Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/893/2020 Справа № 641/3085/20
УХВАЛА
Слідчий суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 ,
В обґрунтування клопотання керівник органу досудового розслідування, що користується повноваженнями слідчого, зазначає, що до чергової частини Слобідського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява адвоката ОСОБА_5 про спробу шахрайського заволодіння об`єктами нерухомого майна за допомогою підроблених документів.
У своїй заяві адвокат ОСОБА_5 повідомила про шахрайські дії групи осіб, які здійснюють спроби заволодіти об`єктами нерухомого майна соціально незахищених верств населення. Так, громадянин ОСОБА_6 звертається до суду із численними позовами про стягнення заборгованості з самотніх літніх жінок, та в рамках розгляду цивільних справ звертається із заявами про накладення арешту на належні жінкам квартири. Зокрема, ОСОБА_6 звертався до наступних судів із позовами про стягнення заборгованості за договором позики: до Чугуївського районного суду Харківської області до ОСОБА_7 , 1959 р.н.,; до Комінтернівського районного суду м. Харкова до ОСОБА_8 , 1941 р.н., до Харківського районного суду Харківської області до ОСОБА_8 , 1941 р.н., до Фрунзенського районного суду м. Харкова до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Ціна кожного позову перевищує 500 000 гривень. Всі відповідачі у справах є самотніми особами похилого віку, які мають на праві власності нерухоме майно. Також у заяві зазначено, що ОСОБА_6 до трьох судів подав однакові позови до ОСОБА_8 , при цьому до одного з судів нібито надійшла заява від ОСОБА_8 про розгляд справи без неї.
Допитана в кості потерпілої ОСОБА_8 пояснила, що мешкає майже 26 років за адресою: АДРЕСА_1 , родичів та близьких не має. Квартира їй належить на праві власності. Існує за рахунок пенсії. Крупних покупок за останні 5 років не робила. Грошові кошти ні у кого в позику не брала, договори позики чи розписки не писала. ОСОБА_6 не знає і ніколи не бачила. Про те, що в суді розглядається позов до неї почула вперше від співробітників поліції. До суду жодних заяв не писала.
Потерпіла ОСОБА_8 надала свої експериментальні зразки підписів та почерку.
Аналізом Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено наступне.
Так, 15.08.2019 ОСОБА_6 до Комінтернівського районного суду м. Харкова подано позов на ОСОБА_8 про стягнення коштів за договором позики та заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири (справа № 641/6468/19). У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Однак, в подальшому ОСОБА_6 неодноразово звертається до суду із заявами про забезпечення позову. Сума позики 200 000 гривень, а сума процентів та штрафних санкцій 453 000 гривень.
Також, 28.10.2019 ОСОБА_6 до Фрунзенського районного суду м. Харкова надіслано позов на ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором позики, де 200 000 гривень сума позики, а 453 000 проценти та штрафи (справа № 645/6823/19). При цьому ОСОБА_6 також звертається із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири ОСОБА_8 .
Крім того, 02.03.2020 ОСОБА_6 до Харківського районного суду Харківської області подано позов на ОСОБА_8 про стягнення коштів за договором позики та з заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири (справа № 635/1301/20). Сума позики 200 000 гривень, а сума процентів та штрафних санкцій 453 000 гривень. При цьому ОСОБА_6 також звертається із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири ОСОБА_8 .
Як пояснила потерпіла ОСОБА_8 під час допиту, вона не укладала договору купівлі продажу або його розірвання стосовно своєї квартири.
Таким чином, в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_6 подав до трьох різних судів однакові позови про стягнення заборгованості за одним й тим самим договором позики з ОСОБА_8 , та у всіх цих судах подає заяви про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири ОСОБА_8 .
Враховуючи викладене та той факт, що ОСОБА_8 є самотньою літною людиною, яка не має родичів та близьких, під час допиту зазначила, що не отримувала жодної позики і не підписувала договорів і заяв до суду, тому у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 за допомогою підроблених документів здійснює цілеспрямовану спробу на заволодіння квартирою, що належить ОСОБА_8 .
Крім того, аналізом Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ОСОБА_6 до різних судів подавались аналогічні позови про стягнення заборгованості за договорами позики з самотніх літніх людей (справа № 636/4800/2019, 645/5359/16).
Даний факт дає органу досудового розслідування достатні підстави вважати про систематичність таких дій, правлених на заволодіння нерухомим майном соціально незахищених верств населення.
Об`єкт нерухомого майна, а саме квартира потерпілої ОСОБА_8 є предметом даного злочину та визнана речовим доказом, на який скеровані незаконні дії та наміри ОСОБА_6 та його можливих спільників, коло яких на даний час встановлюється.
Так, встановлено, що квартира АДРЕСА_2 є речовим доказом по провадженню, бо була об`єктом кримінально протиправних дій, на які спрямовані незаконні дії.
Слідчий вказує, що у органу досудового розслідування на даний час існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 у групі з невстановленими особами, використовуючи підроблені документи, здійснюватимуть подальші спроби переоформлення права власності на даний об`єкт нерухомості, тобто здійснять відчуження речового доказу. З метою запобігання відчуження речового доказу, та переоформлення права власності на нього на третіх осіб, орган досудового розслідування вважає за доцільне накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .
У судовому засіданні керівник органу досудового розслідування, що користується повноваженнями слідчого, - начальник відділення СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_3 підтримала подане клопотання, просила його задовольнити.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, приходить до наступного.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається (ч.ч. 10-12 ст. 170 КПК України).
Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять вище перераховані ознаки.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя, врахувавши обставини, передбачені ст. 173 КПК України, з метою запобігання можливості відчуження житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , вважає, що слідчим доведено наявні підстав за накладення арешту на майно.
Керуючись вимогами ст. ст. 170-175 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Виконання ухвали покладається на керівника органу досудового розслідування - начальника відділення СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1