Дата документу Справа № 336/6150/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6150/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1232/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника - адвоката ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10

розглянула 7 грудня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 травня 2020 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 194, ч. 3 ст. 289 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше неодноразово засуджений за вчинення корисливих злочинів, поєднаних із застосуванням насильства та спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, тобто за злочини, передбачені статтями 186, 187 КК України, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив ряд умисних злочинів за наступних обставин.
15 травня 2018 року приблизно о 15 годині 55 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем мешкання свого батька ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , куди прийшов на його прохання допомогти йому перевезти двигун від автомобілю, під час сварки, що раптово виникла, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і суспільно небезпечні їх наслідки у вигляді смерті батька, маючи умисел на вбивство ОСОБА_12 , наніс наявним у нього у руках табуретом, який він взяв у приміщенні зазначеної квартири, тринадцять ударів в область голови і лівого передпліччя потерпілого ОСОБА_12 , внаслідок умисних дій, заподіяв смерть ОСОБА_12 ,спричинивши йому шість (6) забійних ран у лівій половині волосяної частини голови, які спричинили уламковий перелом в ділянках лівої тім`яної кістки, лівої скроневої кістки та лівої половини лобної кістки з розповсюдженням додаткових ліній переломів на склепіння правої половини мозкового черепу та основу черепу з поодинокими розташуваннями зовнішньої та внутрішньої кісткових пластинок в ділянках переломів луски лівої тім`яної, луски лівої скроневої, луски лобової кістки з права, травматичні ушкодження оболонок головного мозку, мозкової тканини та забої головного мозку утворились від не менш дев`яти (9) ударів тупого предмета, що має в частині, яка травмувала ребро; чотири (4) забійні рани зовнішньої поверхні верхньої третини лівого передпліччя, перелом лівої ліктьової кістки у верхній третині утворились перед настанням смерті від не менш чотирьох ударів тупого предмета, що має в частині, яка травмувала, ребро. У живої людини такі ушкодження у сукупності кваліфікуються за наслідками не менше ніж середнього ступеня тяжкості за ознакою відсутності небезпеки для життя, та такі, що викликають тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні /більш як 21 день/. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 помер на місці.
Смерть ОСОБА_12 настала від множинних переломів кісток склепіння та основи черепа з частковим руйнуванням головного мозку, що підтверджується наявністю шести забійних ран у лівій половині волосяної частини голови, уламкового перелому в ділянках лівої тім`яної кістки, лівої скроневої кістки та лівої половини лобної кістки з розповсюдженням додаткових ліній переломів на склепіння правової половини мозкового черепу та основу черепу з поодинокими розташуваннями зовнішньої та внутрішньої кісткових пластинок в ділянках переломів луски лівої тім`яної, лівої скроневої, луски лобової кістки з права, травматичні ушкодження оболонок головного мозку, мозкової тканини та забої головного мозку, повнокров`ям, мікроциркуляторними розладами, помірним поширеним набряком та множинними периваскулярними крововиливами у головному мозку, переважним недокрів`ям, поширеною фрагментацію міозитів, вираженим проміжним набряком в серці, повнокров`ям в ділянки дистелектаза в легенях.
Множині переломи кісток склепіння та основи черепу з частковим руйнуванням головного мозку виникли перед настанням смерті за ознакою небезпеки для життя, кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, у даному випадку смертельні, тому що між ушкодженнями і смертю є прямий причинний зв`язок.
Того ж дня, після вчинення вбивства ОСОБА_12 , маючи умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, керуючись корисним мотивом, ОСОБА_8 обшукав квартиру АДРЕСА_3 та, діючи повторно, таємно заволодів майном ОСОБА_12 , а саме: мультимедійною акустичною колонкою марки «SVEN» моделі «АЕ-11»серійний номер S/N JА 00002085, вихідною потужністю 18W в корпусі бежевого кольору, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи судового експерта ОСОБА_13 № 3300 від 30.08.2018 року вартістю 325 гривень 00 копійок; монітором марки «PHILIPS» моделі ID: 233V5LAB/01, серійний номерUHBA, діагоналлю 23 дюйми в корпусі чорного кольору, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи судового експерта ОСОБА_13 № 3300 від 30.08.20 18 року вартістю 2500 гривень 00 копійок; системним блоком марки «MICROLAB» чорного кольору, вартістю 135 гривень 00 копійок, який укомплектований відео картою для настільного ПК, марки «NVIDIA» моделі e-GeForce 9600 GT SC, 512 MB P/N:512-P3-E862-AR,серійний номер 579, вартістю 475 гривень 00 копійок, жорстким диском Hitachi (HGST) Deskstar T7K500 500GB (HDT725050VLA380) вартістю 540 гривень 00 копійок, блоком живлення марки «MІCROLAB» моделі «PSU-420W» вартістю 275 гривень 00 копійок, материнською платою марки «Gigabyte»моделі «GA-H61M-S2P», вартістю 1250 гривень 00 копійок, згідно висновкусудово-товарознавчої експертизи судового експерта ОСОБА_14 № 3300 від 30.08.2018 року; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки ЗАЗ1140, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який фактично належав ОСОБА_12 , яке не становить матеріальної цінності; ключами від автомобіля марки ЗАЗ 1140, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який фактично належав ОСОБА_12 , які не становлять матеріальної цінності, спричинивши своїми діями матеріальну шкоду на загальну суму 5500 гривень.
Після чого ОСОБА_8 вийшов з квартири, завантажив вкрадені речі до автомобіля «ЗАЗ» моделі 1140, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився біля п`ятого під`їзду будинку АДРЕСА_4 , який на праві володіння і користування належав родичам ОСОБА_8 : ОСОБА_12 батькові, ОСОБА_10 - матері, ОСОБА_16 - братові, та повернувся до квартири.
Перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , приблизно о 16 годині того ж дня, маючи умисел спрямований на умисне знищення і пошкодження чужого майна з метою приховання слідів вчинення ним особливо тяжкого злочину, а саме вчинення вбивства мешканця вказаної квартири ОСОБА_12 , за допомогою сірників підпалив два матраци та подушку, які він поклав на труп ОСОБА_12 , який знаходився на підлозі кімнати квартири АДРЕСА_3 .
Внаслідок умисних, протиправних дій ОСОБА_8 , згідно з висновком судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 3660-18 від 24.09.2018 року, виникла пожежа у кімнаті квартири АДРЕСА_3 , яку було ліквідовано лише за втручання працівників ДСНС.
Причиною пожежі згідно з висновком судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 3660-18від 24.09.2018 року є підпал.
Тим самим ОСОБА_8 вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме умисного знищення і пошкодження чужого майна, шляхом підпалу, а саме квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_17 , але злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі оскільки виникла від його умисних дій пожежа була своєчасно виявлена сусідами та ліквідована працівниками відділення Державної служби надзвичайних ситуацій.
Після вказаних дій ОСОБА_8 вийшов з квартири, сів за кермо автомобіля «ЗАЗ» моделі 1140, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вважаючи, що він має право користування ним на правах родича володільців автомобіля, та запустив двигун вказаного автомобіля, після чого зник з місця вчинення злочину.
В подальшому в цей же день ОСОБА_8 був затриманий в с. Томаківка Дніпропетровської області.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 4 травня 2020 року:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 194 КК України, та йому призначено покарання:
за ч. 1 ст. 115 КК України у виді дев`яти років позбавленні волі;
за ч. 2 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавленні волі;
за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у виді п`яти років позбавленні волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань призначити остаточне покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку у виконання.
Зарахувати до строку покарання період попереднього тримання ОСОБА_8 під вартою з моменту фактичного затримання за підозрою у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК України з 19 годин 39 хвилин 15 травня 2018 року до 16 липня 2018 року включно, та з моменту фактичного затримання за підозрою у вчиненні злочинуза ч. 4 ст. 187 КК України з 19 години 17 хвилин 16 липня 2018 року.
ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 289 КК України та за ч. 4 ст. 187 КК України в частині заволодіння банківською карткою акціонерного товариства «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_12 і в частині заволодіння заволодінню автомобілем марки «ЗАЗ» моделі 1140, кузов - хетчбек, 1995 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 виправданий.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_8 у дохід держави процесуальні витрати з проведення судових експертиз на загальну суму 16163 грн. 00 коп.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з оскаржуваним вироком, вказуючи про незгоду у визнанні його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, оскільки його бабуся ОСОБА_17 є власницею квартири і дозволила йому взяти ПК, що також було підтверджено ОСОБА_10 .

