Справа № 145/1363/17
Провадження №11-кп/801/713/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги прокурора Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.02.2019 року у кримінальному провадженні № 0000198 від 31.05.2017 року по обвинуваченню
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, уродженця смт Сутиски Тиврівського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 12.04.2017 року Жмеринським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, розлученого, непрацюючого, уродженця с.Верхівка Тростянецького району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, одруженого, працюючого електромонтером у "Вінницьких міських електромережах", уродженця м.Вінниця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, розлученого, непрацюючого, уродженця м. Вінниці, жителя АДРЕСА_4 , раніше судимого 11.01.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 146 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.75 КК України від відбування покарання звільненого з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2018 р. звільненого від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України
за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_16

обвинувачених: ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12

захисників : ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 ОСОБА_9

В с т а н о в и в:
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.02.2019 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та ОСОБА_14 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 345 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також неправильного застосування кримінального закону.

Постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.04.2017 року і остаточного призначити ОСОБА_12 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просив вирок Тиврівського районного суду від 26.02.2019 року відносно ОСОБА_8 змінити через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, пом`якшити покарання ОСОБА_17 із застосуванням вимогам ст. 75 КК України , звільнивши його з-під варти в залі суду.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок Тиврівського районного суду від 26.02.2019 року та пом`якшити ОСОБА_10 покарання, призначити йому покарання за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, застосувавши до нього ст.75, ст. 76 КК України.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, просив вирок Тиврівського районного суду від 26.02.2019 року змінити, ОСОБА_12 визнати винним за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання 3 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.04.2017 року та остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14.09.2015 року по 06.04.2016 року та з 31.05.2017 року по 05.12.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу зі змінами, просив вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.02.2019 року відносно ОСОБА_14 змінити, призначити йому покарання із застосування ст. 75 КК України.

Захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.09.2019 року змінити в сторону пом`якшення покарання, застосувавши ст. 75 КК України зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.02.2019 року
ОСОБА_14 визнано винним за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч. 2 ст. 345 КК України і призначено покарання
за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі,
за ч. 2 ст. 345 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_14 - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

ОСОБА_12 визнано винним за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.04.2017 р. і остаточно призначено ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КПК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_12 в строк відбування покарання строк попереднього ув язнення з 31.05. 2017 по 05.12.2018 р., з розрахунку один день попереднього ув язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання - 3 (три) роки 2 (два) місяці позбавлення волі.

ОСОБА_10 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 на користь держави в рівних частках 43176 (сорок три тисячі сто сімдесят шість) гривень 16 копійок за проведення експертиз, тобто по 10794,04 грн.
Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_10 в середині травня 2017 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, вступив у попередню змову з ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .
Так ОСОБА_19 , попередньо домовившись з ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_20 про зустріч за місцем проживання останнього, що за адресою: АДРЕСА_1 .
30.05.2017 року приблизно о 23.00 годині вони, зустрівшись в АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_12 , попередньо розподіливши між собою ролі та заздалегідь заготовивши для вчинення крадіжки речі та предмети, за допомогою яких будуть вчиняти крадіжку, вирушили на транспортному засобі автомобілі «Шкода Фабія», власником якого є ОСОБА_19 , помінявши попередньо державний номерний знак польської реєстрації на інший серії НОМЕР_1 в напрямку смт Тиврів Вінницької області.
ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 приїхали до смт Тиврів Вінницького області та згідно з розподіленими попередньо ролями, об`єднані єдиним умислом направленим на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_10 , висадивши в смт Тиврів ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , залишився чекати останніх неподалік від місця вчинення злочину, у власному вищевказаному транспортному засобі, спостерігаючи за навколишньою обстановкою, та в разі потреби по радіостанції, яка залишилась при ньому, а інша була у ОСОБА_12 , попередити про сторонніх осіб, які могли б їх викрити або затримати на місці вчинення злочину.
31.05.2017 року близько 02.30 години ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , підійшовши на місце вчинення злочину, а саме до адміністративно-офісного приміщення ринку «Стожари», який розташований за адресою: смт Тиврів, вул. Жовтнева, 8, директором якого є ОСОБА_21 , і переконавшись, що за їх діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає з заздалегідь розподіленими ролями, та посібними інструментами, які попередньо заготовили та взяли з собою на вчинення крадіжки, пошкодили пластикову раму і відчинили вікно однієї з кімнат офісного приміщення «Стожари», та намагались проникнути до середини вищевказаного приміщення, з метою вчинення крадіжки сейфа, всередині якого знаходились грошові заощадження ОСОБА_21 на загальну суму 8 000 грн., однак свій злочинний умисел не змогли довести до кінця з причин, що не залежали від їх волі, так як були затримані працівниками поліції на місці вчинення злочину, спільно з ОСОБА_10 .
Крім того, ОСОБА_14 , перебуваючи в холі відділення поліції, яке розташоване на першому поверсі адміністративного приміщення Тиврівського ВП та будучи присутнім під час слідчої дії огляду місця події, яку проводив слідчий СВ Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ст. лейтенант поліції ОСОБА_22 , який до даної слідчої дії залучив понятих та в їх присутності та присутності ОСОБА_14 проводив їх огляд, розуміючи те, що він викритий у вчиненні замаху на крадіжку, розуміючи невідворотність свого покарання, а також те, що при ньому вилучені речі та предмети, за допомогою яких він намагався вчинити крадіжку почав тікати з адміністративного приміщення Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, при цьому на усні вимоги слідчого СВ Тиврівського ВП ст. лейтенанта ОСОБА_22 як працівника правоохоронного органу зупинитись, ніяким чином не реагував та побіг в напрямку центрального автовокзалу смт Тиврів. В свою чергу ОСОБА_22 , наздогнавши ОСОБА_14 , затримав його, тим самим зупинивши, та схопив останнього за верхній одяг, однак ОСОБА_14 , продовжуючи свої злочинні дії 31.05.2017 р. о 04.45 годині, вирвавшись умисно відштовхнув слідчого ОСОБА_22 , внаслідок чого останній упав на асфальт та отримав тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №77 від 31.05.2017 року у ОСОБА_22 виявлена садна на руках та лівій нозі, та рану на долонній поверхні правої кисті. Всі вищевказані ушкодження виникла від дії тупого твердого предмета (предметів), можливо, 31.05.2017 р. і по ступеню тяжкості садна належать до легких тілесних ушкоджень, рана правої долоні належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги прокурора Жмеринської місцевої прокуратури мотивовано тим, що вирок Тиврівського районного суду Вінницької області є незаконним та підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_12 внаслідок м`якості на підставі ч.2 ст.409, ст, 414 КПК України.
Судом в недостатній мірі враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим ОСОБА_12 кримінального правопорушення, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Крім того, ОСОБА_12 не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, не бажає ставати на шлях виправлення, а відтак його виправлення і перевиховання без призначення покарання у виді позбавлення волі на більш тривалий строк неможливе, в протилежному випадку мета покарання не може бути досягнута.
Враховуючи вищевикладене, прокурор вважає, що таке судове рішення щодо призначення ОСОБА_12 остаточного покарання у виді лише 4 років 6 місяців позбавлення волі суперечить загальним засадам призначення покарання, наведеним у ст.50,65 КК України та у роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» , а тому є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність ( ст.34, ст.50, ст.65, ст.66, ст. 67 КК України) та відповідно до ст. 409, ст. 413, ст. 414 КПК України є підставами для скасування вироку в суді апеляційної інстанції.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 мотивовано тим, що вирок суду є незаконним через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є надміру суворим так як призначенне ОСОБА_17 покарання без ізоляції від суспільства буде достатнім для його виправлення, оскільки у досудовій доповіді Вінницького міськрайонного відділу з питань пробації зазначено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький, цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній, потерпілий жодних претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_8 немає.
Захисник зазначає, що в суді першої інстанції представник державного обвинувачення у судових дебатах просив суд при постановленні вироку застосувати до ОСОБА_8 вимоги ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Крім того, виходячи із об`єктивних обставин встановлених на досудовому слідстві та під час розгляду справи у суді , вирок Тиврівського районного суду відносно ОСОБА_8 знаходиться у повному протиріччі із вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 мотивовано тим, суд не врахував, що ОСОБА_10 вчинив незакінчений злочин, фактичні наслідки кримінального правопорушення у виді відсутності збитків для потерпілого, той факт, що обвинувачений раніше не судимий, став на шлях виправлення, наявність пом`якшуючої обставини щирого каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, досудову доповідь інспектора Вінницького міського відділу з питань пробації, яким зроблено висновок про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без позбавлення волі.
Таким чином, висновок суду щодо неможливості виправлення ОСОБА_10 без його ізоляції від суспільства є необгрунтованим, належним чином невмотивованим, а вид і розмір призначеного покарання за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України не є необхідним та достатнім як для виправлення засудженого так і для попередження вчинення нових злочинів та не грунтується на вимогах ст. 50, 65, 68 КК України.
Захисник, вважає, що визнання вини обвинуваченим, який навів всі обставини скоєння злочину ,надання ним правдивих показань, сумлінного виконання процесуальних обов`язків, свідчить про розкаяння у скоєному та можливість обвинуваченого стати на шлях виправлення без ізоляції від суспільства.
Вказані обставини, не були належним чином враховані судом першої інстанції ,а їх врахування дають обгрунтовані підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 ст. 75, ст. 76 КК України.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 мотивовано тим, що вирок суду підлягає зміні.
Призначаючи покарання суд не врахував обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 та інших обвинувачених. Так у відповідності до ч.1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують визнаються в тому числі щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, про що констатував прокурор, що приймав участь у судовому розгляді та такі обставини були зазначені в обвинувальному акті, судом дані обставини при постановлені вироку враховані не були.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КПК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 в строк відбування покарання строк попереднього ув язнення з 31.05.2017 по 05.12.2018 р., з розрахунку один день попереднього ув язнення за два дні позбавлення волі.
В порушення вимог ст. 71, ст. 72 КК України приєднуючи невідбуту частину покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.04.2017 року Тиврівським районним судом не враховано, що даним вироком відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_12 строк перебування під вартою з 14.09.2015 року по 06.04.2016 року з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
За таких обставин вирок Тиврівського районного суду Вінницької області відносно ОСОБА_12 має бути змінений.

