печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0004502,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_7 за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва Департаменту процесуального керівництва У кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013 2014 роках, офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0004502.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий посилається на наступні обставини.

Мотивуючи означене клопотання слідчий вказує, що Третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004502 від 08.07.2015 за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Слідчий вказує, що ОСОБА_6 12.06.2015 року приблизно о 15 годині 00 хвилин керував автомобілем «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , пасажирами якого також були його батько ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Указане авто рухалося по вул. Лаврській у м. Києві, та водій якого хибно вважав, що має перевагу над іншими учасниками дорожнього руху, не маючи на те правових підстав. Як наслідок, сталася ситуація з автомобілем «Opel Kadett», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_10 , у результаті якої ОСОБА_10 не мав можливості продовжити рух без створення аварійної ситуації на проїзній частині дороги, у зв`язку з чим не реагував на непередбачену законом вимогу іншого водія пропустити його на відповідній смузі руху.

Однак у зв`язку з викладеним ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 з метою грубого порушення громадського порядку та мотивів явної неповаги до суспільства, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що їх діями буде спричинено шкоду громадським та особистим інтересам водія автомобіля «Opel Kadett» ОСОБА_10 , керуючись раптово виниклим умислом, враховуючи чисельну перевагу, обігнавши транспортний засіб потерпілого та навмисно створюючи перешкоду його руху, перебуваючи на проїзній частині дороги у м. Києві по вул. Лаврській, поблизу будинку № 34, зупинили транспортний засіб «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , зрівнявшись із автомобілем «Opel Kadett» ОСОБА_10 , спричинили словесний конфлікт із ним, з приводу того, що ОСОБА_10 не надав переваги в русі їхньому авто. Намагаючись уникнути конфлікту, ОСОБА_10 , об`їхавши автомобіль «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , зупинився в заторі перед ним.

У подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи конфлікт, доводячи до кінця свій злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, керуючись мотивом неповаги до суспільства, розуміючи, що своїми діями призвів до блокування руху транспортних засобів на смузі, де зупинено обидва автомобілі, разом з ОСОБА_8 вийшли із свого автомобіля та, перебуваючи на проїзній частині автомобільної дороги у присутності великого скупчення людей, діючи з хуліганських спонукань, на ґрунті вигаданих мотивів власної переваги над іншими учасниками дорожнього руху, використовуючи це як привід, не маючи на те відповідних правових підстав, умисно нехтуючи інтересами інших учасників дорожнього руху на вказаній ділянці, грубо порушуючи громадський порядок і висловлюючи явну неповагу до суспільства й загальноприйнятих норм поведінки, підійшов до зупиненого транспортного засобу потерпілого. Надалі ОСОБА_8 відчинив водійські дверцята автомобіля «Opel Kadett», д.н.з. НОМЕР_2 , та завдав одного удару ногою в область голови потерпілому, після чого разом з ОСОБА_6 намагався витягнути ОСОБА_10 з автомобіля, коли він почав виходити з нього, його за шию схопив правою рукою ОСОБА_6 , стиснувши її та, схиливши ОСОБА_10 до землі, завдав лівою рукою близько п`яти ударів в область грудної клітки. Одночасно з ОСОБА_6 ОСОБА_8 спричинив близько десяти ударів руками в область тулуба потерпілого. Після отриманих ударів ОСОБА_10 дістав із салону автомобіля спецзасіб гумову палицю, однак застосувати її не встиг, оскільки за неї схопився ОСОБА_8 і намагався забрати, а ОСОБА_6 тим часом продовжував душити, утримуючи потерпілого за шию, аж до втручання сторонніх осіб.

Внаслідок дій ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які належать до категорії легких, чим вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, скоєне групою осіб.

02.06.2020 слідчим у кримінальному провадженні, з дотриманням вимог ст.ст. 276-278, 135 КПК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Харкова, Харківської обл., українцю, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

05.06.2020 ОСОБА_6 особисто отримав повідомлення про підозру від 02.06.2020, що підтверджується розпискою.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 12.06.2015; протоколом огляду місця події від 12.06.2015; протоколом огляду місця події від 12.06.2015; показами свідка ОСОБА_11 від 11.10.2018, 26.02.2020; показами потерпілого ОСОБА_10 від 09.07.2015, 02.10.2018, 20.12.2018, 09.05.2020; протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 від 26.12.2018, 31.03.2020, 14.05.2020; висновком судово медичної експертизи щодо встановлення отриманих тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 №042-572-2019 від 14.08.2019; протоколом огляду сайту від 17.02.2020; показами свідка ОСОБА_12 від 03.03.2020; показами свідка ОСОБА_13 від 04.03.2020; показами свідка ОСОБА_14 від 31.03.2020; протоколом слідчого експерименту 04.03.2020 за участі свідка ОСОБА_11 ; показами свідка ОСОБА_15 від 08.04.2020 та іншими матеріалами кримінального провадження.

У ході досудового розслідування є необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали внесене клопотання, посилаючись на його обґрунтованість та необхідність у застосуванні відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання, вказавши на те, що клопотання не містить виклад обставин, які б свідчили про наявність ризиків визначених ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення підозрюваного, його захисника, прокурорів, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, але не доведе обставин щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначено у клопотанні.

Згідно з ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Разом з тим, слідчий суддя вважає доводи прокурорів у судовому засіданні щодо можливості переховування підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки йому інкримінуються злочини за які передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк до чотирьох років, відповідно до санкції ст. 269 ч. 2 КК України, є необґрунтованими з огляду на те що доказів які б свідчили обґрунтованість таких обставин не надано.

В доданих матеріалах до клопотання, відсутні будь-які докази, які б свідчили про намір підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування, як і відсутні факти ухилення ОСОБА_6 від явки до слідчого, прокурора для проведення процесуальних та слідчих дій, натомість, у судовому засіданні підозрюваним наголошувалось тому, що останній наміру переховуватись від органу досудового розслідування не має.

Окрім того, є непідтвердженим доказами ризику того, що підозрюваний ОСОБА_6 може особисто або опосередковано негативно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом щодо знищення, приховання або спотворення документів, а також, незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного та експертів, оскільки обґрунтованість таких доводів прокурор в ході розгляду клопотання будь-якими доказами не підтвердив, а тому є лише припущенням.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що ризики, заявлені у клопотанні, викладені формально, без зазначення викладу обставин, на підставі яких сторона обвинувачення дійшла висновку про їх наявність, без посилання на докази, що підтверджують такі обставини.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов до переконання про недоведеність прокурором в ході розгляду клопотання наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, перелічених у клопотанні про застосування запобіжного заходу, і на які вказує прокурор у судовому засіданні.

При вирішенні даного клопотання, крім іншого, слідчий суддя на виконання вимог ст. 178 КПК України враховує дані, що характеризують особу підозрюваного ОСОБА_6 , а саме те, що останній має зареєстроване місце реєстрації та місце проживання, працевлаштований, , має стійкі соціальні зв`язки.

А відтак, враховуючи наведене, а також положення ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Разом з тим, відповідно до ст. 194 КПК України, у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, слідчий суддя має право зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 205, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0004502 залишити без задоволення.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1