Постанова
Іменем України
24 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 663/2742/17
провадження № 51-2629 км 20
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001059 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Артік, республіки Вірменія, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 28 листопада 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 3 березня 2020 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 28 листопада 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 рік 6 місяців, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішено питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 3 березня 2020 року цей вирок залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 18 липня 2017 року приблизно о 3 годині, перебуваючи на території проїзної частини по вул. Олександрівській в м. Скадовськ Херсонської області, навпроти кафе «Гранд Клаб», умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_8 , наніс останньому один рукою в область обличчя, чим завдав йому тілесні ушкодження, які за критерієм тривалого розладу здоров`я відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, відсутність належних та допустимих доказів, просить скасувати постановлені судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зазначає, що в мотивувальній частині судових рішень, не зазначено механізм нанесення удару, спосіб вчинення кримінального правопорушення, і при описанні свідчень наданих свідками в суді, ці відомості також відсутні. Вказує, що покази свідків різняться з тими, які надав потерпілий, показання експерта судом зазначено вибірково. Повідомляє, що рапорт від 18 липня 2017 року містить суперечливі відомості щодо часу вчинення злочину у рапорті з фактично вказаним часом реєстрації такого документа у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень. Також зазначає, що в постанові про призначення судово-медичної експертизи від 1 серпня 2017 року, слідчим не роз`яснено експерту його права та обов`язки, і останній не попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Стверджує, що в заяві потерпілого, яка була відкрита стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України, відсутнє прізвище ОСОБА_8 в графі попередження про кримінальну відповідальність. Вважає, що досудове розслідування у формі приватного обвинувачення, розпочате без заяви потерпілого, оскільки дана заява складена з порушенням відповідної інструкції, не зареєстрована, відсутній протокол про її прийняття, чим порушено вимоги ст. 214 КПК України. Крім того, вказує на те, що апеляційним судом зазначено про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, тоді як вироком районного суду, його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням тривалістю 1 рік 6 місяців, також повідомляє, що апеляційним судом належним чином не перевірено його доводів, не досліджено аудіо та відео записи судових засідань суду першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні заперечила проти задоволення касаційної скарги захисника.
Мотиви Суду
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
З матеріалів провадження вбачається, що висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, доведено об`єктивними доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку, досліджені в судовому засіданні, є допустимими.

Суд, першої інстанції згідно з вимогами ст. 94 КПК України дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для постановлення обвинувального вироку.
Зокрема, місцевий суд дослідив показання самого засудженого, який вину не визнав, пояснив, що не спричиняв тілесних ушкоджень потерпілому, а лише зробив усне зауваження учасникам конфлікту.
В основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання потерпілого ОСОБА_8 , котрий в деталях розповів про обставини спричинення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
Взято до уваги показання свідка ОСОБА_9 , який безпосередньо вказав, що саме ОСОБА_6 наніс один удар рукою в щелепу, від якого потерпілий впав, показання допитаного у суді експерта ОСОБА_10 про те, що перелом нижньої щелепи справа, перелом коронки 16 зубу, забійна рана підборіддя справа, забійна рана губ, могли виникнути від одного удару.
Проаналізовано і показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які були на місці події, і підтвердили, що на обличчі у потерпілого були тілесні ушкодження та кров.
Обґрунтовано покладено в основу вироку висновок судово-медичної експертизи № 955 від 12 жовтня 2017 року, згідно з яким у ОСОБА_8 встановлено тілесні ушкодження, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Правильно надано оцінку і показанням свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які, серед іншого, пояснювали, що ОСОБА_6 був на місці пригоди та спілкувався з потерпілим.
Зібрані у справі, належним чином досліджені у судовому засіданні докази, у своїй сукупності доповнюють один одного і підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого правопорушення, а тому доводи щодо недоведеності вини засудженого не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
З достатньою повнотою суд перевірив доводи засудженого про його невинуватість, критичний аналіз окремих доказів належним чином мотивований.
У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Правильно, відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції статті обвинувачення, ОСОБА_6 призначене і покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання винного й попередження нових злочинів.
Доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежність та недопустимість доказів обвинувачення, були предметом перевірки апеляційного суду, який, діючи в межах своїх повноважень, обґрунтовано визнав їх безпідставними.
Зокрема, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що рапорт старшого інспектора поліції від 18 липня 2017 року містить лише відомості про фіксування повідомлення події, не є доказом у розумінні ст. 84 КПК України, та місцевим судом обґрунтовано не прийнято його до уваги як доказ, і що похвилинна розбіжність часу вчинення злочину не спростовує встановленого часу вчинення злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, серед інших, статтею 122 КК України.
Згідно з ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, заяву потерпілого ОСОБА_8 від 18 липня 2017 року про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, а саме, спричинення тілесних ушкоджень, було прийнято слідчим Скадовського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_21 (а. к. п. 8 т. №3), і відповідні відомості в ЄРДР за № 0001059 були внесені 18 липня 2017 року (а. к. п. 1 т. №3).
Потерпілий ОСОБА_8 під час судового розгляду підтвердив факт написання ним заяви про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, від обвинувачення щодо останнього не відмовлявся. Зазначене волевиявлення потерпілого ОСОБА_8 варто розцінювати проявом його волі до притягнення винного до кримінальної відповідальності та як відсутність процесуальних перешкод для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
А тому, судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що саме заява потерпілого стала підставою для початку досудового розслідування, і пропуск у ній, прізвища заявника в графі попередження про кримінальну відповідальність, жодним чином не свідчить про те, що потерпілий ОСОБА_8 не повідомлявся про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, оскільки він своїм підписом у заяві підтвердив, що попереджений про таку відповідальність.
Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 102 КПК України, у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Так, висновок експертизи № 955 містить відомості про те, що права і обов`язки експерту ОСОБА_10 роз`яснені, він попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст. ст. 384, 385 КК України, що підтверджено його підписом.
Тому, доводи захисника про порушення КПК через те, що експерт не попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, є необґрунтованими.

Суд дотримався вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.
Безпідставними є й доводи в касаційній скарзі захисника про те, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону не дослідив аудіо та відеозаписи судових засідань, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання суду апеляційної інстанції від 3 березня 2020 року, в ході апеляційного розгляду засуджений та захисник не заявляли клопотань про повторне дослідження доказів, і суд апеляційної інстанції, погодившись з оцінкою досліджених судом першої інстанції доказів, не надавав їм іншої оцінки.
Тому, з огляду на положення ч. 3 ст. 404 КПКУкраїни у суду апеляційної інстанції не було підстав для повторного дослідження доказів під час апеляційного розгляду, і сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних доказів не може слугувати підставою для їх обов`язкового повторного дослідження.

Описка суду апеляційної інстанції при зазначені про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, не є підставою для скасування судових рішень та може бути виправлена в порядку ст. 379 КПК України за ініціативою суду, або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи.
Всі доводи щодо незаконності засудження, в тому числі, щодо істотних порушень вимог КПК України, недопустимості доказів, які аналогічні доводам апеляції захисника, належно перевірені апеляційним судом, на них надано вмотивовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 28 листопада 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 3 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3