Вказує, що ніякого підпалу не здійснював, посилається на експертизу і показання потерпілої та свідків, зазначає, що пожежа сталася внаслідок перекидання попільнички під час конфлікту с батьком, а він намагався загасити вогонь водою.

Також обвинувачений не погоджується з кваліфікацією його дій за ч.1 ст. 115 КК України, оскільки вважає, що в його діях була самооборона, що залишилося не перевіреним судом першої інстанції, оскільки під час конфлікту саме батько почав виявляти агресію і взяв у руки сокиру, а він вже захищався табуретом.

Визнаючи свою провину в смерті батька, вказує про те, що злякався за своє життя і діяв в паніці, а також те, що ініціатором конфлікту був батько, і це трапилося випадково.

Окрім цього, не погоджується з призначеним покаранням, оскільки вважає, що він вчинив одне кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі потерпіла не погоджується з оскаржуваним вироком, підтвердила правдивість показань обвинуваченого з приводу наявності в його діях самооборони, оскільки була небезпека його життю внаслідок протиправних дій батька ОСОБА_12 .

Крім цього вказала, що у них в сім`ї все майно спільне, і обвинувачений з дозволу у батька взяв комп`ютер.

Також вважає, що пожежа виникла внаслідок перекидання попільнички, обвинувачений намагався загасити її, проте ковдра продовжували тліти, але в квартирі нічого не згоріло, що свідчить про відсутність у ОСОБА_17 претензій щодо спричиненої шкоди.

Просить виправдати ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 194 КК України, а за ч.1 ст. 115 КК України призначити більш м`яке покарання.

В апеляційній скарзі захисник, не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає, що він підлягає зміні у зв`язку із неправильним застосуванням норм кримінального закону при кваліфікації дій обвинуваченого, а також невідповідності призначеного судом покарання.

В обґрунтування своїх доводів зазначає про недоведеність вини ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України та необхідності кваліфікування дій обвинуваченого за ст. 118 КК України, а не ч.1 ст. 115 КК України:

За епізодом за ч.1 ст. 115 КК України вказує, що в діях ОСОБА_8 вбачається необхідна оборона, що підтверджується: протоколом огляду місця події від 15.05.2018 року, згідно якого зафіксовано фрагменти від дерев`яного стільця; висновком експерта № 693 від 18.05.2018 року, згідно якого у обвинуваченого виявленні тілесні ушкодження; показаннями обвинуваченого з приводу того, що батько погрожував йому сокирою і вдарив нею по стільцю, який був в руках обвинуваченого; показаннями потерпілої ОСОБА_10 щодо розбитого стільця в квартирі; показання свідка ОСОБА_17 щодо того, що ОСОБА_12 міг спровокувати сварку з ОСОБА_8 .

За епізодом ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 194 КК України зазначає про необґрунтованість висновку суду, що ОСОБА_8 умисно вчинив підпал квартири шляхом підпалу речей поряд з трупом батька, та неспростовну версію сторони захисту, що загоряння відбулося через необережну поведінку ОСОБА_18 , який палив в ліжку, і загоряння сталося через недопалок, залишений ОСОБА_12 , оскільки встановлене джерело підпалу сірники не мали відбитків від ОСОБА_8 , що також підтверджено експертом ОСОБА_19 у судовому засіданні. Крім того, посилаючись на показання свідка ОСОБА_17 , яка є власницею квартири, вказує на відсутність спричиненої шкоди, як того вимагає суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення. Також, звертаючись до показань свідків-працівників МНС, які на думку сторони захисту викладені у вироку не в повному обсязі, захисник вказує, що ОСОБА_12 після уходу обвинуваченого від отриманих ушкоджень був ще живий.

