Провадження № 1-кп/686/57/20
«31» липня 2020 року м.Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області, колегіально, у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хмельницький, Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 і ч.1 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
15 січня 2019 року, приблизно о 23 год. 20 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за своїм та потерпілого ОСОБА_6 постійним місцем проживання, у одній із кімнат будинку АДРЕСА_2 , в ході виниклого конфлікту на побутовому грунті, (з метою спричинення тілесних ушкоджень) умисно наніс останньому сокирою, яку утримував в руці, один удар в лобну область голови.
Внаслідок зазначених протиправних дій обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_6 відкриту черепно-мозкову травму з тілесними ушкодженнями у вигляді вдавленого перелому передньої стінки правої лобової пазухи лобової кістки черепа зі зміщенням уламків у порожнину пазухи, струсу головного мозку, рани м`яких тканин правої половини лобової ділянки голови, підшкірної гематоми правої навколо-очної ділянки обличчя, крововиливу під кон`юктиву правого очного яблука, які за своїми ознаками відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я.
Вказаними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КК України, тобто - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в обвинуваченні визнаному судом доведеним визнав повністю та підтвердив вищевикладенні обставини вчинення кримінального правопорушення. При цьому показав, що дійсно у вищезазначений час та місці, коли він разом зі своїм братом потерпілим ОСОБА_6 вживали спиртні напої між ними виник конфлікт на побутовому грунті. В ході конфлікту обвинувачений взяв в руки сокиру на що потерпілий наніс йому удар кулаком в обличчя. В свою чергу, обвинувачений у відповідь наніс потерпілому один удар сокирою в область голови від чого останній впав. Побачивши у потерпілого кровотечу з голови, обвинувачений ОСОБА_7 налаякався та звернувся по допомогу у виклику «швидкої» до сусідів ОСОБА_9 .
Крім зізнавальних показань обвинуваченого, винуватість ОСОБА_7 підтверджується і іншими дослідженими судом доказами.
Так, свідок ОСОБА_10 суду показала, що у вечірній час 15 січня 2019 року, коли вони з чоловіком перебували за місцем проживання в с.Немиченці, Хмельницького району, Хмельницької області, до них прийшов сусід обвинувачений ОСОБА_7 який перебував в стані алкогольного сп`яніння і повідомив, що він побився з братом та просив викликати швидку медичну допомогу. Коли ж вони з чоловіком ОСОБА_11 , після цього, прийшли до помешкання обвинуваченого та потерпілого, то побачили останнього, який закривавлений лежав на ліжку. Потерпілий ОСОБА_6 був при свідомості, перебував також в стані алкогольного сп`яніння, вів себе агресивно по відношенню до обвинуваченого і повідомив, що саме обвинувачений ОСОБА_7 вдарив його сокирою по голові. При цьому, обвинувачений не оспорюючи таких обставин пояснював, що конфлікт виник через вживання спиртних напоїв і супроводжувався погрозами на його адресу з боку потерпілого. В цій же кімнаті вона бачила на підлозі сокиру, яку її чоловік перемістив під диван.
Аналогічні показання надав суду і свідок ОСОБА_11 , зазначивши крім того, що потерпілий, який був закривавлений перебував у свідомості та курив. Також він бачив в кімнаті, де знаходився потерпілий сокиру, пляшки з-під горілки, поруч групки незначний безлад.
Про те, що саме в зазначений час та місці він отримав тілесні ушкодження внаслідок удару сокирою по голові, коли перебував і сперечався з обвинуваченим, за місцем свого проживання підтвердив в суді і потепілий ОСОБА_6 . При цьому, пояснити конкретно обставини за яких йому було спричинено тілесне ушкодження не зміг, посилаючись на сильний стан сп`яніння в якому він перебував на той час.