Вимоги апеляційної скарги зі змінами захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 мотивовано тим, що вказаний вирок має бути змінений внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_14 .
Захисник посилається на те, що ОСОБА_14 згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліках в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, реальна шкода від вчиненого злочину не настала, судом не виконано вимоги ст. 374 КПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання».
Враховуючи викладене, просить змінити вирок Тиврівського районного суду Вінницької області в частині призначеного покарання та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_14 положення ст. 75 КК України.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 мотивовано тим, що вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання у звязку з його невідповідністю тяжкості злочину та особі обвинуваченого, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.
З урахуванням визнання вини та щирого каяття за фактичними обставинами з моменту затримання, під час досудового розслідування, судового розгляду кримінального провадження у суді, сприяння розкриттю злочину та встановленню істини по справі, відсутності завданої матеріальної шкоди, позиції представника Вінницького міськрайонного відділу пробації, згідно якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький, позиції прокурора в судових дебатах, який просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, відношення ОСОБА_8 до своєї вини , наявності позитивних характеристик , постійного місця проживання, наявності на утриманні дружини та двох неповнолітніх дітей є всі підстави призначити покарання з урахуванням ст. 75 КК України зі звільненням ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Заслухавши доповідача, думку захисника ОСОБА_11 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив визнати винним ОСОБА_12 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання 3 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.04.2017 року та остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді 4 років позбавлення волі, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14.09.2015 року по 06.04.2016 року та з 31.05.2017 року по 05.12.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, апеляційні скарги захисників подані в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 підтримує повністю, захисника ОСОБА_9 , який підтримав вимоги апеляційної скарги поданої в інтересах ОСОБА_10 , просив змінити вирок Тиврівського районного суду від 26.02.2019 року, призначити ОСОБА_10 за ч.3 ст. 185 КК України покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з застосування ст.75, ст. 76 КК України, захисника ОСОБА_13 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги зі змінами, просив вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.02.2019 року відносно ОСОБА_14 змінити, призначити йому покарання із застосування ст. 75 КК України, захисника ОСОБА_15 , який просив вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.09.2019 року змінити, застосувати відносно ОСОБА_8 ст. 75 КК України, думку прокурора ОСОБА_16 , який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора, просив вирок Тиврівського районного суду Вінницької області щодо ОСОБА_12 , за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України скасувати, призначити йому покарання за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.04.2017 року і остаточного призначити ОСОБА_12 покарання у виді 6 років позбавлення волі, в задоволенні апеляційних скарг захисників відмовити, обвинуваченого ОСОБА_12 , який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника, просив задоволити, в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав позицію свого захисника, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційну скаргу захисника, обвинуваченого ОСОБА_14 , який підтримав вимоги апеляційної скарги зі змінами свого захисника, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають до задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України ОСОБА_8 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_14 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 345 КК України не оспорюється.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_12 внаслідок м`якості є безпідставними, належним чином необгрунтованими.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше судимий вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.04.2017 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, вчинив 31.05.2017 року злочин після постановлення зазначеного вироку, обставину, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання визнання винуватості за вчинене суспільно небезпечне діяння, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання.
Судом взято до уваги досудову доповідь Тиврівського районного відділу з питань пробації від 04.10.2017 року № 2710, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченому ОСОБА_12 оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий, виправлення обвинуваченого ОСОБА_12 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.с. 127-129 т.1).
Судом першої інстанції вірно оцінено ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, обставини кримінального провадження, прийнято до уваги те, що ОСОБА_12 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за аналогічні корисливі злочини, його ставлення до скоєного правопорушення та дійшов правильного висновку, що достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_12 буде покарання у виді позбавлення волі, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації визначив покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 71, ст. 72 КК України, належним чином умотивувавши своє рішення.

Покарання визначене судом першої інстанції відповідає вимогам ст.50 КК України, ст. 65 КК України.

