Номер провадження: 11-кп/813/1313/20
Номер справи місцевого суду: 522/6952/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 р. по кримінальному провадженню№0002843 внесеному до ЄРДР 15.07.2016 року відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Посад-Покровське, Білозерського району, Херсонської області, громадянин України, з вищою освітою, до затримання працюючим системним адміністратором ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
-обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 182, ч. 2 ст. 15, п. 11 п. 12, ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, громадянина України, маючого вищу освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263-1, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по кримінальному провадженню№0002843 внесеному до ЄРДР 15.07.2016 року був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.05.2020 року.

Мотивуюче своє рішення, суд першої інстанції, зазначив, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 дає підстави вважати, що останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, який також підтверджується тією обставиною, що в обвинуваченого відсутнє місце проживання та реєстрації на території м. Одеси. У кримінальному провадженні наявні свідки, зі сторони обвинувачення, які безпосередньо суду не давали своїх показань, зважаючи на що, суд вбачав ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, окрім цього, до суду надійшла заява потерпілого про застосування заходів безпеки, оскільки невідомі люди погрожують застосуванням насильства у разі надання ним показів у судовому засіданні. З огляду на що, врахувавши обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів дійшла до переконання, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним у провадженні ризикам, а тому останньому слід продовжити найсуворіший запобіжний захід.

В свою чергу, судом взято до уваги те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину та може переховуватись від суду, при зміні місця проживання не зареєстрував своє місце проживання, як того вимагає п. 4 Правил реєстрації місця проживання затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 року №207, а також наявний ризик впливу ОСОБА_8 на свідків, зі сторони обвинувачення, які безпосередньо суду не давали своїх показань.

Крім того, судом взято до уваги той факт, що у ОСОБА_8 відсутні стійкі соціальні зв`язки, обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину, вагомість доказів, а також тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі визнання його винним, що свідчить про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначив, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та не вмотивована з наступних підстав:
- згідно обвинувального акту ОСОБА_8 не інкримінується скоєння злочину, передбаченого ч. 1, 2 ст. 182 КК України;
- з боку сторони обвинувачення немає жодного свідка, який би впізнав та бачив ОСОБА_8 під час скоєння злочину, а речові докази вже долучені до обвинувального акту та жодним чином змінені, знешкоджені не можуть бути;
- алібі ОСОБА_8 , а саме перебування під час скоєння злочину в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , підтверджується показами ОСОБА_11 , а також показами самого ОСОБА_8 ;
- ОСОБА_8 визнаний потерпілою особою у кримінальному провадженні №000000308 від 30.03.2018 року, щодо проведення незаконного обшуку співробітниками поліції та порушення з боку співробітників поліції права на захист;
- мотиви суду щодо продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу з огляду на існування ризику переховування, оскільки останній не зареєструвався за останнім місцем проживання, як того вимагає п. 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 р. № 207 (далі, Правил), йде у розріз із діючим законодавством, оскільки реєстрація здійснюється за одним із місць проживання, а обов`язок щодо інформування про зміну постійного місця проживання є у виключних випадках, встановлених абз. 16 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а ризик втечі нівелюється поведінкою ОСОБА_8 , який після проведеного обшуку, через декілька годин самотужки прибув до СУ ГУНП в Одеській області;
- ризик впливу на свідків нівелюється тим, що жоден з цих свідків не стосується епізоду, що інкримінується ОСОБА_8 , та жоден зі свідків, а також потерпілий ОСОБА_12 у судовому засіданні не вказали на ОСОБА_8 та взагалі нічого не бачили на місці злочину;
- докази, якими оперує сторона обвинувачення отримані з численними порушеннями норм КПК України, в тому числі протокол обшуку за місцем реєстрації та автомобілю, протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України;
- щодо відсутності у підзахисного стійких соціальних зв`язків, то на ім`я голови Приморського районного суду м. Одеси подано колективне клопотання щодо поруки над ОСОБА_8 ;
- висновок експерта від 26.10.2017 р. №2584-Х, стосовно слідів пострілу у автомобілі «KIA Cerato», 2017 р.в., бежевого кольору, р/н НОМЕР_1 , не знайшли підтвердження;
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_9 просить частково скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою його реєстрації: АДРЕСА_4 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначила, що вважає ухвалу суду не обґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного:

