ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1005/20 Справа № 182/5925/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27 березня 2020 року включно щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, -
за участю учасників судового розгляду:
прокурора: ОСОБА_7 , в режимі відеоконференції
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_8 , в режимі відеоконференції
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та змінити йому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
В обґрунтування зазначених вимог, обвинувачений зазначає, що погодився з обвинуваченням під час слідства під тиском з боку поліцейських. Перевірка з цього приводу не проводиться. Прокурор у своєму клопотанні зазначає перелік стандартних підстав для продовження запобіжного заходу. При цьому прокурор не перевірив фактів, наявних у матеріалах справи та сфальсифікував обвинувачення у своєму клопотанні.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року було продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27 березня 2020 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд зазначив, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, за об`єднаним кримінальним провадженням він обвинувачується в скоєнні більш ніж 10 епізодів крадіжок, крім того в провадженні суду знаходяться ще обвинувальні акти щодо нього. Крім того, ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на теперішній час не минули, він може продовжити вчиняти нові корисливі злочини, а тому, ніякий більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленому ризику.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та доводи обвинуваченого і його захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, за даним об`єднаним кримінальним провадженням обвинувачується у скоєнні більш ніж 10 епізодів крадіжок, у провадженні суду знаходяться ще обвинувальні акти щодо ОСОБА_6 , а також, наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та мають місце і на теперішній час, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .
Крім того, як було встановлено при апеляційному перегляді, ОСОБА_6 постановою слідчого оголошувався у розшук, оскільки виїхав за межі України без дозволу слідчого та прокурора, у зв`язку з чим, судом вирішувалося питання щодо скасування йому іспитового строку.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд також дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, одне з яких, а саме за ч.3 ст.185 КК України, є тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від суду.

Також, обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, щодо зміни показів на його користь, задля уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, існує ризик того, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, а крім того, він раніше неодноразово був засуджений, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання ставати на шлях виправлення.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням викладеного, посилання обвинуваченого на те, що прокурором не доведена наявність ризиків, на які він посилається у клопотанні, є безпідставними, оскільки у своєму клопотанні прокурором зазначені доводи на підтвердження заявлених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про що він зазначив і у судовому засіданні.

Зазначене виправдовує тривалість обвинуваченого під вартою, у зв`язку з чим, доводи його апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів не приймає до уваги.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Твердження обвинуваченого про фальсифікацію прокурором обвинувачення у клопотанні, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки оцінка доказів та наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку.
Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27 березня 2020 року, включно, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4