За епізодом ч. 2 ст. 185 КК України захисник вказує, що умислу на крадіжку у ОСОБА_8 не було, оскільки дане майно було сумісним, ОСОБА_8 неодноразово користувався комп`ютером, що у судовому засіданні зазначили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , а також звертає увагу, що про крадіжку вищезазначеного майна жодних заяв до поліції не надходило.

Просить вирок суду за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України скасувати у зв`язку зі недоведеністю вини обвинуваченого, а за ч. 1 ст. 115 КК України вирок змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого на ст. 118.КК України та призначивши покарання у межах санкції даної статті.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 194 КК України, вважає незаконним вирок суду в частині виправдання ОСОБА_8 за ч.3 ст. 289, ч.4 ст. 187 КК України, та перекваліфікації його дій з п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України і призначення йому покарання через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції у вироку в порушення вимог ч.3 ст. 374 КПК України, взагалі не надана оцінка доказам сторони обвинувачення в частині фактичних обставин за якими виправдано ОСОБА_8 які визнанні судом першої інстанції належними, допустимими і достатніми та такими які підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Вважає, що суд неналежно оцінив показання свідка ОСОБА_20 та прокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.06.2018 року та довідки до нього за участю ОСОБА_20 , яка бачила як ОСОБА_8 після сильного гуркну вийшов з під`їзду з речами і сів в автомобіль Таврія, після того як він поїхав хвилин через 10-20 вона почула запах диму у своїй квартирі, згодом зрозуміла, що дим йде з вхідних дверей, а також показання свідка ОСОБА_21 , згідно яких співробітниками МНС було виявлено посеред підлоги тіло чоловіка, власника квартири, який лежав на животі, та тулуб якого був накритий ватною ковдрою розміром приблизно 1,5 на 2 м, що тліла на ньому.

Посилаючись на факт затримання ОСОБА_8 на автомобілі "ЗАЗ Таврія" держномер НОМЕР_2 , який йому не належать, з речами якими він заволодів у ОСОБА_12 , з урахуванням нанесення обвинуваченим ударів ОСОБА_12 у життєво важливий орган, а саме в область голови, вказує на наявність у ОСОБА_8 прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 з корисливих мотивів та незаконного заволодіння транспортним засобом.

Крім цього, зазначає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки судом належним чином не враховано, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, скоїв особливо тяжке кримінальне правопорушення, пов`язане з спричиненням смерті особи, у вчиненому ОСОБА_8 не розкаявся та намагався ввести суд в оману щодо фактичних обставин провадження.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч.3 ст. 289 КК України та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 289 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримала апеляційні скарги сторони захисту та потерпілої, заперечувала апеляційній скарзі прокурора. Вказала, що при одних і тих же діях викладена однакова кваліфікації за ч.4 ст. 187 КК України і за ст. 115 КК України.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позиції свого захисника, вказав, що захищався від батька, а також те, що йому було дозволено користуватися ПК та автомобілем.
Потерпіла у судовому засіданні підтримала власну апеляційну скаргу та апеляційні скарги сторони захисту, заперечувала апеляційній скарзі прокурора, вказала, що обвинувачений захищався від батька, а також про намагання обвинуваченого загасити пожежу. Стосовно крадіжки потерпіла вважає, що ПК це сумісна власність сім`ї.
Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував доводам та вимогам апеляційних скарг сторони захисту та потерпілої, вказавши, що всі доводи були предметом оцінки в суді першої інстанції, яким надана обґрунтована оцінка.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку про перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 185 КК України та виправдання за ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, докладно виклавши у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав одні докази та відхиляє інші.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вказував про часткове визнання винуватості у вчиненні ним інкримінованих кримінальних правопорушень, вказавши про те, що визнає тільки нанесення ОСОБА_12 удари табуреткою, від яких настала смерть останнього, але сталося це через неправомірні дії батька. В іншій частині вину свою не визнав, оскільки комп`ютер і автомобіль взяв з дозволу, виявлена банківська картка була в машині, він її з квартири не забирав, і підпал квартири не здійснював, загоряння відбулося від недопалків, що залишив в ліжку батько, а він не до кінця зміг залити матрац і ковдру, від чого і відбулося задимлення приміщення.

Висловлена обвинуваченим при апеляційному розгляді позиція відповідає поясненням у суді першої інстанції.

Доводи апелянтів, викладені у апеляційних скаргах та зазначені при апеляційному розгляді, з урахуванням досліджених місцевим судом доказів, судова колегія знаходить непереконливими.

Так, зміст оскаржуваного вироку засвідчує, що позиції сторін провадження, які є аналогічні тим, що висловлені в апеляційних скаргах, були проаналізовані з урахуванням безпосередньо досліджених судом першої інстанції доказів.

Потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції зазначала, що син не міг здійснити підпал, пожежа сталася через паління загиблого, вказавши, що під час огляду квартири бачила біля столу на підлозі попільничку та недопалки. Крім того, потерпіла вважала, що обвинувачений мав право користуватися комп`ютером та автомобілем, оскільки це сумісне майно. При цьому свідок вказувала, що автомобіль придбавала свекруха, чоловік виписав довіреність тільки на молодшого сина, а старшому ( ОСОБА_8 ) говорив, що довірить тільки після того, як той отримає права. Також потерпіла повідомила про агресивний характер загиблого та конфліктні ситуації в їх сім`ї, зазначивши, що обвинувачений копія батька, с таким же запальним характером.

