Справа № 477/2782/19
Провадження № 1-в/477/6/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року Міністерство юстиції України (далі - Міністерство) звернулося до суду з клопотанням, в якому просило привести у відповідність із законодавством України вирок Центрального районного суду м.Тюмені Російської Федерації від 12 квітня 2018 року відносно громадянина України ОСОБА_5 , засудженого за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (тобто за замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (мережі «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі) до 9-ти років та 10-ти місяців позбавлення волі.

В обґрунтування клопотання Міністерство зазначає, що згаданий вирок іноземної держави набрав законної сили, ОСОБА_5 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 2 УФСВП Росії по Тюменській області», кінцевий строк відбування покарання 31.10.2027 року. Останнє відоме місце проживання та реєстрації ОСОБА_5 в Україні - АДРЕСА_1 . Міністерством юстиції України вирішено прийняти в Україну засудженого вироком суду Російської Федерації громадянина України ОСОБА_5 для подальшого відбування покарання на території України, у зв`язку з чим Міністерство звернулось до суду з даним клопотанням. При цьому, з посиланням на ч.1 ст.610 КПК України, розгляд клопотання Міністерство просило провести без участі його представника.

На підставі ст.107 КПК України фіксування кримінального провадження здійснюється за допомогою технічних засобів.

Захисник засудженого ОСОБА_4 просив дане клопотання задовольнити, мотивуючи наявністю всіх законних підстав задля цього та права засудженого відбувати покарання на території держави, громадянином якої він є.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України та приведення у відповідність із законодавством України вироку Центрального районного суду м. Тюмені Російської Федерації від 12.04.2018 року. При цьому, визначаючи міру покарання, прокурор вважав за необхідне застосування положення ч.3 ст.68 КК України.

Заслухавши думку прокурора та захисника засудженого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку іноземного суду, винесеного відносно громадянина України ОСОБА_5 підлягає задоволенню, виходячи з такого.

12 квітня 2018 року громадянина України ОСОБА_5 засуджено вироком Центрального районного суду м.Тюмені Російської Федерації за ч.3 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 КК РФ до 9-ти років і 10-ти місяців позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду від 09.08.2018 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. Вирок набрав законної сили 09 серпня 2018 року та приведений до виконання.

ОСОБА_5 звернувся із заявою про можливість його передачі для подальшого відбування покарання до України, мотивуючи проживанням на території України усіх його родичів та його належністю до громадянства України. ОСОБА_5 також письмово підтвердив, що йому роз`яснені юридичні наслідки його передачі до України для подальшого відбування покарання.

Відповідно до даних Центрального районного суду м.Тюмені, початок строку відбування покарання ОСОБА_5 з 12 квітня 2018 року. У відбутий строк покарання зараховано строк його перебування під вартою з 01.01.2018 року по 11.04.2018 року. Вирок набрав законної сили 09.08.2018 року (а.с. 11).

За даними федеральної служби виконання покарань по Тюменській області від 19.11.2018 року, початок строку відбування покарання ОСОБА_5 01.01.2018 року, кінець строку 31.10.2027 року. Станом на 16.11.2018 року строк відбутого покарання склав 10 місяців 15 днів, невідбутий строк покарання 8 років 11 місця 15 дні (а.с. 19).

Згідно листа Державної міграційної служби України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України (а.с. 28).

За даними паспорту ОСОБА_5 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26-27).

У своєму клопотанні Міністерство юстиції України зазначає, що 27.03.2019 року Міністерство юстиції Російської Федерації звернулося із запитом про прийняття засудженого ОСОБА_5 Україною для подальшого відбування покарання на території держави свого громадянства та місця мешкання. 03 жовтня 2019 року за №3086/5 Міністерством юстиції України вирішено про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_5 .

05.12.2019 року судом призначалася судово-хімічна експертиза для встановлення наявності у діях ОСОБА_5 складу діяння, що тягне кримінальну відповідальність на території України. Відповідно до висновку експерта від 15.01.2020 року №22, речовина, що зазначена у висновку експерта №5660 від 31.12.2017 року експертно-криміналістичного центру УМВС Росії по Тюменській області (його копії), за законодавством України віднесена до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено (а.с. 48-55).

Вирішуючи питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України суд враховує наступні положення законодавства України.

Відповідальність за суспільно небезпечне діяння, за яке засуджено ОСОБА_5 в Російській Федерації, передбачена також законодавством України зокрема за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України, а саме - замах на незаконний збут психотропних речовин, вчинений організованою групою, в особливо великому розмірі, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду РФ, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до ст.10 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 р., яка є частиною національного законодавства, на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб» від 22.09.1995 року та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину.

За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч.4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Вище вказане також повністю узгоджується із Конвенцією, зокрема, пунктом «b» частини 1 статті 9, в якій визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Відповідно до ч.3 ст. 68 КК України, строк покарання за замах не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, тобто в даному випадку не може перевищувати 8-ми років позбавлення волі.

На це вказує і остання практика апеляційної судової інстанції Миколаївської області, висловлена, наприклад, у справі № 477/423/18 від 04.02.2020 р.

Враховуючи, що за своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи, суд вважає за необхідне не призначати додаткове покарання, передбачене ч.3 ст. 307 КК України у виді конфіскації майна засудженого.

З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України ОСОБА_5 судом Російської Федерації, керуючись ст.9 Конституції України, ст.ст.10,11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст.606-610 КПК України, суд за кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України, з урахуванням положень ч.3 ст. 68 КК України, визначає засудженому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

На підставі ст. 72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання слід рахувати з часу затримання ОСОБА_5 , тобто з 01 січня 2018 року.

Зі змісту вироку відносно ОСОБА_5 , слідує, що засуджений вчинив злочин після 20 червня 2017 року, тому при вирішенні питання щодо порядку зарахування засудженому у строк покарання строку попереднього ув`язнення необхідно керуватися правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII та у відбутий строк покарання зарахувати термін його перебування під вартою з 01.01.2018 року по 09 серпня 2018 року включно (день набрання вироком законної сили) з розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює одному дню позбавлення волі.

Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, діючим законодавством України не передбачено.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст.15 та ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України, ст.9 Конституції України, ст. ст.9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.ст. 609, 610 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Центрального районного суду м.Тюмені від 12 квітня 2018 року, яким громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Миколаєва, останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та засуджений до позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років 10 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Визначити положення Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винним, а саме: ч.3 ст.30 та ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України.

Визначити засудженому ОСОБА_5 покарання, що підлягає відбуванню на території України за вироком Центрального районного суду м.Тюмені РФ від 12 квітня 2018 року, з урахуванням положень ч.3 ст. 68 КК України, у виді 8 (восьми) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 слід рахувати з часу затримання з 01.01.2018 року, в строк відбування покарання зарахувавши термін перебування його під вартою з 01.01.2018 року по 09.08.2018 року включно в розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити попередній тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1