З рішенням суду погоджується суд апеляційної інстанції.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 , що при призначенні покарання ОСОБА_12 судом не було враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, які були зазначені в обвинувальному акті.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження пом`якшуюча обставина щире каяття обвинуваченого ОСОБА_12 , судом не була встановлена, пом`якшуюча обставина активне сприяння розкриттю злочину на яку посилається захисник досудовим розслідуванням не була встановлена, відповідно не була зазначена у обвинувальному акті.
Необгурнтованими є доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 щодо наявності підстав для зарахування обвинуваченому ОСОБА_12 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14.09.2015 року по 06.04.2016 року та з 31.05.2017 року по 05.12.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_12 раніше судимий за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.04.2017 року за ч.2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України.

Строк з 14.09.2015 року по 06.04.2016 року- це строк перебування ОСОБА_12 під вартою у вказаному провадженні.

Строк, на який посилається захисник ОСОБА_11 з 14.09.2015 року по 06.04.2016 року зарахуванню в строк відбування покарання визначеного за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.02.2019 року при застосуванні ст. 71 КК України не підлягає. Строк попереднього увязнення з 31.05.2017 року по 05.12.2018 року зараховано судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_12 в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що відповідає вимогам ст.72 КК України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , що при призначенні покарання ОСОБА_17 суд не врахував в достатній мірі особу обвинуваченого, ставлення до вчиненого злочину, відсутність претензій зі сторони потерпілого, наявність стримуючих факторів та міцних соціальних зв`язків, досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення ОСОБА_8 можливе без позбавлення волі, що є підставою застосування ст. 75 КК України, з посиланням на позицію прокурора в судових дебатах у суді першої інстанції.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_17 , суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, до обставин, що згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання відніс визнання винуватості за вчинене суспільно небезпечне діяння, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання судом та дійшов висновку щодо доцільності визначення покарання у виді позбавлення волі.
З вказаним висновком погоджується суд апеляційної інстанції.
Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає, що покарання призначене судом першої інстанції є достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, яке відповідає вимогам ст.50 КК України, ст. 65 КК України.

Доводи захисників, що обвинуваченому ОСОБА_17 може бути призначено покарання з застосуванням ст. 75 КК України є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , що суд не врахував, що ОСОБА_10 вчинив незакінчений злочин, фактичні наслідки кримінального правопорушення у виді відсутності збитків для потерпілого, той факт, що обвинувачений раніше не судимий, став на шлях виправлення, наявність пом`якшуючої обставини щирого каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, досудову доповідь інспектора Вінницького міського відділу з питань пробації, яким зроблено висновок про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без позбавлення волі не спростовують висновки суду.
Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, на час вчинення злочину перебував на посаді старшого оперуповноваженого УБОЗ УМВС, що підтверджується посвідчення працівника міліції серії НОМЕР_2 виданого 22.11.2013 року, до обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання відніс визнання винуватості за вчинене суспільно небезпечне діяння, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання.
При цьому судом взято до уваги досудову доповідь Тиврівського районного відділу з питань пробації від 13.10.2017 року № 11881, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченому оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький, виправлення ОСОБА_10 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі і для окремих осіб (а.с. 156-162 т.1).
Підстав для застосування ст. 75 КК України суд апеляційної інстанції не вбачає.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та погоджується з цим, враховуючи роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (абзац 1 пункт 4). встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Тобто суд при встановлені обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання є самостійним та незалежним від наведених чи не наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Щире розкаяння характеризується суб`єктивним ставленням винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася

У апеляційній скарзі зі змінами захисник ОСОБА_13 вказує, що ОСОБА_14 згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліках в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, реальна шкода від вчиненого злочину не настала, тому до обвинуваченого можна застосувати положення ст. 75 КК України.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо покарання ОСОБА_14 , в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, вину у вчинені кримінального правопорушення під час судового розгляду в суді першої інстанції не визнав, на шлях виправлення не став та вчинив злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2016 року за ч. 2 ст. 146 КК України; обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання суд не встановив.
Також судом було взято до уваги досудову доповідь Вінницького міськрайонного відділу з питань пробації від 22.11.2017 року № 01-28/155/2017, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченому оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_14 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі і для окремих осіб.
Визначене судом покарання відповідає особі обвинуваченого та тяжкості кримінальних правопорушень.

Таким чином, перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, в дотримання ст. 50, ст. 65 КК України визначив покарання обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, є достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, належним чином умотивувавши своє рішення.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії (рішення від 24.03.2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Підстави, передбачені ст. 409 КПК України для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,419 КПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора, захисників.

Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.02.2019 року щодо ОСОБА_12 за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_14 за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 345 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою з дня отримання копії судового рішення.

На підставі ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Згідно оригіналу: Суддя: