Справа № 456/3349/18
Провадження № 1-кс/456/83/2020
УХВАЛА

слідчого судді

16 вересня 2020 року місто Стрий

Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, в порядку ст.303 КПК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою про те, що 10.08.18р. слідчим суддею ОСОБА_4 постановлена ухвала про відмову в роз?ясненні ухвали слідчого судді від 30.01.18р. згідно якої було встановлено, що прокурором не вживається жодних заходів реагування на повідомлення про явно незаконні дії поліції.

Після оголошення ухвали суддею, прокурором було заявлено про повне розуміння ухвали слідчого судді від 30.01.18р., згідно якої дії поліції підлягають оцінці за відповідними зверненням в установленому порядку оскільки, такі дії не були не були предметом розгляду ухвали від 30.01.18р.. Однак на даний час заявнику невідома реакція прокурора на обставини встановлені в судовому засіданні і ситуація оголошена в судовому засіданні 10.08.18р. підпадає під визначення ст..214 ч.1 КПК України і прокурор зобов?язаний самостійно внести відповідні дані в ЄРДР.

Оскільки дії поліції ніким і ніяк не оцінені, прокурором проігноровано отримані дані тому просить заяву задоволити.

В судове засідання ОСОБА_3 в черговий раз не з?явився, хоча про час та розгляд справи був належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке отримано заявником 01.09.20р. та подані заявником особисто через канцелярію суду клопотання та заяви.

Відповідно до заяви від 16.09.20р. за №16146 заявник просить розгляд заяви відкласти.

Представник Стрийської місцевої прокуратури в судове засідання не з?явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належними чином повідомлений.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У частині 5 ст.9 КПК України зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке отримано заявником 01.09.20р., його письмові заяви та клопотання від 16.09.2020р., які він особисто подав до канцелярії суду в день проведення судового засідання.

Суд визнає неповажними причини, які заявник наводить як підставу для відкладення судового засідання і не пов?язаними з розглядом даної заяви про бездіяльність прокурора та звертає увагу, що окрім доводів, викладених у заяві, такі не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Окрім цього, суд також звертає увагу, що заявник ОСОБА_3 жодних заяв чи клопотань про долучення доказів на адресу суду з приводу розгляду первинної заяви не надав.

Суд, розцінює вказану заяву ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи як зловживання правом та використанням прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, вважає, що заявник недобросовісно користується належними йому процесуальними правами, звертає увагу, що такі дії під час розгляду заяви носили системний характер, а відтак, доводи, викладені у заяві про відкладення розгляду справи від 16.09.2020р. суд визнає безпідставними оскільки, причиною відкладення вказано вирішення інших особистих справ в м.Моршині, а також отримання відповідей від інших установ не пов?язане з розглядом даної заяви від 20.08.18р., та вважає, що заява про відкладення розгляду справи, призначена на 16.30 год. 16.09.2020р. задоволенню не підлягає.

Також суд вважає безпідставною заяву ОСОБА_3 від 16.09.20р. про зупинення даного провадження оскільки, нормами КПК України не передбачено зупинення провадження при розгляді скарг в порядку ст..303 КПК України.

Також суд вважає безпідставною заяву ОСОБА_3 від 16.09.20р. про наявні в нього перешкоди щодо користування правовою допомогою оскільки висвітлені в заяві обставини не свідчать про вчинення ОСОБА_3 перешкод в користуванні правовою допомогою від часу подання заяви з 2018р. по даний час, а відтак з врахуванням обставин справи, заяву ОСОБА_3 від 20.08.2018р. слід розглянути у відсутності заявника.

У своїх рішеннях ЄСПЛ визначає правові підходи щодо розуміння порушення права особи на участь у судовому розгляді як з точки зору принципу процесуальної рівності, так й самої процесуальної поведінки сторони провадження, та наголошує, що сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, а також участь у його розгляді («Трух проти України», «Пономарьов проти України»).

А тому, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви ОСОБА_3 без участі заявника, оскільки без підставне умисне затягування справи нівелює завдання КПК України, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов?язків.

Слідчий суддя, з врахуванням вимог ч.3 ст.306 КПК України приймає рішення про розгляд заяви ОСОБА_3 без його участі та без участі прокурора оскільки, неявка прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 30.01.18р. слідчим суддею Стрийського міськрайонного суду ОСОБА_4 постановлено ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії прокурора Стрийської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та скасування листа №05-14-1847вих-17 від 25.05.2017р..

