1Справа № 335/4059/20 1-кс/335/380/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 за погодженням процесуального керівника звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, а саме розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в особливо великих розмірах та складанні та видачі завідомо неправдивих офіційних документів.
Досудовим розслідуванням встановлено, що за ОСОБА_4 , відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на наступне нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1851,виданий 05.07.2017, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 .
На підставі зазначеного, з метою забезпечення прийняття судом рішення про конфіскацію майна, виникла необхідність в накладенні арешту на зазначене вище нерухоме майно, право власності за яким зареєстроване за ОСОБА_4 .
Слідчий підтримав клопотання про що зазначив в поданій заяві.
Власник майна в судове засідання не викликався відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 172 та ч. 4 ст. 107 КПК України слідчий суддя вважав за можливе розглянути клопотання за відсутності вказаних осіб, без здійснення фіксування технічними засобами.
Дослідивши клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
06.01.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.
Слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання матеріали кримінального провадження, встановив достатність підстав на даному етапі досудового розслідування, вважати висунуту ОСОБА_4 підозру обґрунтованою.
Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.
За ОСОБА_4 , відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на наступне нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1851, виданий 05.07.2017, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 .
За вимогами ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Слідчим суддею враховується, що у відповідності до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При цьому у відповідності до пунктів 5 та 6 частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
При вирішенні питання про арешт, слідчий суддя зобов`язаний виходити із засад розумності, співмірності та доведенні обставин поза розумним сумнівом.
При цьому, слідчому судді не надано доказів на підтвердження необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна в частині заборони його власнику користуватися таким майном і справжню необхідність здійснення таких заходів, які обмежують право власності, досягнення завдань кримінального провадження.
Враховуючи вимоги ст. 173 КПК України щодо наслідків арешту майна для його володільця, а також те, що орган досудового розслідування з певного часу з часу вилучення такого майна не навів додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання та вважає, що слід накласти арешт на не рухоме майно із забороною власнику його відчуження та розпорядження.
Підсумовуючи все вищевикладене, з метою запобігання відчуження майна та забезпечення його можливої конфіскації, слід задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно, що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_4 шляхом встановлення заборони на розпорядження та відчуження вказаним вище майном.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 задовольнити.
Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення заборони на його розпорядження та відчуження, а саме: на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1