ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/189/20 Справа № 185/785/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 05 січня 2017 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Павлоград, Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року,
за участю:
секретаря - ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконфренції),
захисника - ОСОБА_10 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року, ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання: - за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком на 7 років, з конфіскацією всього належного йому майна.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_5 03.01.2017, приблизно о 20.00 год., з метою погрітись зайшов до першого під`їзду будинку №153 по вул. Горького м. Павлограда, де між першим та другим поверхами, на сходовій клітині побачив відкриту металеву шафу, в якій перебувало телекомунікаційне обладнання для мережі Інтернет, що належить TOB ТРК «КАДР - ТБ». В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, а саме зазначеного вище телекомунікаційного обладнання. Далі, ОСОБА_5 о 20.10 год., реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, скориставшись тим, що в цей час за ним ніхто не спостерігає і він діє ніким не поміченим, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів щодо посягання на чужу власність та її вилучення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна, та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів та з особистою зацікавленістю, шляхом вільного доступу з металевої шафи умисно, таємно, повторно викрав телекомунікаційне обладнання для мережі Інтернет, а саме: свитч D-Link DES 2038 в комплекті з двома модулями SFP 1000 М/бит., вартістю 122,40 грн.; медіаконвектори в кількості 9 штук, а саме: медіаконвектори марки «AFS 100-25 В Side», в кількості 5 штук, вартістю 510 грн. за один, загальною вартістю 2550 грн., медіаконвектор марки «AFT-913WL» в кількості 1 шт., вартістю 510 грн., медіаконвектори марки «AFT-913WL mini», в кількості 2 шт., один вартістю 510 грн., загальною вартістю 1020 грн. та медіаконвектор марки «Asotel Vektor 1808», в кількості 1 шт., вартістю 510 грн., що належать ТОВ ТРК «КАДР - ТБ», чим спричинив вказаному підприємству, згідно висновку судово- товарознавчої експертизи № 255-17 від 24.01.2017 року, матеріального збитку на загальну суму 4202,40 грн.
Крім того, 03.01.2017, приблизно о 21.00 год., ОСОБА_5 з метою погрітись зайшов до третього під`їзду будинку №17 по вул. Комарова м. Павлограда, де між першим та другим поверхами на сходовій клітині побачив відкриту металеву шафу, в якій перебувало телекомунікаційне обладнання для мережі Інтернет, що належить ТОВ ТРК «КАДР - ТБ». В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме зазначеного вище телекомунікаційного обладнання. Далі, ОСОБА_5 о 21.00 год., реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, скориставшись тим, що в цей час за ним ніхто не спостерігає і він діє ніким не поміченим, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів щодо посягання на чужу власність та її вилучення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів та з особистою зацікавленістю, шляхом вільного доступу з металевої шафи умисно, таємно, повторно викрав телекомунікаційне обладнання для мережі Інтернет, а саме: свитч марки «D-Link DES 2038» в комплекті з одним модулем SFP 1000 М/бит., вартістю 141 грн. та оптичний приймач марки «GA 8130» вартістю 549,45 грн., що належать TOB ТРК «КАДР - ТБ», чим спричинив вказаному підприємству, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 255-17 від 24.01.2017 року, матеріального збитку на загальну суму 690,45 грн.