Допитаний свідок ОСОБА_22 , який є співробітником поліції, повідомив про обставини виявлення в центрі с. Томаківка біля ринку автомобіль потерпілого, в якому на водійському сидінні перебував обвинувачений ОСОБА_8 , у останнього вище носа була свіжа садна, був у збудженому стані, чув від нього запах алкоголю. Візуально побачив на задньому сидінні монітор та дві колонки.

Показання свідка ОСОБА_23 , який є співробітником поліції, щодо обставин виявлення автомобіля «Таврія» є аналогічні показанням свідка ОСОБА_22 . Також ОСОБА_23 пояснив, що ОСОБА_24 розповів, що в нього з батьком виник конфлікт в ході якого він наніс йому тілесні ушкодження ніжкою від табурета по голові, після чого завернув його у ковдру.

За показаннями свідка ОСОБА_25 , який також є співробітником поліції, вбачається, що надійшло повідомлення про пожежу, в ході якої виявили труп чоловіка. В подальшому з`ясувалось, що до підпалу причетний ОСОБА_26 , місцезнаходження якого згодом було встановлено, де його і було затримано. Обвинувачений був один, біля магазину на сусідній вулиці стояв автомобіль Таврія, який належав його батьку, також ОСОБА_24 показав речі, а саме комп`ютер, який був схований у кущах.

Свідок ОСОБА_27 надав пояснення з приводу продажу автомобіля «ЗАЗ 1140» в кузові бежевого кольору за генеральною довіреністю чоловікову похилого віку. Також свідок повідомив, що нотаріус генеральну довіреність видав на декілька осіб.

Показання свідка ОСОБА_27 узгоджуються з наданим у судовому засіданні оригіналом довіреності від 17.10.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_28 відповідно до якої ОСОБА_27 уповноважив ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 водити при виконанні повноважень за цією довіреністю та розпоряджатися належним ОСОБА_15 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 легковим автомобілем марки ЗАЗ 1140 випуску 1995 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Допитана свідок ОСОБА_20 , пояснила, що знає обвинуваченого як онука сусідки ОСОБА_29 день пожежі була вдома, почувши сильний гуркіт у під`їзді, побачила як з під`їзду вийшов обвинувачений з сумками та речами та сів у автомобіль Таврія, який стояв перед її вікнами. Потім начебто ОСОБА_26 повертався до під`їзду другий раз та потім виходив з нього, вона припускає, що він міг повертатися за акумулятором за допомогою якого заводиться машина. Зазначеним автомобілем користувався син ОСОБА_30 . Після того як обвинувачений поїхав хвилин через 10-20 вона почула запах диму у своїй квартирі, згодом зрозуміла, що дим йде з вхідних дверей. Вийшла до під`їзду та виявила, що дим йде з квартири ОСОБА_30 . Вона хотіла викликати пожежну службу, але хтось з сусідів вже викликав. В подальшому приїхала пожежна служба, співпрацівники поліції, почали її допитувати.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.06.2018 року та довідки до нього свідок ОСОБА_20 впізнала ОСОБА_8 , якого вона знає як онука ОСОБА_31 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , якого звуть ОСОБА_32 та пояснила, що бачила як останній 15.05.2018 року приблизно о 16 год. 10 хв. виходив з під`їзду № 5 за вищевказаною адресою та у нього під лівою рукою знаходився системний блок, а у правій руці у нього знаходилась сумка у вигляді старого чемодану, темно бурого кольору, яка була закрита не повністю та з якої стирчали проводи чорного кольору. Вищевказані речі ОСОБА_32 склав у автомобіль ЗАЗ Таврія в кузові бежевого кольору, реєстраційного номера якого вона не пам`ятає, який належить її сусіду з квартири АДРЕСА_5 котрого звуть ОСОБА_12 , який є батьком ОСОБА_12 , після чого останній невпевнено поїхав з подвір`я будинку (а.с.71-74 т.2).

Відомості протоколу слідчого експерименту від 16.06.2018 року за участю свідка ОСОБА_20 який проведено з дозволу останньої у її житлі за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.75 т.2 ), засвідчуються їх узгодженість з наданими поясненнями вказаного свідка у суді першої інстанції щодо подій 15 травня 2018 року, а саме як обвинувачений виніс системний блок чорного кольору і сумку (чемодан) темно-бурого кольору, яка була не застебнута та з якої стирчали проводи чорного кольору, та поклав все в автомобіль Таврія бежевого кольору, та згодом сів у авто та поїхав з двору. Приблизно через десять хвилин після цього вона почула запах диму у своїй квартирі, оглянувши своє помешкання зрозуміла, що запах йде з вхідних дверей. Вона вийшла до під їзду та виявила, що з квартири АДРЕСА_5 запах диму був найсильніший (а.с.76-79 т.2).

Під час перегляду відеозапису слідчого експерименту свідка ОСОБА_20 (а.с.80 т. 2), остання підтвердила всі обставини зафіксовані на відео та показання, які вона тоді надавала.

Допитана свідок ОСОБА_33 , яка проживала по сусідству з ОСОБА_17 , розповіла про події 15.05.2018 року зі слів сусідів, а саме щодо сварки між батьком та сином, який вийшов із сумкою, сів в машину і поїхав, та стосовно пожежі. Свідок повідомила, що сусідка ОСОБА_17 мешкала останнім часом із сином ОСОБА_34 , останній мав автомобіль, який стояв у дворі, щоб автомобілем окрім загиблого хтось керував вона не бачила. Сергія - сина загиблого, вона знає як онука своєї сусідки ОСОБА_17 , бачила як він приходив до неї. Після пожежі до вказаної квартири вона заходила через якийсь час після того як загиблого поховали. Невістка її сусідки ОСОБА_17 ОСОБА_35 не так давно у квартирі робила ремонт, поклеїла шпалери.

