Справа № 347/1140/20
Провадження № 11-сс/4808/161/20
Категорія ст.181 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0000226 від 01.07.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 . Обрано відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронного засобу контролю, строком на 60 днів, а саме до 14 год. 31.08.2020 року включно. Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 такі обов`язки: прибувати до слідчого СВ Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області та прокурора за першою вимогою; не відлучатись із населеного пункту, в якому він фактично проживає АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду закордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погодившись з вказаною ухвалою слідчого судді, прокурор Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, оскільки постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти ризику, передбаченому п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 за таких умов матиме змогу безпосередньо або через засоби зв`язку чи інших осіб впливати на потерпілого та свідків. А покликання слідчого судді в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали щодо наявності в підозрюваного ОСОБА_8 обставин, які здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку, вважає сумнівними та необґрунтованими, не підтвердженими жодними належними доказами. Зважаючи на санкцію статті, за якою обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , а також беручи до уваги відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, утриманців, постійного місця роботи, існують реальні ризики того, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може ухилятися від слідства та суду, а тому застосування менш суворого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, прокурор звертає увагу на те, що у даному провадженні не проведено всіх слідчих процесуальних дій, спрямованих на всебічну перевірку обставин вчиненого кримінального правопорушення, усунення наявних протиріч для остаточного та беззаперечного доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема не встановлено та не перевірено обставин незаконного придбання та зберігання підозрюваним предмету, що має ознаки вогнепальної зброї. Також слідчим суддею не враховано наявний суспільний інтерес, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити апеляційні вимоги;

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник заперечили доводи і вимоги апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця роботи або навчання, його репутацію, наявність судимостей та інше.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби та який, може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

При цьому, висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри за ч.4 ст. 296 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці під час апеляційного розгляду не підлягають.

Разом з тим, як під час розгляду слідчим суддею, так і під час апеляційного розгляду прокурором не було доведено наявності обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відносно доводів апеляційної скарги прокурора щодо можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів звертає увагу на те, що фактів нез`явлення підозрюваного за викликом до органу досудового розслідування та суду в матеріалах, доданих до клопотання не має. Відомості, які підтверджують спроби підозрюваного будь-яким чином впливати на учасників кримінального провадження або чинити на них тиск, в матеріалах провадження також відсутні.

Ризик можливості вчинити новий злочин, або продовжити той, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , слідчий суддя та суд повинен оцінювати з критичного боку, оскільки його існування можливе лише тоді, коли є певна інформація про даний факт та яка повинна мати процесуальне закріплення у виді доказу, однак таких доказів прокурором, ні слідчому судді, ні апеляційному суду, надано не було.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги стосовно того, що ризик втечі підозрюваного підтверджується тим, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до семи років, оскільки для встановлення такого ризику необхідно брати до уваги всі обставини, пов`язані з особою підозрюваного: характеристики, майновий стан, наявність соціальних зв`язків.

Дана позиція відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, виходячи з аналізу рішень ЄСПЛ можна зробити висновок, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Штегмюллер проти Австрії» вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.

За вказаних обставин, слідчий суддя, з врахуванням наявних доказів про можливу причетність підозрюваного до кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, даних про особу підозрюваного, який позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий, має місце реєстрації та постійне місце проживання, раніше не судимий, на обліку у наркологічному та психоневрологічному кабінетах Косівської райполіклініки не перебуває, дійшов правильного висновку про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, з чим колегія суддів цілком погоджується.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що на даний стадії досудового розслідування відсутні достатні дані, які дозволяють прийти до висновку щодо правильної правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки останній та його захисник стверджують, що орган досудового розслідування неправильно встановив фактичні обставини та прийшов до безпідставного висновку, що підозрюваний навмисно заподіяв тілесні ушкодження потерпілому, наполягають на тому, що зброя з якої було здійснено постріл належала потерпілому та вказують на те, що підозрюваний теж отримав поранення руки.

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що застосований слідчим суддею до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту виявився дієвим та останнім не порушувалися покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Зокрема, підозрюваний ОСОБА_8 двічі прибував в судове засідання на розгляд апеляційної скарги прокурора. Прокурор під час апеляційного розгляду не заперечував те, що процесуальна поведінка підозрюваного за час його перебування під домашнім арештом відповідала вимогам закону.

За вказаних обставин, підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів не вбачає, оскільки слідчим та прокурором не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 176-178,181,194,198,376,404,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5