Крім того, ОСОБА_5 04.01.2017, приблизно о 15.00 год., проходив в районі будинку № 154 по вул. Горького м. Павлограда Дніпропетровської області, де побачив раніше незнайому дівчину - ОСОБА_11 з малолітнім сином - ОСОБА_12 , 2013 року народження. ОСОБА_5 помітив в руці ОСОБА_11 мобільний телефон, та в цей час у останнього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном з погрозою застосування ножа, який останній носив при собі, та подальше незаконне збагачення за рахунок майна, яке йому не належить, розуміючи, що телефон, який ОСОБА_11 тримала в руці є чужим майном, і правомочності в частині розпорядження таким в нього відсутні. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбою, ОСОБА_5 05.01.2017 року, приблизно о 15.05 год., наздогнав ззаду потерпілу ОСОБА_11 , напав на неї, а саме схопив за верхній одяг її малолітнього сина та, утримуючи його правою рукою, в лівій руці тримаючи складений ніж, почав вимагати у ОСОБА_11 передати йому мобільний телефон, при цьому погрожував фізичною розправою її малолітньому сину. Потерпіла ОСОБА_11 з урахуванням виниклих обставин та погроз на адресу свого малолітнього сина, які сприйняла за реальні, побоюючись за своє життя та здоров`я та життя та здоров`я малолітнього сина, передала ОСОБА_5 свій мобільний телефон марки «Asus Zenfon5», IMEI 1- НОМЕР_1 , ІМЕЙ 2 - НОМЕР_2 , вартістю 2549,50 грн., в якому перебувала сім-карта оператора МТС № НОМЕР_3 , вартістю 15 грн., на рахунку якої перебували грошові кошти в сумі 5 грн. ОСОБА_5 своїми злочинними діями спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 2569,50 грн. (згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №125-17 від 13.01.2017). Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Крім того, 04.01.2017, приблизно о 16.10 год., ОСОБА_5 проходив в районі будинку №10 по вул. Новій м. Павлограда Дніпропетровської області, де побачив раніше незнайому дівчину - ОСОБА_13 , яка під час руху, тримаючи в руці мобільний телефон, розмовляла по ньому. В цей час у останнього виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном з погрозою застосування ножа, який останній носив при собі, та подальше незаконне збагачення за рахунок майна, яке йому не належить, розуміючи, що телефон, який ОСОБА_13 тримала в руці, є чужим майном, і правомочності в частині розпорядження таким в нього відсутні. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом розбою, ОСОБА_5 05.01.2017, приблизно о 16.20 год., пішов слідом за потерпілою ОСОБА_13 та зайшов за нею до першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Перебуваючи на сходовій клітині між першим та другим поверхами вказаного вище будинку, ОСОБА_5 наздогнав ззаду потерпілу ОСОБА_13 , після чого напав на неї, а саме притиснув до стіни, та тримаючи в руці складений ніж, почав вимагати у ОСОБА_13 передати йому мобільний телефон, при цьому погрожував їй фізичною розправою. Потерпіла ОСОБА_13 з урахуванням виниклих обставин та погроз на свою адресу, які сприйняла за реальні, побоюючись за своє життя та здоров`я, передала ОСОБА_5 свій мобільний телефон марки «MEIZU M2 M578H», ІМЕІ 1 - НОМЕР_4 , ІМЕЙ 2 - НОМЕР_5 , темно- сірого кольору, вартістю 2199,20 грн., в якому перебувала сім-картка оператора МТС № НОМЕР_6 , вартістю 15 грн., на рахунку якої перебували грошові кошти в сумі 2 грн. ОСОБА_5 своїми злочинними діями спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 2216,20 грн. (згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 125-17 від 13.01.2017). Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обгрунтовуючи свої вимоги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Так, прокурор вказує, що у ході судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 було допитано свідка захисту ОСОБА_14 , при цьому стороною обвинувачення було наголошено на порушення положень ч. 11 ст. 290 КПК України у зв`язку з неповідомленням стороною захисту про наявність цього свідка. Незважаючи на ці обставини, судом при ухваленні вироку, в порушення вимог ч. 12 ст. 290 КПК України, враховано показання свідка ОСОБА_14 . Також прокурор вказує, що в порушення вимог закону, суд в мотивувальній частині вироку, зазначивши, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, не послався на положення закону, якими керувався при вирішенні цього питання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник, не оскаржуючи висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення в частині визнання його винуватим за ч.ч. 1, 2 ст. 187 КК України.
Так, адвокат зазначає, що суд не звернув увагу та не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_5 04 січня 2017 року був фактично затриманий працівниками поліції за місцем свого мешкання та з 01.27 години 05 січня 2017 року перебував у ГОМ-1 м. Павлограда, а отже не міг вчинити інкриміновані йому розбійні напади. Поряд із цим, суд залишив поза увагою те, що у заяві про скоєння злочину та у протоколі допиту потерпілої від 04 січня 2017 року, ОСОБА_13 не вказувала, що напад було скоєно із застосуванням ножа, а також не з`ясував у зв`язку з чим за відсутністю відомостей про знаряддя вчинення злочину, слідчим при проведенні огляду житла ОСОБА_5 було вилучено ніж, а потерпілими після цього змінено показання в частині його застосування під час нападу на них. Також, з метою перевірки цих обставин, судом не було допитано в судовому засіданні потерпілу ОСОБА_11 та не вжито достатніх заходів для забезпечення її участі у судовому розгляді. Окрім того, адвокат вказує, що судом були спотворені пояснення свідка ОСОБА_14 в частині дати затримання обвинуваченого ОСОБА_5 . Серед іншого, захисник зазначає, що судом не дано оцінки показам обвинуваченого в частині застосування до нього недозволених методів слідства. Не було перевірено судом й обставину вилучення у ОСОБА_5 мобільних телефонів та їх походження, враховуючи те, що з квартири його забрали неодягненого та речі до відділення поліції йому принесла дружина. При цьому, суд не надав оцінки показанням ОСОБА_5 , який зазначив, що працівник поліції накинув йому куртку на плечі, в кишенях якої були мобільні телефони. Окрім цього, адвокат ставить під сумнів протоколи слідчих дій, складені за участю понятого ОСОБА_15 , оскільки він проходив практику у відділенні поліції, а також й за участю понятого ОСОБА_16 , оскільки у судовому засіданні він вказав на те, що не приймав участь у їх проведенні. На переконання захисника, наведеним обставинам суд не надав належної оцінки, порушив принцип презумпції невинуватості, упереджено поставився до обвинуваченого, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про доведеність його винуватості за ч.ч. 1, 2 ст. 187 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на незаконність вироку, оскільки його провина у вчиненні злочину, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 187 КК України не доведена.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора, який апеляційну скаргу прокурора не підтримав та заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданих апеляційних скарг.