Свідок ОСОБА_36 , який є рідним братом потерпілої, пояснював, що у сина з батьком явних сварок не було, загиблий дозволяв собі вживати алкоголь, за характером обидва були запальні. Загиблий інколи давав автомобіль обвинуваченому, але не часто. Також свідок повідомив, що ОСОБА_34 проживав як з матір`ю, так і в квартирі бабці і батька.

Свідок ОСОБА_21 , який є співробітником підрозділу МНС, повідомив, що 15.05.2018 року під час виїзду на виклик за адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено в квартирі задимлення, за запахом було зрозуміло, що горять речі. Вони з ОСОБА_37 обстежив залу, там був безлад, шафа відчинена, речі розкидані по кімнаті. Після чого пішли до кімнати наліво, де знайшли осередок займання в останній кімнаті, що знаходилась прямо по коридору. У вказаній кімнаті посеред підлоги виявили тіло чоловіка, власника квартири, який лежав на животі та тулуб якого був накритий ватною ковдрою, що тліла на ньому. Ковдра тліла в одному місці приблизно 30-50 см. Дим йшов від ковдри на рівні тулубу, слідів гасіння пожежі не було. Вони скинули з чоловіка ковдру, витягли його на сходовий майданчик, після чого викликали поліцію та швидку медичну допомогу, склали довідку про пожежу. Пояснює, що в чоловіка був відсутній пульс, на голові останнього були рублені рани. Крім того пояснив, що біля тіла чоловіка, коли вони його знайшли у кімнаті він не бачив сірників, коробок, спалених сірників, недопалків. На гасіння пожежі вони витратили 150-200 літрів води.

Допитаний свідок ОСОБА_38 (співробітник підрозділу МНС) підтвердив показання свідка ОСОБА_21 щодо виявлення та розташування в задимленій квартирі тіла чоловіка, який був накритий ковдрою, яка тліла. Також свідок підтвердив про відсутність будь-яких сірників, недопалків, а також слідів гасіння.

Показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_39 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_40 (співробітник підрозділу МНС), який підтвердив виявлення в задимленій кімнаті тіла чоловіка, який був накритий ковдрою, які тліла. Вони разом винесли потерпілого на сходовий майданчик, зрозуміли, що він мертвий, у нього була забита голова. Повернувшись до вітальні, свідок побачив розкиданні речі, також вказав на відсутність слідів гасіння пожежі.

Свідки ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , які також є співробітниками підрозділу МНС, вказали, що ОСОБА_42 допомагав виносити потерпілого на сходовий майданчик. Крім того, свідки вказала про те, що у потерпілого була розбита голова та на неї була кров і зазначили про відсутність слідів гасіння.

Твердження сторони захисту щодо викладення показань свідків-працівників МНС у вироку не в повному обсязі спростовується даними фіксації судового засідання від 07.11.2019 року.

Суттєвої неповноти у викладених показаннях вказаних свідків не вбачається. Свідчення допитаних осіб викладені у достатньому для цілей даного провадження об`ємі та не виявляють будь-якого перекручування.

Дані копії звіту про причини пожежі, що виникла 15.05.2018 року в квартирі АДРЕСА_3 (а.с.245 т.2); копії довідки про пожежу (а.с.144 т.2), акту про пожежу від 15.05.2018 року (а.с.246 т.2) свідчать про занесення стороннього джерела запалювання ззовні (підпал).

Протоколом огляду місця подій від 15.05.2018 року, який проведено з дозволу власниці квартири ОСОБА_10 (а.с.11 т.2) та на підставі ухвали суду про надання дозволу на огляд житла (а.с.66 т.2), зафіксовано обстановка кримінального правопорушення, зокрема на другому поверсі п`ятого під`їзду б. АДРЕСА_4 труп ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з тілесними ушкодженнями; коробок з під сірників з обгорілими сірниками зліва від трупа на клітинковому марші; ніжка табурету та фрагмент металу з нашаруванням РБК з підлоги приміщення (а.с.12-65 т.2).

Версія підпалу підтверджується висновком судова пожежно-технічної експертиза № 3660-18 від 24.09.2018 року (а.с.65-78 т.3).

Відповідаючи на доводи сторони захисту щодо не встановлення збігів генетичних ознак ОСОБА_8 та виявлених слідів на сірниках з огляду на висновок судово-біологічної експертизи № 8-809 від 23.11.2018 року (а.с.80-115 т.3), колегія суддів зауважує на показання допитаного в суді експертки ОСОБА_43 , які не оспорюються сторонами провадження. Експерт повідомила, що не можливо стверджувати, що відсутність на предметі генетичних або біологічних слідів дає можливість однозначно дати відповідь про те, що людина не торкалась вказаного предмета, експертиза проводиться по факту. Окрім того пояснила, що зовнішні фактори можуть впливати на знищення генетичних чи біологічних слідів, залежить від того який це біологічний матеріал.

Відсутність претензії власниці квартири ОСОБА_17 , про що зазначено в апеляційній скарзі сторони захисту, не спроможна спростувати факт підпалу.

Аргументи потерпілої та обвинуваченого з приводу гасіння ОСОБА_8 пожару спростовуються показаннями свідків-працівників МНС, які чітко вказали про відсутність слідів гасіння осередку пожежі перед ними.

Факт виявленого на підлозі кімнати тіла, накритого ковдрою, яка тліла свідчить саме про навмисний підпал.

Протоколом огляду трупа ОСОБА_12 від 17.05.2018 року зокрема встановлено, що в ділянці лівої половини волосистої частини голови мається 6 ран лінійно-подібних форм вертикального напрямку довжиною 5,5 см - 9 см з нерівними осадженими краями та гострокутними кінцями. Дном 2 ран, що розташовані ближче до лобової ділянки є апоневроз, глибина цих ран 0,4 см. Дном 4 ран, що розташовані у лівій тьмяно-скроневій ділянці є неприродно рухливі на дотик кістки черепу. На зовнішній поверхні верхньої третини лівого передпліччя мається 4 рани лінійно-подібних форм, вертикального напряму довжиною 1,5-2,5 см з нерівними осадженими краями та гострокутними кінцями, глибина ран до 0,3 см, на дотик відмічається не природна рухливість проекції верхньої третини лівої ліктьової кисті (а.с.15-17 т.3).

