В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.10.2019 Справа №607/388/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000611 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, працюючого водієм експедитором СПД ФО ОСОБА_6 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Так, 30 жовтня 2018 року о 18 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_5 , як водій, керуючи всупереч п.31.4.1(а) (гальмівна система) ПДР України технічно несправним автомобілем «ДАФ 400», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався лівою смугою транспортного потоку автодороги М-19 «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече» у напрямку від м.Теребовля до м.Тернополя, де, в порушення п.п.1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення поняття «дорожня обстановка»), 2.3 (б) ПДР України, не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, і не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним та своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків і, зокрема, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити дорожні знаки 5.35.1 та 5.35.2 (пішохідний перехід) ПДР України, та те, що в попутному напрямку, перед нерегульованим пішохідним переходом зменшують швидкість два невстановлені легкові автомобілі, які рухались в середній та правій смугах руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, що встановлений на 322 км автодороги М-19 , всупереч вимог п.18.4 ПДР України, не зменшив швидкість руху керованого автомобіля та не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб переконатися, що на ньому немає пішоходів , для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжив рух у вказаному напрямку.
Внаслідок порушення вимог пунктів ПДР України, обвинувачений ОСОБА_5 , як водій, не забезпечив безпеку дорожнього руху та постановив себе в такі умови, що виїхавши на нерегульований пішохідний перехід, скоїв наїзд керованим автомобілем «DAF 400», д.н.з. НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_11 , який в цей час переходив проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу, в напрямку справа наліво по ходу руху автомобіля «ДАФ 400»
У результаті наїзду автомобілем «ДАФ 400» пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: масивної травми тіла з численними переломами кісток скелету та ушкодження внутрішніх органів, від яких наступила смерть останнього.
Порушення обвинуваченим ОСОБА_5 , як водієм, вимог п.п. 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення поняття «дорожня обстановка»), 2.3 (б), 18.4 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням смерті ОСОБА_11 .
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю за обставин, які наведені в обвинувальному акті та в судовому засіданні їх підтвердив, щиро розкаявся та пояснив, що 30 жовтня 2018 року близько 18 год. 30 хв. він за кермом автомобіля марки «ДАФ 400», д.н.з. НОМЕР_1 , разом із пасажиром ОСОБА_12 , рухались у крайній лівій смузі руху, автодорогою М-19 «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече» у напрямку від м.Теребовля до м.Тернополя, із увімкненим світлом фар, де на 322 км вказаної дороги, рухаючись зі швидкістю близько 100 км/год на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд керованим ним автомобілем на ОСОБА_11 , після чого почав гальмувати, однак проїхав ще кілька метрів та зупинив транспортний засіб. У подальшому, він підбіг до потерпілого, однак останній був непритомний, але подавав ознаки життя. Він, обвинувачений, викликав ШМД, які прибувши на місце та констатували смерть потерпілого. Про вчинене шкодує.

Крім повного особистого визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, його винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення об`єктивно повністю стверджується також доказами, що були дослідженими під час судового розгляду, а саме:

-показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що її сини ОСОБА_11 та ОСОБА_13 працювали вантажниками в ТК «Рома» та 30 жовтня 2018 року близько 05 год. 00хв. вийшли з дому та попрямували на роботу, а близько 19 год. 20 хв. від сусідів їй стало відомо про те, що коли сини поверталися з роботи додому трапилася ДТП на дорозі М-19, в результаті якої помер її син ОСОБА_11 ;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що 30 жовтня 2018 року, близько 18 год. 30 хв.він був пасажиром автомобіля «ДАФ 400», р.н. НОМЕР_1 , червоного кольору, під керуванням водія ОСОБА_5 , та вони рухались автодорогою М-19 «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече» у напрямку від м.Теребовля до м.Тернополя, із увімкненим світлом фар, крайньою лівою смугою руху зі швидкістю близько 100 км/год. За дорожнім рухом та дорожньою обстановкою він не спостерігав, у зв`язку з чим, лише частково бачив обставини ДТП. Так, у якийсь момент під час руху (2-3м) він, свідок, побачив попереду, пішохода, який перебігав дорогу, та одразу відбувся наїзд на вказаного пішохода, після чого ОСОБА_5 почав гальмувати, та проїхавши незначну відстань, зупинився. Вони одразу вийшли та підбігли до потерпілого, який був непритомним та ще подавав ознаки життя, однак по прибутті ШМД, медики констатували смерть потерпілого.
Таким чином, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів, вчинених з необережності, об`єктивні обставини кримінального провадження, особу винуватого, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, його молодий вік, який по місцю проживання та місцю роботи характеризується позитивно, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, а також повне добровільне відшкодування потерпілій заподіяної злочином моральної шкоди (за виключенням вимог до страховика).

Водночас, суд враховує і думку потерпілої та її представника, які в судовому засіданні просили призначити обвинуваченому покарання, що не пов`язане з позбавленням волі, без позбавлення прав керування транспортними засобами, оскільки вказали, що ОСОБА_5 дійсно добровільно відшкодував їй заподіяну унаслідок кримінального правопорушення моральну шкоду, постійно виходив на зв`язок, сприяв у всіх питаннях, що стосувались залагодження негативних наслідків ДТП, та й сам обвинувачений, як слідує з матеріалів судового провадження, працює водієм експедитором СПД ФО ОСОБА_6 , що безпосередньо пов`язано із керуванням транспортними засобами, що є є його єдиним видом заробітку, у момент ДТП у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, а тому вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити основне покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі на певний строк, і не вбачає підстав для необхідності призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, суд, враховуючи об`єктивні обставини кримінального провадження та сукупність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих його, позитивні дані про особу обвинуваченого, думку потерпілої та її представника, приходить до висновку, що є всі підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з покладенням у період його дії передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язків, оскільки ОСОБА_5 може бути перевихований без ізоляції від суспільства і таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення з останнього моральної шкоди, завданої унаслідок кримінального правопорушення, який слід залишити без розгляду згідно клопотання потерпілої про це.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення судових експертиз, зокрема, автотехнічних №5-632/18 від 19 грудня 2018 року в сумі 1 716 грн., №1258/18-22 від 28 грудня 2018 року в сумі 1 716 грн., а також транспортно-трасологічної №5-631/10.1/10.4-18 від 27 грудня 2018 року в сумі 1 430 грн., вартість яких слід стягнути із ОСОБА_5 в користь держави з відповідними призначеннями платежів.

Накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2018 року арешт на автомобіль «ДАФ 400», р.н. НОМЕР_1 , (СХО №007957), що зберігається на території майданчика для тимчасового утримування транспортних засобів ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області необхідно скасувати, повернувши вказаний т/з власнику ОСОБА_14 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1). періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2). повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення з останнього моральної шкоди, завданої унаслідок кримінального правопорушення залишити без розгляду.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь держави з відповідними призначеннями платежів процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз, зокрема, автотехнічних №5-632/18 від 19 грудня 2018 року в сумі 1 716 грн., №1258/18-22 від 28 грудня 2018 року в сумі 1 716 грн., а також транспортно-трасологічної №5-631/10.1/10.4-18 від 27 грудня 2018 року в сумі 1 430 грн.

Накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2018 року арешт на автомобіль «ДАФ 400», р.н. НОМЕР_1 , (СХО №007957), що зберігається на території майданчика для тимчасового утримування транспортних засобів ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області скасувати, повернувши вказаний т/з власнику ОСОБА_14 .

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1