Справа № 128/2757/19
Провадження №11-кп/801/93/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
представника ДУ «Стрижавська ВК (№81) ОСОБА_9 ,
представника спостережної комісії при Вінницькій ОДА ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року,
якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 09.11.2018 року вироком Соснівського районного суду міста Черкаси за ч.2, ч.3 ст.190 КК України, з урахуванням ч.1, ч.4 ст.70 КК України до 4-х років позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення відповідно до ст.81 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького районного суду Вінницької області 16.10.2019 надійшла заява засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення відповідно до ст.81 КК України.
Вирішуючи питання про застосування відносно ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення, судом було встановлено, що згідно з наданою характеристикою на засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній відбуває покарання в Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.11.2018, яким його засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України, з урахуванням ч.ч.1, 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі; Апеляційним судом Черкаської області ухвалою від 15.01.2019 згідно з ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою в строк відбування покарання з 27.09.2017 по 15.01.2019, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 перебуває з 09.11.2018.
Початок строку відбування покарання 09.11.2018, кінець строку відбування покарання 06.06.2020.
В Державну установу «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» засуджений ОСОБА_8 прибув 20.06.2019 з Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» м. Черкаси, де притягувався до дисциплінарної відповідальності сім разів, заохочення не застосовувалися.
За час відбування покарання в Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» ОСОБА_8 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, один раз заохочувався правами начальника установи.
На виробництві установи ОСОБА_8 не працевлаштований за власним бажанням, але виконує разові доручення; підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу; не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи; намагається утримувати в чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд та використовує їх тільки за призначенням; не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи; самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного їх виконання; до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою; приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення».
Соціально-корисні зв`язки засуджений ОСОБА_8 підтримує з матір`ю, батьком, сестрою, дружиною та дочкою шляхом телефонних розмов.
Вину у вчинених злочинах засуджений ОСОБА_8 визнав повністю, виконавчих листів до установи не надходило.
На профілактичному обліку в установі ОСОБА_8 не перебуває.
Стан здоров`я ОСОБА_8 має задовільний.
Застосуванню ст. 101 КВК України (переведенню до дільниці соціальної реабілітації) за формальними ознаками ОСОБА_8 підлягав по відбуттю 1/3 частини строку покарання з 06.10.2017 (протокол № 21 від 02.07.2019 комісією установи було відмовлено як особі, яка не стає на шлях виправлення).
Застосуванню ст. 82 КК України (заміні невідбутої частини покарання більш м`яким) за формальними ознаками ОСОБА_8 підлягав по відбуттю 1/2 частини строку покарання з 06.06.2018 (протокол № 21 від 02.07.2019 комісією установи відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення).
Застосуванню ст. 81 КК України (умовно-достроковому звільненню) за формальними ознаками ОСОБА_8 підлягав по відбуттю 2/3 частини строку покарання з 06.02.2019 (протокол № 21 від 02.07.2019 комісією установи відмовлено як особі, яка не довела свого виправлення).
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення відповідно до ст.81 КК України відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задоволити його заяву та звільнити його від відбування покарання згідно ст.81 КК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що він став на шлях виправлення, має заохочення, поведінка добра, порушень режиму утримання не допускає, виконує одноразові доручення адміністрації установи, підтримує взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику, намагається дбайливо ставитись до майна установи, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Також підтримує соціально-корисні зв`язки з батьками, сестрою, дружиною та донькою, шляхом телефонних розмов. Свою винну у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, виконавчих листів до установи не надходило. Зазначив, що відбув 2/3 строку покарання. Початок строку відбування покарання від 26.09.17, кінець строку відбування покарання 06.06.2020.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені в ній доводи.
Захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу свого підзахисного та наполягала на її задоволенні, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу районного суду без змін як законну та обґрунтовану.
Представник ДУ «Стрижавська ВК (№81) ОСОБА_9 повністю підтримав думку прокурора
Представника спостережної комісії при Вінницькій ОДА ОСОБА_10 апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на сімейні обставини засудженого, які необхідно врахувати, які не було враховано місцевим судом при розгляді його заяви.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, засудженого, захисника, прокурора, представни ка ДУ, представника спостережної комісії при Вінницькій ОДА та дослідивши матеріали судового провадження, матеріали особової справи на засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Так, відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Крім того у п.п. 2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Колегія суддів апеляційного суду переконана, що вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Зокрема, відмовляючи у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного йому покарання вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.11.2018 року відповідно до ст.81 КК України, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_8 є особою, яка станом на 28.10.2019 відбула більше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисні злочини, один з яких є тяжким.
Вирішуючи питання про застосування відносно ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення, районний суд врахував, що ОСОБА_8 раніше був неодноразово судимий за умисні корисні злочини, один раз вже був звільнений умовно-достроково, проте на шлях виправлення не став, знову вчинив умисний корисливий злочин, вину у вчиненні якого визнав в повному обсязі.
Також судом було враховано і те, що головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Проте, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_8 за час відбуття покарання працевлаштований на підприємстві установи не був за власним бажанням, хоча і виконує разові доручення. Крім того, ОСОБА_8 не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.
Наявність одного заохочення за весь час відбування покарання лише в жовтні 2019 року не свідчить про сталість виправлення та сумлінну поведінку засудженого ОСОБА_8 під час всього відбуття покарання.
Окрім того, лише 02 липня 2019 комісією установи було відмовлено засудженому ОСОБА_8 в застосуванні ст. 81 КК України, як особі, яка не довела свого виправлення.
Тому, враховуючи те, що процес виправлення і виховання має бути стабільним та послідовним, суд першої інстанції дійшов цілком правильного та обгрунттваного висновку про те, що підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_8 немає, оскільки останній хоч і відбув більше 2/3 строку покарання (застосовування ч. 5 ст. 72 КК України значно скоротила його термін покарання), однак не довів своєю поведінкою та ставленням до праці своє виправлення, не проявив готовності до самокерованої і правослухняної поведінки, не досяг ступеня виправлення, визначеного вимогами ст. 81 КК України.
Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.
Таким чином, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових чинників: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, які в сукупності доводять виправлення засудженого.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є законний та обґрунтований. В матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, так як минуло ще недостатньо часу для його виправлення та можливості умовно-дострокового звільнення. Разом з тим, суд враховує також і те, що ОСОБА_8 неодноразово був засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів, і уже був звільнений від відбування покарання умовно-достроково, проте належних висновків не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин.
З пояснень в судовому засіданні представника Державної установи «Стрижавська ВК (№81)» вбачається, що за період з моменту розгляду комісією установи питання щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 до даного часу ніяких позитивних змін не відбулося.
Враховуючи те, що процес виправлення і виховання має бути стабільним та послідовним, тому підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_8 немає, оскільки засуджений хоч і відбув більше 2/3 строку покарання, однак не довів своєю поведінкою та ставленням до праці своє виправлення, а тому, з огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви, за відсутності підстав для застосування до засудженого ОСОБА_8 умов ст.81 КК України.
На думку колегії суддів, що поведінка засудженого ОСОБА_8 може свідчити лише про його намагання дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, оскільки наявність у засудженого як заохочень, так і дисциплінарних стягнень є у даному випадку недостатнім для доведення ним свого виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з наданими в ході судового розгляду захисником-адвокатом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 випискою №53 із медичної карти від 14.01.2010 року про захворювання батька останнього - ОСОБА_11 та листом Чернівецької обласної психіатричної лікарні №19 від 03.01.2020 р. про захворювання дружини засудженого ОСОБА_8 , оскільки вони не були предметом безпосереднього дослідження в суді першої інстанції.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення відповідно до ст.81 КК України - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4