Крім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується і іншими доказами, а саме:
- відомостями з рапортів оперативних чергових Хмельницького районного ВП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Мазура та ОСОБА_12 від 16.01.2019 року про надходження повідомлення щодо доставки на приймальне відділення ШМД з с.Немиченці, Хмельницького району, вул.Чапаєва, 6, потерпілого ОСОБА_6 з пораненням голови, яке останньому спричинив внаслідок удару скирою обвинувачений ОСОБА_7 ;
- відомостями з протоколу огляду місця події від 16.01.2019 року, проведеного згідно відповідної заяви з дозволу власниці будинку ОСОБА_13 , з долученою фототаблицею, якими підтверджується місце скоєння кримінального правопорушення, а саме приміщення будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де було виявлено та вилучено сліди вчинення кримінального правопорушення, а саме знаряддя злочину, як то господарська сокира, забруднені речовиною схожою на кров одяг та постільну білизну, пляшки з-під спиртних напоїв, скляні рюмки, які згідно постанови слідчого від 16.01.2019 року визнано речовими доказами по справі;
- як вбачається та відповідно до відомостей з протоколів відібрання біологічних зразків у потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , у останнього крім того і змивів з рук, від 01.03.3019 року, 16.01.2019 року, 18.01.2019 року та висновків експертів, імунологів №34 від 18.01.2019 року і №49 від 01.03.2019 року та експертів біологів №274 від 09.04.2019 року та №9.3-0022:19 від 29.03.2019 року, на вилучених з місця події предметах, як то господарській сокирі, футболці та постільній білизні, а також на вилучених у обвинуваченого ОСОБА_7 під час затримання штанах, виявлена кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_6 походження такої крові від обвинуваченого ОСОБА_7 виключається;
- про свою причетність до спричинення потерпілому ОСОБА_6 рубаної рани голови сокирою у вищезазначений час та місці обвинувачений ОСОБА_7 послідовно стверджував і в ході досудового розслідування, що підтверджується відомостями з відповідного протоколу проведення з останнім слідчого експерименту від 16.01.2019 року з долученим до такого протоколу відеозаписом слідчої дії;
- про те, що саме він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час бійки з потерпілим своїм братом, наніс йому один удар сокирою по голові обвинувачений ОСОБА_7 стверджував і в розмові з співкамерником в приміщенні ізолятора тимчасового тримання, що підтверджується відомостями з відповідного протоколу №1521 т/121/14-2019 від 22.03.2019 року про результати здійснення негласних слідчих розшукових дій та звукозаписом такої розмови, проведених на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького апеляційного суду від 21.02.2019 року про надання дозволу на здійснення заходів, які тимчасово обмежують права фізичної особи, в зв`язку з проведенням негласних слідчих (розшукових) дій;
- про те, що обвинувачений ОСОБА_7 на момент скоєння кримінального правопорушення перебував в стані алкогольного сп`яніння, крім його показань та показань потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтверджується довідкою лікаря - нарколога №286 від 16.01.2019 року;
- речовими доказами, а саме вилученими з місця пригоди господарською сокирою, футболкою, постільною білизною та при затриманні у обвинуваченого штанами, зразками біологічного матеріалу потерпілого та обвинуваченого.
Характер, локалізація, ступінь тяжкості, час та механізм утворення вищезазначених, спричинених потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ніким з учасників судового розгляду не оспорюєтьбся та підтверджується висновком судово-медичного експерта №525 від 13.07.2020 року за результатами проведення повторної судово-медичної експертизи, де зокрема зазначено, що згідно сукупності даних, у ОСОБА_6 станом на 16-25.01.2019 р. виявлена відкрита черепно-мозкова травма з тілесними ушкодженнями у вигляді: вдавленого перелому передньої стінки правої лобної пазухи лобної кістки черепа зі зміщенням уламків у порожнину пазухи, струсу головного мозку, рани м`яких тканин правої половини лобної ділянки голови, підшкірної гематоми правої навколо-очної ділянки обличчя, крововиливу під кон`юктиву правого очного яблука, що могли утворитися від не менше ніж одноразової дії рубаючого предмету, яким могла бути рубаюча кромка (лезо) полотна (клина) господарської сокири, про що можуть свідчити їх локалізація , характер і властивості, не виключено, в час та за обставин, вказаних в ухвалі про призначення судово-медичної експертизи від 30.01.2019 р.. та за своїм характером відносяться до тілесних ушкодженьсередньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я. Місцем дії травмуючої сили була права половина лобної ділянки ОСОБА_6 на рівні лобної пазухи з напрямком дії травмуючої сили спереду назад відносно сагітальної площини черепа ОСОБА_6 та під кутом справа наліво по відношенню до фронтальної площини його черепа. В цілому механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 виключає можливість їх утворення за тих обставин, вказаних підозрюваним ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №217 від 12.04.2019 року ОСОБА_7 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю синдром залежності, виявляв такі й на період інкримінованого йому кримінального правопорушення, що не позбавляло та не позбавляє його на теперішній час можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_7 в період вчинення злочину перебував поза будь-яким тимчасовим розладом душевної діяльності чи будь-яким іншим психічним розладом крім вищевказаного. ОСОБА_7 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує, в період вчиненого злочину він в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психічного стресу не знаходився. ОСОБА_7 на момент вчиненого злочину в стані паталогічного сп`яніння не знаходився, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Оцінюючи такі висновки лікарівсудово-психіатричних експертів, суд знаходить їх науково аргументованими та достатньо обґрунтованими, а тому враховуючи і поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, погоджується з такими висновками і визнає ОСОБА_7 осудним та відповідальним за фактично скоєне.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертою комісією від 23.11.2018 року на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_14 мав третю групу інвалідності загального захворювання. Внаслідок ураження опорно-рухового апарату.