За висновком експерта № 1825 від 17.05.2018 року встановлено, що смерть ОСОБА_12 настала від множинних переломів кісток склепіння та основи черепа з частковим руйнуванням головного мозку, що підтверджується наявністю шести забійних ран у лівій половині волосяної частини голови, уламкового перелому в ділянках лівої тім`яної кістки, лівої скроневої кістки та лівої половини лобної кістки з розповсюдженням додаткових ліній переломів на склепіння правової половини мозкового черепу та основу черепу з поодинокими розташуваннями зовнішньої та внутрішньої кісткових пластинок в ділянках переломів луски лівої тім`яної, луски лівої скроневої, луски лобової кістки з права, травматичних ушкоджень оболонок головного мозку, мозкової тканини та забої головного мозку, повнокров`ям, мікроциркуляторними розладами, помірним поширеним набряком та множинними периваскулярними крововиливами у головному мозку, переважним недокрів`ям, поширеною фрагментацію міоцитів, вираженим проміжним набряком в серці, повнокров`ям, ділянками дистелектаза в легенях.

Даною експертизою також встановлено, що множині переломи кісток склепіння та основи черепу з частковим руйнуванням головного мозку виникли перед настанням смерті, за ознакою небезпеки для життя кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, у даному випадку смертельні, тому що між ушкодженнями і смертю є прямий причинний зв`язок.

Шість забійних ран у лівій половині волосяної частини голови, уламковий перелом в ділянках лівої тім`яної кістки, лівої скроневої кістки та лівої половини лобної кістки з розповсюдженням додаткових ліній переломів на склепіння правої половини мозкового черепу та основу черепу з поодинокими розташуваннями зовнішньої та внутрішньої кісткових пластинок в ділянках переломів луски лівої тім`яної, луски лівої скроневої, луски лобової кістки з права, травматичні ушкодження оболонок головного мозку, мозкової тканини та забої головного мозку утворились від не менш дев`яти (9) ударів тупого предмета, що має в частині, яка травмувала ребро, що також підтверджується даними медико-криміналістичничної експертизи.

При цьому, зазначеною експертизою також встановлено, що враховуючи часткове руйнування головного мозку, після отриманого ушкодження маловірогідна можливість здійснювати активні, цілеспрямовані дії, у тому числі самостійно пересуватися, кричати, звати на допомогу (т.1 а.п. 184-189).

Відповідно до висновку експертизи № 279 від 20.07.2018 року та фототаблицями до нього, рани на клапті шкіри з обласної лівої половини волосяної частини голови від трупа ОСОБА_12 , 1962 р.н. утворилися від дії тупого предмета, що має в частині, яка травмувала, ребро. Рана на клапті шкіри з області лівого передпліччя утворилася від дії тупого предмета, що має в частині, яка травмувала, ребро. Слідів сполук заліза та деревини на стінках та по краях досліджених ран не виявлено. Характер ушкоджень, що відобразив лише загальногрупові ознаки травмуючого предмета не виключає можливості їх утворення від дії частин наданого на експертизу табурета (а.с.123-127 т.3).

Таким чином, причиною смерті ОСОБА_12 стали множинні переломи кісток склепіння та основи черепа з частковим руйнуванням головного мозку, які згідно п.3 висновку експерта № 1825 від 17.05.2018 року утворилася від 6 забійних ран і знаходилися в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, виникнення яких згідно висновку експертизи № 279 від 20.07.2018 рокуне виключається від дії частин табурета, що відповідає встановленим місцевим судом фактичним обставинам за ч.1 ст. 115 КК України.

Виникнення тілесного ушкодження у померлого саме від застосування табурета не заперечує і сам обвинувачений, оскільки останній сам підтвердив нанесення ударів по голові, тулубу ОСОБА_12 табуретом.

Посилання захисника, що ОСОБА_12 , після уходу обвинуваченого, був ще живий і через його необережну поведінку виникла пожежа із-за паління спростовується висновком вищенаведеної експертизи, згідно якої ОСОБА_12 після отриманого ушкодження маловірогідно міг здійснювати активні, цілеспрямовані дії, у тому числі самостійно пересуватися, кричати, звати на допомогу.

З цього приводу місцевий суд оцінив показання потерпілої ОСОБА_10 щодо випадків паління ОСОБА_12 в ліжку в нетверезому стані та цілком аргументовано, відхиливши аналогічний довід сторони захисту, взяв до уваги висновки судової медичної експертизи трупа ОСОБА_12 щодо відсутності в його в крові метилового, етилового, пропілових, бутилових, амілових спиртів, а отже перебування ОСОБА_12 перед вбивством у тверезому стані.

Проведені експертні дослідження змивів з ніг ОСОБА_8 , відповідно до якого не виключається належність виявленої крові з домішками поту від ОСОБА_12 (а.с.128-130 т.3), а також зрізів нігтьових пластин обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_12 , за якими відповідно не виключається приналежність крові ОСОБА_16 та ОСОБА_8 (а.с.131-134 т.3).

Висновок судово-психологічної експертизи № 329 від 11.07.2018 року засвідчив, що у період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом у цей час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с.148-155, т. 3)

Доводи сторони захисту та потерпілої, які були предметом оцінки в суді першої інстанції, стосовно наявності в діях обвинуваченого необхідної оборони, колегія судів відхиляє, оскільки показання допитаних осіб у сукупності з іншими дослідженими письмовими доказами доводять вчинення обвинуваченим вбивства ОСОБА_12 .

