ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1867/20 Справа № 193/1519/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції )
захисника ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції )
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року, якою звільнено засудженого ОСОБА_7 від покарання у вигляді позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі. Звільнено засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково із місць позбавлення волі на не відбутий строк покарання, - 01 (один) рік 08 (вісім) місяців 11 (одинадцять) днів.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що згідно наявних у особовій справі матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_7 . З 17.12.2017 року міру кримінального покарання відбуває у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№45)», характеризується позитивно. Має три заохочення, правами начальника установи за активну участь у проведення робіт по благоустрої відділення та прилеглої території. Стягнень не має. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні стосунки, адекватно реагує на критику на свою адресу. За станом здоров`я являється інвалідом ІІ-Ї групи, до робіт на виробничих майстернях установи не залучається. За власним бажанням без оплати праці виконує посильні роботи по благоустрою відділення де проживає. Заходи виховного характеру відвідує регулярно, відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь в організації виховних заходів, які проводяться у відділенні, проявляє соціально корисну активність. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення». Підтримує зв`язки з донькою та рідними шляхом телефонних розмов, отримує посилки. За вироком суду має позов 880,40 грн., виконавчі листи до установи не надходили.
В сукупності із зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого ОСОБА_7 судом вбачається, що останній своїм ставленням до праці та поведінкою довів своє виправлення, а тому суд знайшов підстави для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам.
Прокурор зазначає, що засудженим ОСОБА_7 , враховуючи його судимість, вчинення злочину передбаченого (ч. 2 ст. 121 КК України), а саме нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, мети передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України пов`язаної з її виправленням, а також запобігання вчиненню нових злочинів не досягнуто.
Крім того, слід зазначити, що представник колонії посилався на наявність заохочень за весь період відбування покарання, що підтверджує його зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. Однак, наявність трьох заохочень за весь період відбування покарання не може свідчити про виправлення засудженого.
Проте, в порушення вказаних вимог закону в оскаржуваній ухвалі судом не надано оцінки яким чином засуджений бере участь і проявляє корисну активність в організації виховних заходів в установі, не надано оцінки участі ОСОБА_7 , в самодіяльних організаціях засуджених та ставлення до праці.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Засуджений та його захисник в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» звернуто увагу на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання необхідно довести, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних підстав, які підтверджують, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком 20.09.2017 року Краматорського міського суду Донецької області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього утримання з 09.06.2016 року по 20.06.2017 року зараховано до строку відбуття покарання. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2018 року згідно ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі зараховано в строк відбуття покарання, час його тримання під вартою з 21.06.2017 року по 23.10.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 з 17.12.2017 року міру кримінального покарання відбуває у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№45)», характеризується позитивно. Має три заохочення, правами начальника установи за активну участь у проведення робіт по благоустрої відділення та прилеглої території. Стягнень не має. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні стосунки, адекватно реагує на критику на свою адресу. За станом здоров`я являється інвалідом ІІ-Ї групи, до робіт на виробничих майстернях установи не залучається. За власним бажанням без оплати праці виконує посильні роботи по благоустрою відділення де проживає. Заходи виховного характеру відвідує регулярно, відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь в організації виховних заходів, які проводяться у відділенні, проявляє соціально корисну активність. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення». Підтримує зв`язки з донькою та рідними шляхом телефонних розмов, отримує посилки. За вироком суду має позов 880,40 грн., виконавчі листи до установи не надходили.
Надаючи оцінку наведеним обставинам та доказам на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 хоча і характеризується позитивно за час відбування покарання, однак дійти висновку, що його поведінка є такою, що зазнала позитивних змін, неможливо.
На думку апеляційного суду, заслуговують доводи прокурора про те, що на час розгляду судом клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення були відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Окрім того, судом не надано належної оцінки обставинам, які характеризують особу засудженого в цілому та його поведінку під час відбування покарання в їх сукупності, а саме те, що засуджений ОСОБА_7 має лише три заохочень за весь період відбування покарання, також те, що останнього засуджено за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, та до кінця строку відбуття покарання залишився значний строк.
Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен грунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст. 413 КПК України, тобто неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши данні щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, даних щодо праці, даних про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінуючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що ухвала Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року відносно засудженого ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року, якою звільнено засудженого ОСОБА_7 від покарання у вигляді позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк скасувати.
Постановити нову, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4