Відповідно до довідки-вимоги про судимість від 16.01.2019 року ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Вищенаведені докази суд визнає належними, допустими та достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою і не довіряти таким доказам у суда не має підстав. А в сукупності такі докази суд визнає достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.
При цьому, суд визнає обгрунтованими та погоджуючись з такими заявами сторони захисту визнає не допустимим доказом та не приймає до уваги - протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, або таке що готується від 16.01.2019 року за заявою потерпілого ОСОБА_6 , оскільки достовірність такого звернення і свого підпису у такому протоколі піддав сумніву в судовому засіданні сам потерпілий ОСОБА_6 . Крім того, прокурором не надано доказів суду, щодо реєстрації такого протоколу встановленим порядком та прийняття за результатами його розгляду рішення органом досудового розслідування. Натомість як слідує з представленого суду витягу з ЄРДР у даному кримінальному провадженні відомості були внесені на підставі повідомлення підприємств, установ, організацій та посадових осіб. Також не допустимим доказом суд визнає висновок судово-медичного експерта №78 від 12.02.2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_6 . Оскільки, як встановлено судом при здобутті такого доказу, а саме проведенні слідчих дій пов`язаних з вилученням медичної документації та оформленні процесуальних документів, з метою забезпечення проведення такої експертизи, слідчим були допущені порушення вимог КПК України, які позбавляють можливості конкретизувати та ідентифікувати медичні документи, які вилучались слідчим та які використовувались при проведенні експертизи. Більше того, такі медичні документи не визнані слідчим доказами у кримінальному провадженні і відповідно не відкриті стороні захисту.
Що ж стосується клопотань сторони захисту про визнання недопустимими і інших доказів, як то протоколів огляду місця події, відібрання біологічних зразків, проведення слідчого експрименту з огляду на не своєчасне внесення відомостей про прокурора та слідчого в ЄРДР, то такі суд відхиляє, як безпідставні, оскільки процесуальні повноваження у кримінальному провадженні зазначені посадові особи набули відповідно до вимог КПК України на підставі процесуальних рішень уповноважених посадових осіб про що прокурором суду були надані відповідні докази.
Разом з тим, даючи правову оцінку діям ОСОБА_7 в межах пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, тобто у закінченому замаху на умисне вбивство, суд враховуючи всі досліджені докази в сукупності та встановлені конкретні обставини справи приходить до висновку, що таке обвинувачення поза розумним сумнівом, в частині намірів обвинуваченого вчинити умисне вбивство потерпілого з прямим умислом, не знайшло свого підтвердження достатніми доказами, у зв`язку з чим вчинені протиправні дії ОСОБА_7 підлягають перекваліфікації.
При цьому суд виходить з наступного.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 07.02.2003 року (п.4) особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину. Якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст.15 КК як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Крім того, як вбається зі змісту п.22 вказаної постанови для відмежування умисного вбивства від інших насильницьких злочинів суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. У зв`язку з наведеним, правильною визнається в судовій практиці правова позиція, що характер знаряддя злочину, велика кількість та локалізація спричинених тілесних ушкоджень, саме по собі ще не свідчить про наміри винної особи вчинити умисне вбивство.
Як слідує зі змісту обвинувального акту і зокрема формулювання обвинувачення, в основі обгрунтування правової кваліфікації протиправних дій ОСОБА_7 як закінченого замаху на умисне вбивство, орган досудового розслідування і прокурор послались на те, що обвинувачений «умисно, передбачаючи і бажаючи настання негативних наслідків, у вигляді смерті ОСОБА_6 , сидячи на дивані біля останнього, наніс рубаючою кромкою (лезом) господарської сокири один удар в життєво важливий орган людини - лобну ділянку голови ОСОБА_6 , чим спричинив йому відкриту черепно-мозкову травму з тілесними ушкодженнями … Від нанесеного ОСОБА_7 удару в область голови у ОСОБА_6 почалась кровотеча та він ліг на диван. Після цього, ОСОБА_7 , помилково вважаючи, що виконав всі дії, які вважав необхідними для спричинення смерті ОСОБА_6 , до кінця, вийшов із будинку, де відбувались вищеописані події та попрямував до сусідів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , яким під час розмови повідомив, що «зарубав» свого брата.
З метою врятування життя ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вжили необхідних заходів щодо виклику швидкої медичної допомоги, після чого ОСОБА_6 було доставлено до Хмельницької обласної лікарні, де надано кваліфіковану медичну допомогу, тому злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_7 »
Однак, такі обставини події, щодо намірів обвинуваченоо вчинити умисне вбивство потерпілого, не тільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а навпаки спростовуються вищенаведеними доказами, зокрема показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не мав намірів вбивати свого брата і побачивши кров в останнього налякався та звернувся до сусідів по допомогу. Показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтвердили, що обвинувачений просив їх викликати швидку медичну допомогу для свого брата з яким він побився. При цьому, будь-якої агресивної поведінки до потерпілого, який перебував у свідомості обвинувачений не проявляв. Відомостями з висновку судово-медичного експерта про характер і кількість спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, як то одне середньої тяжкості.