На користь правильності висновку суду щодо наявності у ОСОБА_8 прямого умислу на вбивство свідчать наявність конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_8 і потерпілим ОСОБА_12 , що підтверджено самим обвинуваченим, агресивна (запальна)поведінка обвинуваченого, що підтверджено під час судовому розгляду потерпілою та свідками, локалізація ударів у життєво важливий орган, сила удару, від якого розломився табурет у його металевій частині та чисельність нанесених обвинуваченим ударів (13).

Відповідаючи на доводи сторони захисту щодо наявності для його життя небезпеки, покликаної діями потерпілого ОСОБА_12 у вигляді застосування останнім по відношенню до ОСОБА_8 кухарського сікача, колегія суддів звертає увагу, зокрема на показання самого обвинуваченого в даній частині.

За показаннями самого обвинуваченого, останній захищаючись від нападу батька, підставив табурет, по якому прийшовся удар, від чого сидіння розкололося навпіл, після цього він наносив батькові удари з метою вибити сокиру по його правій руці, в якій той тримав кухарський сікач, продовжуючи свої наміри вдарити ним ОСОБА_8 .

Між тим оглянутий речовий доказ та відомості протоколу огляду від 15.05.2018 року спростовує показання обвинуваченого, оскільки сидіння від табурету є непошкодженим.

На переконання колегії суддів, будь-які дії з боку ОСОБА_12 , які б становили небезпеку по відношенню до ОСОБА_8 були відсутні.

Крім того, подальша чисельність нанесених ОСОБА_12 ОСОБА_8 ударів, що становило 13 травматичних впливів, зокрема по голові та тулубу поряд із втратою потерпілим рівноваги (за показаннями обвинуваченого (поки батько не впав) спростовують твердження обвинуваченого щодо наявності для нього реальної загрози.

Обставини, які б засвідчували, що ОСОБА_12 перебував у стані необхідної обороні не доводяться матеріалами кримінального провадження, оскільки дійсне та безпосереднє застосування потерпілим сікача до обвинуваченого не підтверджується доказами, а висновок судовомедичної експертизи № 693 від 18.05.2018 року засвідчує виявленні у ОСОБА_8 лише легкі тілесні ушкодження у вигляді саден, які за своїм характером не засвідчують ушкодження внаслідок застосування сікача.

Спричиненні обвинуваченим ОСОБА_8 тілесні ушкодження вочевидь не адекватні виявленим у ОСОБА_12 .

Судова колегія не вбачає обставин, які б свідчили про правомірний захист з боку ОСОБА_12 , який би відповідав небезпеці посягання та обстановці захисту.

Таким чином, сукупність наявних доказів не надає об`єктивних підстав стверджувати, що ОСОБА_8 перебував у стані необхідної оборони, оскільки встановлені події не засвідчують існування негайної на невідворотньої істотної шкоди життю чи здоров`ю обвинуваченого зі сторони потерпілого, що є необхідними умовами для цілей ст. 36 КК України.

Загальні доводи прокурора з приводу необхідності кваліфікації дій ОСОБА_8 за епізодом вбивства ОСОБА_12 саме за п.6 ч.2 ст. 115 КК України та ч.4 ст. 187 КК України, є необґрунтованими, оскільки з огляду на дослідженні місцевим судом докази не встановлено в діях обвинуваченого корисливого мотиву вбивства та розбійного нападу.

Як слушно зауважено районним судом самі по собі безлад в квартирі і факт заволодіння майном ОСОБА_12 не можуть безспірно свідчити про корисливий мотив, мету і спрямованість умислу ОСОБА_8 при вчиненні цих злочинів (суб`єктивну сторону), і не спростовують показань ОСОБА_8 суду стосовно того, що вбивство вчинено під час сварки на іншому підґрунті.

Факт приходу ОСОБА_8 до квартири, де мешкав ОСОБА_12 , за запрошенням і на прохання останнього спростовує аргументи прокурора щодо наявності у обвинуваченого корисливого умислу ще до початку вбивства, яке ОСОБА_8 вчинив під час конфлікту на ґрунті образ на адресу його матері (колишньої дружини загиблого).

Стосовно заволодіння ОСОБА_8 мультимедійною акустичною колонкою вартістю 325 гривень 00 копійок, монітором вартістю 2500 гривень 00 копійок; системним блоком вартістю 135гривень 00 копійок, з відео картою вартістю 475 гривень 00 копійок, жорстким диском вартістю 540 гривень 00 копійок, блоком живлення вартістю 275 гривень 00 копійок, материнською платою вартістю 1250 гривень 00 копійок, а разом на загальну суму 5500 гривень, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Враховуючи відсутність у діях ОСОБА_8 застосовування насильства чи погрозу його застосування для заволодіння вищевказаного майна потерпілого ОСОБА_12 , місцевий суд обґрунтовано встановив наявність у ОСОБА_8 умислу на заволодіння вказаним майном, який виник після вбивства батька, з кваліфікуючою ознакою таємності, з огляду на наступне.

Так, за показаннями свідка ОСОБА_20 вбачається, що обвинувачений з сумками та речами вийшов з під`їзду, сів у автомобіль Таврія та уїхав. При цьому ОСОБА_12 був з оголеним торсом, тобто без футболки.

Відповідно до протоколу огляду місяці події від 15.05.2018 року в квартирі, де була пожежа, було виявлено футболку з речовиною бурого кольору (а.с.12-65 т.2).

За протоколом огляду від 15.05.2018 року та фототаблицями до нього, в автомобілі «ЗАЗ Таврія» з реєстраційним номер « НОМЕР_2 » зокрема встановлено системний блок чорного кольору марки «Microlab» з видимими ознаками нашарування РБК на боковій його поверхні та валіза темно-червоного кольору (а.с.141-147 т.2).

Згідно обшуку від 17.05.2018 року з вказаного транспортного засобу було вилучено системний блок чорного кольору з написом «Microlab» з нашаруванням речовини бурого кольору; дерев`яну музичну колонку «SVEN» з нашаруванням речовини бурого кольору, монітор марки «PHILIPS» з нашаруванням речовини бурого кольору (а.с.182-192 т.2).

