Провадження №: 1-м/755/15/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого вироком Октябрьського районного суду м. Липецька від 13.03.2018 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Липецького обласного суду від 27.08.2018 року,
В С Т А Н О В И В:
Міністерство юстиції України звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, в якому заявник просив, суд, визначити норми /статті, частини статей/ Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого засудженого визнано винним вказаним вище вироком суду Російської Федерації, та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі цього вироку суду.
Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 , засуджений вироком Октябрьського районного суду м. Липецька від 13.03.2018 року до покарання у вигляді 14 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 210 КК РФ участь в злочинному угрупуванні (злочинної організації), ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК РФ (замах на незакінчений збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформіційно - телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), вчинені організованою групою в особливо великих розмірах. ОСОБА_4 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 4 УФСВП Росії по Тульській області, кінець відбуття покарання 15 листопада 2029 року. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні є АДРЕСА_1 .
Представник Міністерства юстиції України, у судове засідання не з`явився, однак звернулася до суду з клопотанням, в якому просить розгляд клопотання проводити без їхньої участі, яка згідно з ч.1 ст.610 КПК України, не є обов`язковою.
Прокурор в судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підтримав та просив його задовольнити. При цьому зазначив, що вважає за можливе визначити статтю, частину статті Кримінального кодексу України, якою передбачена відповідальність за злочини за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 а саме:
- ч.2 ст. 210 (створення злочинної організації) КК Російської Федерації за ч.1 ст.255 КК України;
- п. 3 ст.30 ч.5 ст. 228.1 (замах на незакінчений збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформіційно - телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет») вчинені організованою групою в особливо великих розмірах) КК Російської Федерації за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.307 КК України;
В зв`язку з чим, просить вважати ОСОБА_4 засудженим у відповідності до законодавства України, ч. 1 ст.255 - 5 років 6 місяців та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України - 8 років, із застосуванням ч. 2 ст. 68 (коментар п. 23-24) та ч.2 ст.70 КК України, ч. 2 ст. 610 КПК України, у вигляді 11 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
Враховуючи, що чинним КПК України не передбачено обов`язкової участі представника Міністерства юстиції України під час розгляду клопотання такого про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, суд вважає за можливе провести розгляд клопотання без участі представника Міністерства юстиції України.
Суд, заслухавши думку прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Розглядаючи клопотання про приведення вироків судів РФ у відповідність до законодавства України, суд виходить із положень ст.9 Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та норм Кримінального кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» №337/95-ВР від 22 вересня 1995 року визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Пунктами «а», «d» статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб, встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.
Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований вимогами ст.610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених ч. 4 ст. 610 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст. 603 КПК України при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Згідно ст. 606 КПК України, визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.
Згідно копії документу, що посвідчує особу серії НОМЕР_1 виданого Дніпровським РУ ГУ МВС України від 02.10.1998 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що останнім відомим місцем проживання ОСОБА_4 на території України є АДРЕСА_1 .
13 березня 2018 року вироком Октябрьського районного суду м. Липецька від 13.03.2018 року ОСОБА_4 визнано винним за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 210 КК Російської Федерації та призначено покарання у вигляді 6 років, за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації у вигляді 9 років 10 місяців позбавлення волі. За сукупністю вчинених злочинів, на підставі ч. 3 ст.69 КК Російської Федерації остаточно призначено ОСОБА_4 покарання, шляхом часткового складення призначеного покарання у вигляді 14 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з 13 березня 2018 року.
Як вбачається із заяв засудженого ОСОБА_4 , він висловив бажання бути переданим в Україну для подальшого відбування призначеного йому покарання, при цьому йому роз`яснені та зрозумілі юридичні наслідки такої передачі
Відповідно до довідки про відбуття строку покарання, ОСОБА_4 , станом на 30 травня 2019 року відбув строк покарання 3 роки 6 місяців 14 днів, початок строку 13 березня 2018 року, кінець строку 15 листопада 2029 року, станом на 30 травня 2019 року невідбутий строк покарання становить 10 років 05 місяців 15 днів.
Відповідно до ч. 3 ст. 609 КПК України, Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
Згідно ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, покарання за вказаним пунктом частини статті передбачено за вчинення дій, а саме: збут наркотичних засобів, вчинене з використанням інформіційно - телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет») вчинені організованою групою в особливо великих розмірах
Відповідно до діючого Кримінального кодексу України, вчинення дій, а саме: незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів вчинені організованою групою, в особливо великих розмірах, передбачено диспозицією частини 3 статті 307, та за вчинення таких, санкцією цієї частини статті передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Згідно ч.2 ст. 210 КК Російської Федерації, покарання за вказаною частиною статті передбачено за вчинення дій, а саме: створення злочинної організації
Відповідно до діючого Кримінального кодексу України, вчинення дій, а саме: створення злочинної організації передбачено частиною 1 статті 255, та за вчинення таких, санкцією цієї частини статті визначено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років.
Згідно ч.3 ст.69 КК Російської Федерації, якщо хоча б один із злочинів, вчинених за сукупністю, являється тяжким або особливо тяжким злочином, відтак остаточне покарання призначається шляхом часткового або повного складання покарань. При цьому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі не може перевищувати більш ніж наполовину максимальний строк покарання у вигляді позбавлення волі, передбачений за найбільш тяжкий із вчинених злочинів
Відповідно до діючого Кримінального кодексу України, ч.1 та ч.2 ст.70 передбачено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.12 КК України особливо тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.
Враховуючи, що за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 255 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до дванадцяти років із конфіскацією майна, відтак такий класифікується як особливо тяжкий.
Також за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років, відтак такий класифікується як особливо тяжкий.
За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинне вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.
Згідно з ч.5 ст.610 КПК України, суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що призначене ОСОБА_4 за вироком Октябрьського районного суду м. Липецька від 13.03.2018 року покарання у вигляді 14 років позбавлення волі, за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 210 та п.3 ст.30 ч.5 ст. 228.1. КК Російської Федерації, за своїм видом і тривалістю є сумісним із законодавством України та співвідноситься із заходами примусу, передбаченими нормами КК України за вчинення аналогічних діянь, відтак суд вважає за можливе привести у відповідність із законодавством України вироком Октябрьського районного суду м. Липецька від 13.03.2018 року щодо засудженого ОСОБА_4 та вважати останнього засудженим за ч.1 ст.255 КК України до 5років, 6 місяців та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України до 8 років позбавлення волі, на підставі ч. 2 ст. 68 та ч. 2 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначеного покарання, остаточно визначити до відбування 11 (одинадцять) років позбавлення волі.
Керуючись ст. 9 Конституції України, Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), ст.ст. 602, 603, 609, 610 КПК України, ст.ст.12, 70, ч.1 ст.255, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести вирок Октябрьського районного суду м. Липецька від 13.03.2018 року, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 2 ст. 210, п. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до 11 (одинадцяти) років позбавлення волі, у відповідність із законодавством України.
Визначити, що відповідальність за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним за вироком Октябрьського районного суду м. Липецька від 13.03.2018 року, передбачена ч.1 ст. 255 та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України.
Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Октябрьського районного суду м. Липецька від 13.03.2018 року, за ч.1 ст.255 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України до 8 років позбавлення волі, на підставі ч.2 ст. 68 та ч.2 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначеного покарання, остаточно визначити до відбування 11 (одинадцять) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 13 березня 2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з моменту її проголошення, а органом, що подав клопотання та засудженим - протягом семи днів з моменту її отримання.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя