запобіжні заходи, тому будь-який інший, більш м`який запобіжний захід забезпечить виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а тому до ОСОБА_6 можна застосувати інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Також сторона захисту вказує на те, що поза увагою суду першої інстанції залишилися доводи сторони захисту щодо того, що перебуваючи під вартою ОСОБА_6 може бути загроза життю та здоров`ю, адже такі відомості містяться безпосередньо у матеріалах кримінального провадження (письмовий рапорт старшого оперуповноваженого Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 ), а також у соціальних мереж регулярно з`являються повідомлення від знайомих покійного ОСОБА_13 , щодо того, що зі ОСОБА_6 у місці позбавлення волі «зведуть рахунки все рівно», а тому, на думку апелянта, в подібних діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, про які відомо стороні обвинувачення та суду, проте, ОСОБА_6 , пропри реальну загрозу своєму життю та здоров`я продовжує утримуватися під вартою майже 3 року без винесеного вироку щодо винуватості у вчиненні відповідного кримінального правопорушення.
Посилаючись на рішення Європейського суду, апелянт вказує на те, що потерпілі та допитані свідки пояснили суду, що з ОСОБА_6 вони не знайомі, до скоєння злочину прізвище останнього потерпілим та свідкам відоме не було, вперше його побачили у даному кримінальному провадженні. Крім зазначеного, потерпілі та свідки не зазначили, що від ОСОБА_6 находили будь - які погрози на їх адреси або адресу членів їх сімей, а також ОСОБА_6 з вимогою або пропозицією змінити свої показання до потерпілих або свідків не звертався.

Захисник зазначає, що у даному кримінальному залишилося дослідити лише два відеозаписи та дослідити речові докази, а відтак, на думку апелянта, зазначене вище свідчить про зменшення ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.

На апеляційну скаргу захисника прокурором Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_14 подано заперечення, в яких прокурор просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 10.10.2020 включно.
За доводами прокурора, причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.
Сторона обвинувачення зазначає, що наданий час у судовому засіданні допитано потерпілих, кількох свідків, долучено суду та досліджено письмові докази (документи), які у сукупності доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.
Також прокурор зазначає, що раніше у кримінальному провадженні №0009824 від 31.08.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва розглядалося клопотання про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру. 04.10.2019 кримінальне провадження щодо застосування до ОСОБА_15 примусових заходів медичного характеру закрито та змінено запобіжний захід останньому з поміщення до Київської міської психоневрологічної лікарні №3 на тримання під вартою терміном на 2 місяці, до 02.12.2019. Ухвалами Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_6 продовжено строк дії вказаного запобіжного заходу. На час винесення оскаржуваної ухвали суду існувала необхідність у продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Сторона обвинувачення вказує на те, що злочини, які інкримінуються ОСОБА_6 відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Крім того, продовжують існувати ризики встановлені відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України.
Прокурор зазначає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не міг бути застосованим судом до ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що останній вчинив умисний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Також, вказаний запобіжний захід буде не дієвим враховуючи вищезазначені обставини.
Запобіжний захід у вигляді особистої поруки, на думку прокурора, також не міг до ОСОБА_6 бути застосованим судом у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважатиме такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те що, вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, проте, з оточення обвинуваченого вказані особи, які могли б виступати в якості поручителя відсутні.
Також, прокурор зазначає, що до ОСОБА_6 не міг бути застосований судом запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у зв`язку з тим, що така міра обмеження особистої свободи буде абсолютно не дієвою, зважаючи на обставини кримінального правопорушення та встановлені і обґрунтовані у даному клопотанні ризики.

До початку апеляційного розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав заяву про відмову від своєї апеляційної скарги.

Потерпілі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, будь-яких клопотань до суду не подавала.

Присутність обвинувачуваного ОСОБА_6 забезпечувалась апеляційним судом шляхом влаштування відеоконференцзв?язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор», проте, за повідомленням працівників СІЗО, обвинувачений ОСОБА_6 відмовився виходити на відеоконференцію, пояснивши це тим, що йому відомо про те, що захисник подав заяву про відмову від своєї апеляційної скарги, а відтак, він не вбачає сенсу бути присутнім під час судового засідання.

Заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти прийняття відмови захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 від своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.
Так, у відповідності до вимог ч.ч. 1,2 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитись від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
Враховуючи, що особа, котра подала апеляційну скаргу відмовилась від неї, а від інших осіб, які мають право на апеляційне оскарження апеляційні скарги не надходили, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 376, 403 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Прийняти відмову захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 від апеляційної скарги, поданої на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 10.10.2020 року включно - закрити у зв`язку з відмовою захисника від апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4