З матеріалів провадження та доводів поданих апеляційних скарг видно, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, ніким з учасників провадження не оскаржується, тому апеляційному перегляду не підлягають.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим. Судом належним чином встановлена винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів, що підтверджується сукупністю доказів, належно досліджених й оцінених судом першої інстанції та правильно викладених у вироку.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Разом з цим, сторона захисту вважає висновки суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч.ч. 1, 2 ст. 187 КК України невірними та такими, що не відповідають встановленим судом фактичним обставинам, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи з такого.
Так, винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 187 КК України, повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_13 та свідків.
Потерпіла ОСОБА_13 в судовому засіданні суду першої інстанції вказала, що повертаючись додому 04 січня 2017 року о 16.00 год., підійшовши до під`їзду будинку за адресою: АДРЕСА_2 , побачила, як біля неї хтось стояв та коли вона зайшла до під`їзду між 1 та 2 поверхом, чоловік спитав у неї, чи працює ліфт. Після того, як вона відповіла йому, що ліфт не працює, він притиснув її до стіни, та тримаючи у лівій руці розкладний ніж невеликого розміру, наказав віддати телефон, та забравши його, пішов геть. Після чого вона одразу викликала поліцію. Впізнавала вона обвинуваченого на досудовому слідстві, так як бачила його обличчя, коли той притискав її до стіни у під`їзді, а також по зросту.
З показів свідка ОСОБА_17 видно, що у вищезазначений час обвинувачений перебував близько місць вчинення злочинів. Також пояснив, що у обвинуваченого був пакет з сигаретами, та той розмовляв по мобільному телефону марки «Леново».
Свідок ОСОБА_18 пояснив, що на початку січня 2017 року він був понятим при проведені слідчої дій біля квіткового ринку м. Павлограда, під час якої жінка розповіла, як вона йшла з дитиною, та на неї напав невідомий.
Разом з тим, свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що теж був понятим при виконанні слідчих дій, під час яких потерпілі вказали на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила на них напад.
Свідок ОСОБА_15 вказав, що під час проходження практики у відділку поліції приймав участь у якості понятого під час слідчого експерименту з обвинуваченим, який проводився біля магазину «Єва», недалеко від магазину «АТБ-Маркет» по вул. Горького м. Павлоград, де у першому під`їзді на першому поверсі обвинувачений показав як вихватив телефон з руки дівчини. До обвинуваченого примусу не було, останній добровільно все показував.
На думку колегії суддів, покази вищезазначених свідків та потерпілої є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 саме у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 187 КК України.
Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджується письмовими доказами у провадженні, дослідженими судом першої інстанції, зокрема:
- протоколами прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.01.2017 за заявою ОСОБА_13 про події нападу на неї 04.01.2017 та за заявою ОСОБА_11 про події нападу на неї 04.01.2017 (т. 1 а. п. 123, 124);
- протоколом огляду місця події від 04.01.2017 з фототаблицею до нього, де в присутності понятих, за участю потерпілої ОСОБА_13 , було оглянуто територію будинку АДРЕСА_2 , вхід до під`їзду, та 1 під`їзд вказаного будинку (т. 1 а. п. 127-129);
- протоколом огляду місця події від 04.01.2017, де в присутності понятих, було оглянуто територію будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 (т. 1 а. п. 130-131);
- протоколом огляду місця події від 05.01.2017 з фототаблицею до нього, де в присутності понятих, за участю спеціаліста, було оглянуто територію будинку АДРЕСА_1 , та під ліжком спальної кімнати виявлено розкладний ніж, загальною довжиною 21,5 см. В іншій із спальних кімнат біля ліжка було виявлено сумку, де знаходились 2 металеві предмети з наклейками маркування та серійними номерами, також блок з корпусом темно-синього кольору з маркуванням, 8 блоків до SVIZ з корпусами чорного кольору, також виявлено 4 сліди пальців рук (т. 1 а. п. 132-140);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.01.2017 з фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_11 впізнала хлопця, який щодо неї вчинив розбійний напад 04.01.2017 о 15.05 год. (т. 1 а. п. 150-153);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 05.01.2017 з фототаблицею, де в присутності понятих, ОСОБА_11 під номером 1 впізнала ніж, яким погрожував невідомий чоловік 04.01.2017 о 15.05 год. біля будинку №154 по вул. Горького м. Павлограда, коли заволодів її мобільним телефоном (т. 1 а. п. 154-157);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.01.2017 з фототаблицею, за участю потерпілої ОСОБА_11 , де вона продемонструвала, як саме відбулася подія при вчиненні злочину 04.01.2017 о 05.05 год. в районі будинку № 154 по вул. Горького м. Павлограда (т. 1 а.п. 158-163);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.01.2017 з фототаблицею, згідно якого ОСОБА_13 впізнала хлопця, який щодо неї вчинив розбійний напад 04.01.2017 о 16.20 год. (т. 1 а. п. 164-167);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 05.01.2017 з фототаблицею, де ОСОБА_13 під номером 3 впізнала ніж, яким невідомий чоловік 04.01.2017 о 16.20 год. Погрожував їй в 1 під`їзді будинку АДРЕСА_2 , коли заволодів її мобільним телефоном (т. 1 а. п. 168-171);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.01.2017 з фототаблицею, за участю потерпілої ОСОБА_13 , яка в присутності понятих продемонструвала, як саме відбулася подія при вчиненні кримінального правопорушення, яке відбулося 04.01.2017 о 16.20 год. на сходинах будинку АДРЕСА_5 (т. 1 а.п. 172-176);
- протоколом огляду від 05.01.2017 з фототаблицею до нього, де в присутності понятих було оглянуто мобільний телефон марки «MEIZU M2 M578H», який ОСОБА_5 добровільно віддав працівникам поліції (т. 1 а. п. 178-181);
- протоколом огляду від 05.01.2017 з фототаблицею до нього, де в присутності понятих, було оглянуто мобільний телефон марки «Asus Zenfon5», який ОСОБА_5 добровільно віддав працівникам поліції (т.1 а. п. 184-187);
- висновком експерта № 125-17 від 13.01.2017, згідно якого станом на 04.01.2017 року залишкова вартість мобільного телефону марки «Asus Zenfon5» чорного кольору, який купувався у вересні 2014 року, у справному стані, з урахуванням його зносу, становить 2 549,50 грн. Станом на 04.01.2017 року залишкова вартість сім-картки оператору «МТС», яка купувалася у грудні 2016 року, у справному стані, з урахуванням її зносу, становить 15 грн. Станом на 04.01.2017 року залишкова вартість мобільного телефону марки «MEIZU М2 М578Н» темно-сірого кольору, який купувався у грудні 2015 року, у справному стані, з урахуванням його зносу становить 2 199,20 грн. Станом на 04.01.2017 року залишкова вартість сім-картки оператору «МТС», яка купувалася у 2012 році, у справному стані, з урахуванням її зносу становить 15 грн. (том №1 а. с. 192-196);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.01.2017 з фототаблицею, згідно якого ОСОБА_17 впізнав на фото 3 хлопця, якого 04.01.2017з 15.30 год. - 16.00 год. перевозив на своєму автомобілі-таксі від перехрестя вулиць Центральна-Горького м. Павлоград до кафе «Вояж», та який показував мобільний телефон (т. 1 а. п. 197-199);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.01.2017 з фототаблицею, за участю ОСОБА_5 , та його захисника ОСОБА_20 , в присутності понятих, та фотознімків до нього, згідно якого ОСОБА_5 продемонстрував, як саме відбулася подія 04.01.2017 о 15.05 год. в районі будинку № 154 по вул. Горького м. Павлограда та о 16.20 год. між першим та другим поверхами першого під їзду будинку АДРЕСА_2 (т. 1 а. п. 200-206).
Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими, достовірними, й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були належно досліджені обставини провадження, перевірені всі доводи сторін, в тому числі і ті, що зазначені в скарзі.
Разом з цим, доводи сторони захисту про те, що має місце неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є необгрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.
Щодо доводів захисту про те, що судом не було надано оцінку тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_5 не міг вчинити розбійні напади о 15.00 та 16.10 годині 04 січня 2017 року, оскільки 04 січня 2017 року був фактично затриманий працівниками поліції за місцем свого мешкання та з 01.27 години 05 січня 2017 року перебував у ГОМ-1 м. Павлограда, колегія суддів вважає такими, що суперечать зібраним доказам, з таких підстав.