-посилання сторони обвинувачення на тяжкість покарання за злочин, в якому підозрюються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та можливість здійснити спроби переховуватись від суду, ніякого підтвердження не мають, а можуть бути лише припущеннями, а наявність можливого незаконного впливу на свідків та потерпілого є безпідставними, так як останні вже допитані у суді;

-слідчі дії, які проводились з ОСОБА_7 , в ході яких були вилучені предмети, на які посилається сторона обвинувачення, були проведені з грубим порушенням норм КПК України, в тому числі обшук помешкання, під час проведення якого фактично ОСОБА_7 вже допитували без захисника та без ухвали слідчого cудді, при цьому останній нічого не приховував та сам зазначив, що в нього є зброя, однак лише наявність такої зброї не вказує на те, що він міг вчинити інкримінований йому злочин;

-виявлення під час обшуку приміщення ОСОБА_8 номерних знаків, які були викрадені та використовувались на автомобілі, з якого було вчинено замах на життя ОСОБА_12 викликає сумніви у їх законності, оскільки останні були виявленні наприкінці обшуку, в той час як працівники поліції хаотично переміщувались по квартирі, окрім того, ОСОБА_8 зазначив, що майже пів року не проживав у вказаному приміщенні, а тому ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України відсутній;

-у клопотанні прокурора не зазначено жодної реальної підстави вважати, що наявний хоча б один з ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та реальна можливість і бажання обвинувачених ними скористатись;

-ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше не судимі, мають постійне місце проживання, де позитивно характеризуються, мають офіційне місце роботи, родини, стійкі соціальні зв`язки, кожен з них активно займається спортом, з 17.10.2017 р. перебувають в умов тримання під вартою та ними за цей час не порушувались умови утримання.

Посилаючись на вказані доводи захисник ОСОБА_10 просить ухвалу суду від 18.03.2020 р. скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг та не заперечували проти скарг один одного та просили їх задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0002843 внесене до ЄРДР 15.07.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1, 2 ст. 182, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263-1, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку статтями 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Доводи захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з приводу алібі обвинуваченого, висновку експерта, перевірки доводів щодо відсутності свідків таких злочинів, мають бути перевірені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та не відноситься до компетенції апеляційного суду.

Окрім того, надання оцінки доказам, які на думку захисників отримані з порушенням норм КПК України також не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції на даній стадії судового розгляду, оскільки оцінка належності, достовірності та допустимості доказів має бути надана судом першої інстанції під час постановлення вироку.

Водночас, з огляду на обставини, викладені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 один із злочинів, вчинений умисно із готуванням до нього, за попередньою змовою групою осіб, усвідомленням настання суспільно-небезпечних наслідків, при цьому ОСОБА_7 інкриміновано ще два злочини, які вказують на системність протиправних дій останнього, а не вказують на їх випадковий або одиничний характер, а також злочин, пов`язаний із незаконним придбанням та зберіганням вогнепальної зброї.

Окрім того, колегія суддів враховую, що інкриміновані обвинуваченим злочини, пов`язані в тому числі із посяганням на позбавлення життя особи, що відповідно до Основного Закону держави є найвищою соціальною цінністю, що нею охороняється та не надає нікому права на посягання на таку цінність.

Слід також зазначити, що застосування (продовження) запобіжного заходу, який оптимально відповідає конкретним обставинам кримінального провадження, багато у чому визначається характером, властивостями вчиненого злочину, одним з важливіших серед яких є тяжкість пред`явленого обвинувачення. Необхідність врахування даного фактору зумовлена тим, що залежно від тяжкості, залежить і покарання, яке обвинувачений зобов`язаний буде понести, у разі визнання його винним.

