ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1108/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1148/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Біленьківська виправна колонія № 99»),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 6 травня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія № 99» про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 27 квітня 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія № 99» про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання характеризується посередньо, оскільки хоча й має 18 заохочень, але під час відбування покарання неодноразово порушував режим відбування покарання, тобто його поведінка лише в окремі періоди часу була стабільно позитивною та активною, він не в повній мірі виконує обов`язки, у зв`язку з чим ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утриманні в колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочинів, розкаюється, за час відбування покарання поводив себе з іншими засудженими та представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги персоналу, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу.

Крім того, останнє стягнення було накладено на засудженого 22 березня 2018 року, яке було зняте, тобто протягом більш ніж двох років він не допускав порушень, проте отримав 8 заохочень.

Звертає увагу, що фактично всі характеристики засудженого є позитивними, його тенденція до виправлення проявилась саме останніми роками.

Суд першої інстанції не взяв до уваги викладенні в поданні адміністрації установи підстави для умовно-дострокового звільнення та позицію представника адміністрації ОСОБА_9 , який підтримав подання та надав позитивну характеристику засудженому.

ОСОБА_7 довів готовність до самокерованої поведінки, він готовий до сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, готовий дотримуватись норм чинного законодавства, одружився в місцях позбавлення волі, що вказує на його стійкі соціальні зв`язки.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить переглянути ухвалу суду першої інстанції та прийняти об`єктивне рішення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час відбування покарання він не відмовлявся від роботи та не порушував правил внутрішнього розпорядку, отримав три професії, постійно працював у промисловій зоні, постійно заохочувався за хороше та якісне виконання роботи, приймав участь в благоустрої колонії, одружився, планує почати нове сімейне життя, став на шлях виправлення, вдома його чекає вагітна дружина, він хоче їй допомагати та піклуватись, щиро розкаюється та повністю визнає свою вину за вчинений злочин.

За таких обставин вважає, що він довів своє виправлення працею та поведінкою, тому має право на умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти їх задоволення та зазначив, що поведінка засудженого не завжди була сумлінною, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скарг та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2010 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 України і засуджений до покарання у вигляді 12 років позбавлення волі.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року ОСОБА_7 було зараховано у строк відбування покарання термін перебування під вартою з 28 листопада 2009 року по 26 квітня 2010 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 3/4 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії умисних особливо тяжких злочинів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 2 грудня 2009 року.

Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі з 2 грудня 2009 року по 26 квітня 2010 року характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень і заохочень не мав.

У ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відбував покарання з 15 травня 2010 року по 13 липня 2017 року, за період відбування покарання характеризувався посередньо, мав 6 стягнень та 8 заохочень.

У дільниці соціальної реабілітації при ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відбуває покарання з 13 липня 2017 року, за період відбування покарання характеризується посередньо, порушує вимоги режиму відбування покарання, має 3 стягнення та 10 заохочень.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», засуджений в цілому характеризується посередньо.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_7 працевлаштований на дільниці соціальної реабілітації різноробочим. До виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно, вказані завдання виконує вчасно та якісно. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими тільки позитивної спрямованості. У відношенні до персоналу установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Дотримується вимог санітарії та гігієни, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд, виконує роботи із самообслуговування. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із благоустрою установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. В 2011 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр (№ 99)», здобувши професію «Оператор котелень на рідкому та газоподібному паливі» другого розряду. В 2014 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр (№ 99)», здобувши професію «Швачка» другого розряду. В 2017 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр (№ 99)», здобувши професію «Машиніст крана (кранівник)» другого розряду. Приймає участь у самодіяльних організаціях засуджених, а саме у «санітарно-побутовій» секції. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». На профілактичному обліку не перебуває. У скоєному вину визнає, але щирого каяття не відчуває. За вироком суду має позов у розмірі 10912 гривень, але в бухгалтерії виконавчі листи на стягнення боргу відсутні (а.с. 6).

Разом з тим, засудженому ОСОБА_7 11 грудня 2015 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, 29 червня 2017 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, після чого, 13 липня 2017 року його було переведено до дільниці соціальної реабілітації при виправній колонії, але 26 липня 2018 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, 29 січня 2019 року Запорізьким районним судом Запорізької області було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КВК України (а.с. 6).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 9 стягнень у вигляді попередження, шести доган та двох суворих доган, а також 18 заохочень (а.с. 7).

Відсутність будь-яких заохочень протягом 2009, 2010, 2012, 2015 років, факт отримання більшості заохочень (12 з 18) протягом часу, що безпосередньо передував зверненню до комісії виправної колонії та двічі до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення протягом 2017-2019 років, а також вказані вище стягнення, останнє з яких було накладено 22 березня 2018 року, їх вид та кількість, які хоча на час звернення з цим клопотанням до суду були погашені або зняті, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Крім того, в апеляційній скаргах жодним чином не спростовані факти, встановлені судом першої інстанції шляхом дослідження особової справи засудженого, які полягають в тому, що з ОСОБА_7 за самовільне залишення робочого місця 6 березня 2019 року було проведено профілактичну бесіду замість накладення дисциплінарного стягнення (що свідчить про порушення ним умов відбування покарання), а характеристики від 8 грудня 2015 року, 2 липня 2018 року, 10 липня 2018 року, 16 жовтня 2019 та 24 січня 2019 року поряд з певними позитивними характеризуючими даними також містять посередні характеристики на нього.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно врахував, що протягом всього часу відбування покарання стягнення та заохочення засудженого постійно чергувались між собою, що не свідчить про стабільну позитивну поведінку засудженого.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з вересня 2018 по січень 2020 року не працював 3 місяці взагалі, протягом 4 місяців він виконував від 6,88 до 9,07 відсотків норм виробітку, а протягом інших 10 місяців від 12,02 до 47,5 відсотків норм виробітку, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 10).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційних скарг з приводу того, що ОСОБА_7 сумлінно виконував вимоги встановленого режиму триманні в колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочинів, розкаюється, за час відбування покарання ввічливо поводив себе з іншими засудженими та представниками адміністрації, виконував законні вимоги персоналу, приймав активну участь у виконанні програми диференційованого виховного впливу, працював, отримав 8 заохочень після останнього стягнення, були належним чином оцінені судом першої інстанції і висновків суду, що з приводу того, що подання про його умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає, не спростовують.

Доводи апеляційних скарг щодо одруження в місцях позбавлення волі, бажання жити однією сім`єю та допомагати своїй вагітній дружині, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не є тими підставами, які дають засудженому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що а ні засудженим, а ні його захисником до апеляційних скарг не додано будь-яких доказів на підтвердження того, що засуджений одружений і його дружина вагітна.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 6 травня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія № 99» про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 Дата документу Справа № 317/1108/20