Так, з протоколу затримання, особи підозрюваної у вчиненні злочину від 05 січня 2017 року відно, що обвинуваченого ОСОБА_5 було затримано о 03 год. 20 хв. 05 січня 2017 року, та із обвинувального акту слідує, що йому інкримінується вчинення злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 187 КК України 04 січня 2017 року призблизно о 15 год. 00 хв. та 16 год. 10 хв. При складанні цього протоколу, ОСОБА_5 ніяких зауважень не висловлював, й клопотань не заявляв, та правдивість відомостей, викладених у протоколі не оспорював.
Посилання сторони захисту на застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 недозволених методів слідства, морального та фізичного тиску з боку працівників правоохоронних органів під час проведення досудового розслідування, суд також вважає безпідставним, оскільки жодних заяв такого характеру від обвинуваченого ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду провадження судом першої інстанції не надходило, дії працівників поліції не оскаржувалися, та будь-яких доказів щодо застосування до нього недозволених методів ведення розслідування, обвинуваченим надано не було.
Разом з тим, перевіряючи доводи захисника, про те, що судом першої інстанції не допитано потерпілу ОСОБА_11 , колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки потерпіла була належним чином повідомлена про дати розгляду провадження та надала суду заяву про розгляд справи без її участі, через її від`їзд закордон на постійне місце проживання, претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого вона не мала. Окрім того, колегія суддів вважає з необхідне зазначити, що як видно із положень ст. 56 КПК України, надання показань потерпілим, на відміну від свідка, є його правом, а не обов`язком.
Разом з тим, обґрунтовуючи свою позицію щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, сторона захисту вказує на те, що суд, зокрема залишив поза увагою те, що на досудовому слідстві та у суді потерпіла ОСОБА_13 давала суперечливі показання, щодо наявності ножа у обвинуваченого під час вчинення нападу.
Зі змісту вимог статті 23 КПК України слідує, що суд досліджує докази безпосередньо та не може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, а згідно ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
З вироку видно, що суд першої інстанції поклав в обґрунтування своїх висновків щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 187 КК України, зокрема показання потерпілої ОСОБА_13 , яка під час судового розгляду вказувала на навність у обвинуваченого в момент нападу ножа. При цьому, суд звертає увагу на те, що показання потерпілої під час судового розгляду є послідовними та такими, що підтверджуються іншими доказам у провадженні в їх сукупності та під час апеляційного розгляду обставин тиску на потерпілу або підстав, за яких вона могла обмовити обвинуваченого, не встановлено, а тому підстав сумніватися в її показах у суду немає.
Колегія суддів не може погодитись й з доводами захисту про недопустимість таких доказів, як протоколи слідчих дій, які проводилися за участю понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , з таких підстав.
Як видно із матеріалів провадження та наданих суду показань свідком ОСОБА_15 , на час проведення цих слідчий дій він дійсно проходив практику в відділенні поліції м. Павлограда та був студентом НЮУ імені Ярослава Мудрого, який є цивільним, а тому він не може бути зацікавленою особою.
Щодо показів свідка ОСОБА_16 , то судом першої інстанції вірно встановлено, що він є особою, із сумнівною репутацією та схильністю до порушень встановленого законом порядку. Разом з цим, його покази спростовуються показами потерпілої, яка давала в суді логічні та послідовні покази та іншими, дослідженими письмовими доказами у судовому засіданні.
Отже, з огляду на викладене, доводи наведені в апеляційних скаргах сторони захисту є неспроможними та розціються судом виключно як спосіб захисту з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за скоєнне.
Доводи прокурора в частині порушення судом визначеного ст. 22 КПК України принципу змагальності сторін кримінального провадження, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ч. 6 ст. 290 КПК України передбачає, що сторона захисту має право не надавати прокурору доступ до будь-яких матеріалів, які можуть бути використані прокурором на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, тому несвоєчасне повідомлення стороною захисту сторони обвинувачення про наявність свідка ОСОБА_14 не може бути підставою для визнання судом цього доказу як недопустимого та неврахування при ухваленні вироку.
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 .
Також, колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного обвинуваченому покарання, яке визначено у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованих злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжкими, обставин провадження, його наслідків та особи обвинуваченого, який не працює, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше судимий, проживає з бабусею ОСОБА_21 , яка є пенсіонером, та находиться на його утриманні, також обвинувачений проживає з цивільною дружиною, та малолітніми дітьми, вину визнав частково, та саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року, щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4