З огляду на що, колегія суддів приходить до переконання, що на даний час рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинувачених від суду, незаконно впливу на свідків та потерпілих.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Колегія суддів приймає до уваги характеризуючи матеріали відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак вважає, що вони не є такими, що з огляду на характер та обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів, в тому числі характеристику їх особи, які є не одруженими, ОСОБА_8 є офіційно не працевлаштованим, колегія суддів вважає, що слідчий суддя вірно зазначив про наявність ризику переховування, а стороною захисту не надано достатніх доказів існування у підозрюваних міцних соціальних зв`язків, які б могли переконати апеляційний суд у наявності настільки незначного ризику переховування, що це б могло служити виправданням утриманню під вартою.

Як встановлено під час апеляційного розгляду скарг, на теперішній час у кримінальному провадженні не допитано потерпілого ОСОБА_13 , свідків та інших учасників кримінального провадження, що дає підставити вважати наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть вчиняти вплив на потерпілих, свідків з метою зміни останніми своїх показів.

При цьому, прокурором у судовому засіданні зазначено, що потерпілий ОСОБА_12 та ОСОБА_14 після допиту їх у судовому засіданні, впізнали ОСОБА_7 , як особу, яка вчинила відносно них злочин. Водночас, після допиту потерпілого ОСОБА_12 у судовому засіданні, останньому стали надходити погрози та ухвалою суду відносно останнього застосовані заходи захисту.

Водночас, зважаючи на те, що вчинення злочину відносно ОСОБА_12 інкримінується і обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що відносно нього також може продовжувати існувати ризик впливу на потерпілого.

Доводи захисника ОСОБА_9 щодо визнання ОСОБА_8 потерпілою особою у кримінальному провадженні №000000308 від 30.03.2018 року з приводу проведення незаконного обшуку співробітниками поліції та порушення з їх боку права на захист, колегія суддів наголошує на тому, що вказані обставини є окремим провадженням, яке підлягає досудовому розслідуванню та, у разі наявності підстав, і судового розгляду, і не є предметом розгляду у вказаному кримінальному провадженні в тому числі під час розгляду даних апеляційних скарг.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Доводи захисника ОСОБА_9 щодо безпідставного зазначення в оскаржуваній ухвалі обвинувачення, яке не пред`явлене ОСОБА_8 знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду скарги.

Так, відповідно до обвинувального акту по кримінальному провадженню №0002843 внесеному до ЄРДР 15.07.2016 р., ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263-1, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Натомість, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 18.03.2020 р. зазначено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 182, ч. 1 ст. 263, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, що свідчить про допущену описку у вступній та мотивувальній частині ухвали, при цьому наявність такої описки не впливає на прийняте судом першої інстанції рішення, яка відповідно до ч. 1 ст. 379 КК України може бути усунута судом за власною ініціативою, або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи злочинів.

Окрім того, колегія суддів наголошує на тому, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.03.2020 р. під час розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на хвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2020 р. по кримінальному провадженню №0002843, апеляційний суд вже рекомендував суду першої інстанції виправити допущену описку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне повторно рекомендувати суду першої інстанції виправити допущену описку в ухвалі від 18.03.2020 р.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги з захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне повторно звернути особливу увагу суду першої інстанції на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , пояснень сторони захисту та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції тривалий час, протягом якого обвинувачені тримаються під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне повторно звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 р., якою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжено запобіжний заходів у вигляді тримання під вартою до 16.05.2020 року залишити без змін.

Повторно рекомендувати суду першої інстанції виправити описку у вступній та мотивувальній частині ухвали від 18.03.2020 року, а саме посилання на обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 182, ч. 1 ст. 263 КК України.

Повторно рекомендувати суду першої інстанції вжити необхідних заходів щодо розгляду зазначеного кримінального провадження в розумні строки, відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4