10.08.18р. слідчим суддею Стрийського міськрайонного суду ОСОБА_4 постановлено ухвалу про відмову в роз?ясненні ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду від 30.01.18р..

В даній ухвалі вказано: «незаконність дій поліції не була предметом скарги, однак скаржник в судовому засіданні постійно наголошував на тому, що працівники поліції викликали його до прокурора у спосіб, не передбачений законом, а відтак скаржнику було роз`яснено, що спосіб, яким його було викликано працівниками Стрийського ВП ГУНП у Львівській області та встановлення законності такого не входить до предмету розгляду даної скарги та не належить до компетенції слідчого судді, а відтак, рекомендовано скаржнику, що з питанням про законність дій працівників Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, він вправі звернутися до відповідних органів, в порядку, встановленому законом».

Главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст.303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені. Встановлений ч.1 ст.303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним.

Відповідно до вимог ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно до вимог статті 169 кодексу, у нездійснені інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк, а також рішення слідчого про зупинення досудового розслідування, рішення слідчого про закриття кримінального провадження, рішення прокурора про закриття кримінального провадження, рішення слідчого, прокурора про відмову у визнанні потерпілим, рішення, чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки, рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій, негласних слідчих дій, рішення слідчого прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього кодексу.

Згідно з ч.2 ст.303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність не розглядаються під час досудового розслідування.

Кримінальний процесуальний кодекс однаково зобов`язує і слідчого, і прокурора під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВР України, вимог інших актів законодавства.

Слідчий і прокурор повинні всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ст. 9 КПК).

З матеріалів скарги вбачається, що відповідно до ухвали слідчого судді від 10.08.18р., в якій чітко зазначено, що ОСОБА_3 вправі звернутися до відповідних органів, в порядку, встановленому законом, заявником не реалізована. Ним не подано жодного повідомлення, заяви, скарги, тощо в органи поліції, прокуратури про вчинення працівниками поліції кримінального правопорушення.

Як вбачається з наведеного прокурор не міг вчиняти біль-яких дій передбачених КПК України оскільки, ОСОБА_3 не звертався до органів поліції чи прокуратури із жодним зверненням.

Своє право на оскарження дій працівників прокуратури, щодо вжиття органами поліції забезпечувальних дій щодо скаржника, ОСОБА_3 виклав у скарзі. Яка була предметом розгляду 30.01.2018р. і згідно даної ухвали відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 ..

Слідчий суддя вважає, що вимога скаржника про визнання бездіяльності прокурора, яка полягала у невнесенні відомостей, які були вказані в ухвалі від 10.08.18р.в ЄРДР не підлягає до задоволення.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому розслідуванні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк та бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Зважаючи на наведене, не підлягає до задоволення вимога скаржника на бездіяльність прокурора про невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зважаючи на наступне.

У відповідності до положень ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Реєстру та розпочати розслідування.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а відмова слідчого або прокурора у внесенні відомостей про злочин до ЄРДР згідно ст. 303 КПК України може бути оскаржена до суду.

Відповідно до Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України за №139 від 06.04.2016р. визначені строки внесення відомостей до Реєстру. Зокрема, відповідно до п.3.1 розділу 1 зазначеного Положення унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням таких строків: заяву, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення - у термін, визначений ч.1 ст.214 КПК України.

За змістом п.4 ч.5 ст.214 КПК України необхідною умовою внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань є наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів справи встановлено, що скаржник ОСОБА_3 не звертався до органів прокуратури і таких доказів звернення останнім не надано, а наведені в ухвалі суду від 10.08.18р. обставини вказують на необхідність звернення скаржника з відповідною заявою, а також в самій ухвалі не наведено обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а тільки вказано, що такі не були предметом розгляду скарги.

У зв`язку з наведеним, суд вважає скаргу ОСОБА_3 безпідставною і відмовляє в її задоволенні в повному обсязі.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 21, 22,303-304,307, 309,ч.2 ст.376 КПК України слідчий суддя, -

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 від 22.02.2018р. на бездіяльність прокурора, в порядку ст.303 КПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1