Висновком судово-товарознавчої експертизи № 3300 від 30.08.2018 року встановлена вартість викраденого майна (а.с. 50-56 т. 3).

Факт переодягнення ОСОБА_8 через забруднення футболки у крові, що підтверджено останнім, наявність слідів крові на викрадених речах, свідчить про правильність висновку суду щодо заволодіння системний блоком, музичною колонкою та монітором вже після вбивства ОСОБА_12 .

Аргументи сторони захисту та потерпілої щодо тієї позиції, що вказане майно є спільним і обвинувачений мав право ним користуватися, оскільки купувалося за спільні сімейні гроші, колегія суддів не бере до уваги, оскільки дана версія нічим не підтверджена.

Щодо ненадходження заяв до полії з приводу крадіжки майна, про що вказує захисник в своїй апеляційній скарзі, то колегія суддів з урахуванням загибелі власника даного майна вважає їх неприйнятними.

Дій обвинуваченого щодо завантаження у автомобіль майна, яке знаходилося у квартирі за місцем проживання потерпілого ОСОБА_12 та перебувало у користуванні останнього, що вочевидь мало місце після вбивства потерпілого, а тому за відсутності волевиявлення володільця та користувача майна - свідчать на користь висновку суду про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою повторності через наявність відомостей про судимості обвинуваченого, зокрема за ст. 187 КК України.

Крім того, місцевим судом в контексті висунутого ОСОБА_8 обвинувачення були безпосередньо досліджені й інші письмові докази, яким надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Перевіряючи доводи сторони обвинувачення за фактом незаконного заволодіння ОСОБА_8 транспортним засобом за ч.3 ст. 289 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Так, під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Об`єктивна сторона злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Основні ознаки діяння при вчиненні цього злочину: 1) воно полягає лише в активній поведінці-дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.

Суб`єктивна сторона злочину виражається тільки в прямому умислі. Особа розуміє, що протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає так діяти. Якщо особа допустила фактичну помилку і вважала, що завдяки його службовому стану або дружніх стосунків чи на правах родичів, він має право користуватися транспортними засобами, то відповідальність за цією статтею не наступає. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мета. Заволодіння може відбуватися з будь-якою метою: для привласнення транспортного засобу, для доставки вантажу, для того, щоб доїхати до певного місця, або навіть покататися, тощо. Згідно з чинним законодавством метою вилучення транспортного засобу може бути наступне його обернення на свою користь або користь інших осіб. Проте вона в законі не конкретизована, чим підкреслюється, що змістом кримінально-правової заборони заволодіння транспортним засобом може бути як заволодіння ним з наміром ніколи не повертати його власникові (законному володільцю), так і з наміром використати його для проїзду у певний пункт або для прогулянки, а потім повернути власникові (законному володільцю) чи кинути на дорозі.

Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.

З огляду на показання потерпілої та свідків, батько дозволяв інколи ОСОБА_8 користуватися своїм транспортним засобом, що свідчить про відсутність у обвинуваченого прямого умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, оскільки ОСОБА_8 дійсно вважав, що має право користуватися цим автомобілем.

Факт затримання обвинуваченого біля автомобіля загиблого в іншому місці, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, сам по собі не може свідчити про наявність протиправних дій ОСОБА_8 щодо незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинених умисно.

Таким чином, судова колега констатує правильність висновку суду про виправдання ОСОБА_8 за ч.3 ст. 289 КК України, а твердження прокурора про необґрунтоване виправдання обвинуваченого, без посилання на конкретні факти, носить лише формальний характер.

Суд першої інстанції приділив достатньої уваги усім обставинам справи щодо висунутого ОСОБА_8 за ч.3 ст. 289 КК України обвинувачення і жодна з них не залишилася без уваги суду. Між тим прокурор не наводить обставин, які б не дістали оцінки суду відносно даної частини обвинувачення.

Стосовно пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення з приводу заволодіння під час розбійного нападу на ОСОБА_12 , серед іншого майна і банківською карткою «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_12 , яка не становить матеріальної цінності, то колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо виправдання обвинуваченого в даній частині з огляду на вимоги ст. 337 КПК України щодо розгляду справи у межах висунутого обвинувачення та неможливості погіршити правове становище обвинуваченого, з урахуванням правових позицій Верховного Суду щодо того, що банківська картка є офіційним документом (ст. 357 КК України).

При цьому колегія суддів звертає увагу, що прокурор не скористався правом змінити обвинувачення в суді.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія акцентує увагу, що за вимогами ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції прийняв вмотивоване рішення про виправдання обвинуваченого в частині обвинувачення за ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, оскільки наявність обвинувального ухилу є неприпустимим.

Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь особи. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року зазначено, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

З огляду на викладене, дотримуючись закріпленої в ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного вироку в частині фактичних обставин провадження щодо виправдання ОСОБА_8 .

Висновки суду щодо визнання ОСОБА_8 винним за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 194 КК України ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах, які між собою взаємозв`язані, є достатніми і обґрунтовано покладені в основу вироку.

Посилання апелянтів щодо невідповідності висновків судуфактичним обставинам справи колегія суддів визнає не спроможними, оскільки фактично у цій частині апеляційні скарги полягають у міркуваннях загального характеру щодо переоцінки досліджених доказів, яким судом першої інстанції у вироку була надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, з правильністю якої погоджується колегія суддів.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки районний суд при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони захисту, які є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Суд апеляційної інстанції констатує відсутність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наявності обставини, що обтяжує покарання, а саме рецидив кримінального правопорушення, відсутності пом`якшуючих обставин, даних щодо особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, поєднаних із застосуванням насильства, судимості за які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, офіційно не працевлаштований, призначив необхідне і достатнє покарання для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстав для збільшення або зменшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Вирок суду, у відповідності до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, переглянутий у межах доводів апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 травня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4