Справа №585/357/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/612/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження №585/357/20 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2020 року, якою засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 3 дні від відбування покарання за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

12 лютого 2020 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшла заява засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року, яку він обґрунтовував тим, що характеризується добре, дисциплінарних стягнень не має, має чотири заохочення, бере участь у всіх культурно-масових заходах, які проводяться в установі, є членом церкви та отримав освіту автослюсаря в професійно-технічному училищі і на даний час відбув 2/3 частини призначеного покарання.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2020 року вказана заява задоволена. Своє рішення суд мотивував тим, що станом на час розгляду справи, ОСОБА_7 відбув 2/3 частини призначеного строку покарання, характеризується по місцю відбування покарання посередньо, дотримується порядку і умов відбування покарання, за що має заохочення, стягнень не має, що на переконання суду, свідчить про те, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 .

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на те, що у судовому засіданні було встановлено, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання зарекомендував себе посередньо, працездатний, але не працює за власним бажанням, обґрунтовуючи це тим, що постійно має різні види робіт, але офіційно не працевлаштований.

Посилається апелянт й на пояснення представника ДУ «Роменська виправна колонія № 56», відповідно до яких ОСОБА_7 жодного дня не працював, хоча наявність робочих місць доведена до відома. Приймає участь у зібраннях програми диференційно-виховного впливу «Духовне відродження», проте переслідує лише корисливі для себе цілі, духовно не розвивається, що свідчить про вибірковий підхід до праці. Отже, його поведінку не можна вважати сумлінною, ОСОБА_7 своє виправлення не довів, тому підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, немає.

Також зазначає, що у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 проживав в м. Артемовську, всі рідні на даний час проживають у Російській Федерації. Засуджений пояснює, що даний час буде забезпечений житлом за сприяння прихожан програми «Духовне відродження», що свідчить про корисливі інтереси ОСОБА_7 та відвідування церкви лише з метою посилання на забезпеченість житлом після звільнення, при цьому жодних документів на підтвердження даного факту надано не було.

Крім того, 05 лютого 2020 року питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 розглядалось на засіданні комісії ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)», де було прийнято рішення про відмову.

На думку апелянта, підстав для застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не встановлено і в оскаржуваній ухвалі не наведено.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, думку засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції) про законність ухвали суду та необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, призначене вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.125, ч.1 ст.70 КК України.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з часу його затримання, тобто з 18 серпня 2016 року по 06 лютого 2017 року.

До того ж, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2017 року ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання за вищевказаним вироком зараховано строк попереднього ув`язнення з 07 лютого 2017 року по 09 березня 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після фактичного відбуття засудженим за умисний тяжкий злочин не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З наявної у матеріалах даного кримінального провадження довідки, вбачається, що ОСОБА_7 станом на 26 березня 2020 року відбув 4 роки 1 місяць та 27 днів покарання, не відбувши 1 рік 10 місяців 3 дні (а.м.п. 12), тобто на час розгляду справи засуджений фактично відбув більше 2/3 строку покарання, що дає йому право на застосування відносно нього положень ст.81 КК України.

Однак, згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, «сумлінна поведінка» означає зразкове дотримання вимог правил внутрішнього розпорядку, додержання дисципліни, виконання вказівок і розпоряджень адміністрації установи, наявність заохочень і відсутність стягнень, участь у самодіяльних організаціях засуджених, товариському ставленні до інших засуджених, а під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне ставлення особи до покладених на неї трудових обов`язків, працьовитість. При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши матеріали даного провадження та особової справи засудженого, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не були належним чином досліджені відомості про особу засудженого, що призвело до помилкових висновків про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання.

Так, з наявних в матеріалах особової справи характеристик на засудженого від 06 лютого 2019 року та 05 лютого 2020 року, яка була досліджена в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вбачається, що за час відбування покарання в ДУ «Роменська виправна колонія № 56» ОСОБА_7 характеризується посереднього, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, стягнень не має, має заохочення, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, дбайливо ставиться до майна установи, виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, не бере участь у культурно-масових заходах, на виробництві не працевлаштований. ОСОБА_7 за характером спокійний, на профілактичних обліках в установі не перебуває, вину у скоєному злочині визнає, розкаюється, приймає участь у програмі диференційно-виховного впливу за напрямком «Духовне відродження», але відноситься до цього формально. Начальник відділення соціально-психологічної служби та заступник начальника із соціально-виховної роботи дійшли висновку, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення, тому не заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (а.о.с. 85, 101-103).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на привчання засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі.

Як вбачається із звукозапису судового засідання суду першої інстанції від 26 березня 2020 року, представник ДУ «Роменська виправна колонія № 56» ОСОБА_10 зазначав, що адміністрацією колонії доведено до відома ОСОБА_7 інформацію про наявність робочих місць, але працювати він не бажає, пояснюючи це постійною зайнятість іншими роботами, до яких засуджені залучаються у порядку черговості на підставі ч.5 ст.118 КВК України і на час не більш як на дві години на день.

За таких обставин, доводи прокурора щодо непрацевлаштованості ОСОБА_7 , яка спростовує його наміри бути залученим до суспільно-корисної праці після звільнення і не доводить, що ОСОБА_7 сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення колегія суддів вважає обґрунтованими.

Крім того, з відомості про наявність заохочень та стягнень вбачається, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання стягнень не мав, має чотири заохочення від начальника установи відбування покарання у виді подяки від 06 січня 2017 року, 07 квітня 2017 року, 04 квітня 2018 року та 02 січня 2020 року (а.о.с.104), але наявність у засудженого заохочень колегія суддів вважає не досягненням, а обов`язком кожного хто утримується в установі виконання покарань.

При цьому, з вищевказаної характеристики можна зробити висновок про позитивну динаміку змін в поведінці засудженого, однак в характеристиці та матеріалах провадження не містяться достатні відомості, що засуджений ОСОБА_7 повністю довів своє виправлення.

Крім того, відповідно до відомостей про майновий стан, наданих ДУ «Роменська виправна колонія № 56» вбачається, що засуджений ОСОБА_7 , згідно з вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року має позов на суму 1451,60 грн., інформація про відшкодування вищевказаних витрат в установі відсутня (а.м.п. 15).

Також 05 лютого 2020 року питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 розглядалось на засіданні комісії ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)», де було прийнято рішення про відмову, що підтверджується витягом з протоколу № 3 (а.о.с. 105).

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції належним чином не дослідив зазначених вище даних про особу засудженого, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, чим допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст.ст.409, 411 КПК є підставою для скасування ухвали суду.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції за наведених вище підстав, колегія суддів вважає за необхідне постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, у зв`язку з тим, що він своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 411, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2020 року, якою засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 3 дні від відбування покарання за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року відмовити.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4