КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

23 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року кримінальне провадження № 0001486 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 для усунення виявлених недоліків.

Цією ж ухвалою, у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу та надання дозволу на затримання з метою приводу відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що надісланий суду обвинувальний акт кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить інформації щодо фактичного місця проживання обвинуваченого.

Крім того, як зазначено в ухвалі суду, судом неодноразово направлялись судові повістки за вказаною в акті адресою, які повертались за закінченням терміну зберігання, а також, за дорученням суду стороною обвинувачення перевірялись дані щодо можливого перебування ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі, перевірявся факт можливої смерті та перетину кордону, проте, згідно зібраної інформації ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі чи тимчасового тримання під вартою не перебуває, кордон України не перетинав, факт його смерті у відповідних органах не зареєстрований.

Також, за клопотанням сторони обвинувачення, судом було двічі винесено ухвали про привід обвинуваченого ОСОБА_7 до судового засідання за вказаною адресою у обвинувальному акті, і на виконання ухвали суду від 10.09.2019 року суду надані документи, згідно яких, за вказаною у обвинувальному акті адресою, обвинувачений ОСОБА_7 не проживає останні 10 років, що свідчить про невжиття стороною обвинувачення під час судового розслідування заходів на встановлення місця проживання обвинуваченого, яке повинно бути обов`язково вказане в обвинувальному акті з метою подальшого забезпечення участі обвинуваченого під час судового провадження.

Зокрема, як вказано в ухвалі суду першої інстанції, заявлені прокурором клопотання, враховуючи відсутність у суду інформації щодо місця проживання обвинуваченого, і відповідно даних про те, що особа знає про направлення обвинувального акту до суду та про рух справи в суді, суд, на даній стадії, залишив їх без задоволення, як безпідставні та необґрунтовані.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати, а обвинувальний акт повернути до Голосіївського районного суду м. Києва на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, як зазначає апелянт, повернення обвинувального акту протирічить положенням чинного КПК України, а саме вимогам ст. 314 КПК України.
На думку апелянта, обвинувальний акт відповідає вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, і підстави для його повернення прокурору відсутні, оскільки в обвинувальному акті вказані всі відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, та викладені ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначені анкетні відомості обвинуваченого (в т.ч. і місце його проживання), правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Крім того, апелянт вказує на те, що документи, які були надані суду на виконання ухвали від 10.09.2019 про привід обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно яких за вказаною в обвинувальному акті адресою обвинувачений ОСОБА_7 не проживає останні 10 років, на думку прокурора, є сумнівними, оскільки в матеріалах кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування, міститься копія паспорту ОСОБА_8 виданого 25.05.2016 року, в якому зазначено, що місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 11.01.2000 року.

Не відповідає дійсності, як вважає апелянт, і зазначення в ухвалі судді того, що стороною обвинувачення під час досудового розслідування не вжито заходів для встановлення місця проживання обвинуваченого, яке повинно бути обов`язково вказане у обвинувальному акті з метою подальшого забезпечення участі обвинуваченого під час судового провадження, оскільки під час здійснення досудового розслідування після повідомлення про підозру ОСОБА_7 його було допитано та у протоколі допиту, ним вказано, що місце його проживання: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, посилання в ухвалі суду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 за адресою, вказаною в обвинувальному акті не проживає та участь останнього в судове засідання забезпечити не можливо, є передчасними.

Також, як звертає увагу прокурор, суд повноважний самостійно вживати необхідних заходів, передбачених КПК України, з метою забезпечення участі обвинуваченого в судовому засіданні у разі його не прибуття на виклики суду без поважних причин, а в разі його ухилення від суду оголосити розшук обвинуваченого, проте, як вказує апелянт, даних про оголошення обвинуваченого ОСОБА_7 у розшук та зупинення судового провадження до його розшуку, матеріали кримінального провадження не містять, оскільки такі ухвали судом не виносились.

Зазначає прокурор і про те, що посилання суду на зобов`язання судом сторони обвинувачення оновити дані щодо особи, перевірити місце його реєстрації, оновити дані щодо судимостей є безпідставними, оскільки всі вказані дії можливо провести лише на підставі процесуального рішення, а в даному випадку лише на підставі ухвали суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Частиною другою цієї ж норми КПК передбачено, які відомості повинен містити в собі обвинувальний акт. Зокрема, поряд з іншими даними, в ньому дійсно повинні міститись відомості, які зазначені в ухвалі суду, а саме анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, імя, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001486 від 25 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 , в обвинувальному акті, який було направлено для розгляду до Голосіївського районного суду м. Києва маються відповідні анкетні дані про обвинуваченого, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, в тому числі його прізвище, імя, по батькові, дата та місце народження, громадянство, місце реєстрації та проживання.

З огляду на це, суд першої інстанції не мав жодних підстав для висновку про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 291, а відтак підстави для його повернення прокурору були відсутні.

Посилання в ухвалі суду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не проживає за адресою, вказаною в обвинувальному акті, а саме: АДРЕСА_1 , оскільки судом двічі виносились ухвали про привід обвинуваченого, на виконання яких були надані документи, згідно яких ОСОБА_7 не проживає за вказаною адресою останні 10 років, а також на те, що згідно зібраної інформації обвинувачений в місцях позбавлення волі чи тимчасового тримання під вартою не перебуває, кордон України не перетинав, факт його смерті у відповідних органах не зареєстрований, не можуть бути визнані належним обґрунтуванням того, що зазначений обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки наведені обставини не стосуються безпосередньо змісту обвинувального акту.

Незважаючи на те, що неявка обвинуваченого на підготовче судове засідання та відсутність точних даних про місце його фактичного проживання дійсно є перешкодою для судового розгляду кримінального провадження, проте ця перешкода не може бути усунута шляхом повернення обвинувального акту прокурору, оскільки стадія досудового розслідування вже завершена, а прокурор, на відміну від суду, позбавлений можливості вчиняти будь-які процесуальні дії, направлені на встановлення місця знаходження обвинуваченого.
Повертаючи прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції залишив поза увагою положення ст. 335 цього Кодексу про те, що у разі якщо обвинувачений ухилився від суду, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.
Більш того, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, суд першої інстанції не відреагував належним чином на клопотання прокурора у кримінальному провадженні про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , з метою його приводу для забезпечення участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само, як і не вирішив питання щодо зупинення судового провадження та оголошення розшуку обвинуваченого, який ухилився від суду.
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що рішення суду, прийняте за результатами підготовчого засідання є незаконним, оскільки при його постановленні були порушені вимоги кримінального процесуального закону.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвалу підготовчого судового засідання Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001486 щодо ОСОБА_7 необхідно скасувати, та призначити, за матеріалами зазначеного кримінального провадження, новий розгляд у суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу підготовчого судового засідання Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року, відповідно до якої обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001486 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України повернуто прокурору скасувати та призначити за матеріалами зазначеного кримінального провадження новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/3510/2019

Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1