З наведеного, на думку суду слідує, що врахувавши характер знаряддя злочину, як придатне для спричинення смертельного тілесного ушкодження, локалізацію тілесного ушкодження в життєво важливий орган голову, орган досудового рохзслідування не врахував інших вищезазначених обставин конкретної справи, які мають значення для визначення спрямованості умислу обвинуваченого. Зокрема, вищенаведених показань обвинуваченого та свідків, посткримінальної поведінки обвинуваченого та потерпілого, який в свою чергу, просив звільнити обвинуваченого від відповідальності через відсутність будь-яких претензій до останнього. Відтак, спрямованість умислу обвинуваченого саме на вбивство потерпілого, на переконання суду, залишилось не доведеним поза розумним сумнівом і грунтувалось на припущеннях органу досудового розслідування. Такі висновки випливають з вищенаведених допустимих доказів, які суд визнає не спростованими.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У зв`язку з наведеним суд перекваліфіковує дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.122 КК України.
При цьому, суд відхиляє, як безпідставне і таке, що не підлягає задоволенню клопотання потерпілого ОСОБА_6 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з підстав передбачених п.7 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Оскільки відповідно до положень п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальне провадження за ч.1 ст.122 КПК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення лише за відсутності обтяжуючих обставин. Натомість, як встановлено судом і підтверджується вищенаведеними доказами вчинення такого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 супроводжувалось обтяжуючою покарання обставиною, як то вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Такі заяви потерпілого, в ході судового розгляду, як і його показання стосовно випадкового характеру отримання ним тілесного ушкодження та не винуватості в цьому обвинуваченого, суд розцінує, як очевидно вмотивовані, бажанням допомогти обвинуваченому в силу родинних стосунків уникнути відповідальності за фактично скоєне.
Також, суд не погоджується та відхиляє заяви сторони захисту про необхідність оцінки дій обвинуваченого, як необхідної оборони і з врахуванням характеру спричинених потерпілому тілесних ушкоджень та положень Кримінального Кодексу України виправдання ОСОБА_7 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого КК України. Оскільки такі заяви захисника спростовуються дослідженими судом доказами і зокрема висновком судово-медичного експерта №36 від 04.02.2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи обвинуваченого, з якого слідує, що згідно результатів судово-медичного обстеження, отриманих за час виконання судово-медичної експертизи, у ОСОБА_7 станом на 18.01.2019 року тілесних ушкоджень не виявлено.
Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
При цьому, суд приймає до уваги, що обвинувачений скоїв умисний середньої тяжкості насильницький злочин, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою, внаслідок якого було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження потерілому.
Разом з тим суд враховує, що такий злочин ОСОБА_7 вчинив вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується сусідами в цілому позитивно. Також суд враховує і поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, який жалкував про скоєне, вибачався та запевняв про недопущення подібної поведінки в майбутньому.
В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає стан його здоров`я обумовлений наявністю психічних розладів та інвалідністю.
В якості обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд визнає вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 підлягає покаранню у виді позбавлення волі з альтернативних передбачених в санкціїї статті Особливої частини Кримінального Кодексу України за вчинений злочин, строк якого слід визначити з врахуванням фактично відбутого терміну попереднього ув`язнення, який відповідно до ч.5 ст.72 КК України підлягає зарахуванню у строк покарання.
Відповідно до ст.100 КПК України речові докази по справі зазначені в постановах слідчого від 16.01.2019 року та 24.04.2019 року, а саме: - вилучений одяг та взуття слід повернути за належністю власникам, решта підлягає знищенню.
Згідно ч.4 ст.174 КПК України у зв`язку з минуванням потреби арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 18.01.2019 року підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. 369-371,373,374 КПК України,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України на підставі якої призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк призначеного ОСОБА_7 покарання термін його попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 16 січня 2019 року по 31 липня 2020 року, включно із врахуванням якого вважати ОСОБА_7 таким, що відбув призначене судом покарання.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, який після набрання вироком законної сили скасувати.
Звільнити ОСОБА_7 з під варти в залі суду негайно.
Речові докази по справі зазначені в постановах слідчого від 16.01.2019 року та 24.04.2019 року, а саме: - вилучений одяг та взуття повернути за належністю власникам (потерпілому ОСОБА_6 та обвинуваченому ОСОБА_7 ) решту знищити.
Арешт накладений на майно згідно ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 18.01.2019 року скасувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий по справі

Суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3