КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/1727/18
Провадження № 1-кп/534/20/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м.Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000097 від 29.05.2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новий Буг Миколаївської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

в с т а н о в и в :

29.05.2018 близько 10 год. 20 хв. ОСОБА_7 перебуваючи у приміщенні Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури за адресою: Полтавська область, м.Горішні Плавні, пров.Молодіжний, 14, у службовому кабінеті прокурора Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_8 , почав вимагати прийняття у нього заяви, ОСОБА_8 у свою чергу почав пояснювати ОСОБА_7 , порядок прийняття відповідних заяв у прокуратурі.

ОСОБА_7 з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки з використанням ненормативної лексики почав кричати на ОСОБА_8 , на зауваження ОСОБА_8 останній не реагував та гучно продовжував сперечатися, порушуючи громадський порядок.

В цей час, поруч зі службовим кабінетом ОСОБА_8 , у іншому службовому кабінеті прокуратури, знаходився т.в.о. заступника начальника відділення поліції №2 КВП - начальник слідчого відділення (наказ ГУНП в Полтавській області від 27.03.2018 №133/ос), старший лейтенант поліції ОСОБА_9 разом зі своїм заступником капітаном поліції ОСОБА_6 (наказ ГУНП в Полтавській області від 10.07.2017 №776/ос), який розмовляв по телефону у загальному коридорі Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури, почули крики у кабінеті ОСОБА_8 , зайшли до службового кабінету останнього з метою з`ясування обставин та припинення неправомірних дій ОСОБА_7 .

В ході спілкування та неодноразових зауважень ОСОБА_7 щодо його гучного висловлювання ненормативною лексикою, у бік працівників правоохоронних органів останній запитав «хто ви такі?» на, що ОСОБА_9 представився керівником слідчого підрозділу м.Горішні Плавні, ОСОБА_7 не дослухавши вийшов до загального коридору, першого поверху Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури та продовжив свої хуліганські дії. До коридору також вийшли ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 дістав своє службове посвідчення та пред`явив його ОСОБА_7 , для ознайомлення та вимагав заспокоїтися.

У подальшому, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник протиправний злочинний умисел на умисне заподіяння тілесних ушкоджень працівнику поліції, який був при виконанні своїх службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки ОСОБА_7 , наніс один удар лівою рукою стиснутою у кулак в обличчя ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку СМЕ №598 від 19.07.2018 у ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, яка утворилась як від ударної дії тупих предметів, так і в результаті удару об такі предмети, індивідуальні особливості яких в пошкодженні не відобразилися, не пізніше 11:20 години 29.05.2018 р, про що свідчить час звернення за медичною допомогою в Горішньоплавнівську міську лікарню, та по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав частково і показав суду, що 29.05.2018 приблизно о 09 год. 30 хв. він прийшов до прокуратури м.Горішні Плавні щоб зареєструвати заяву щодо розшуку його неповнолітньої дитини, яка проживає з матір`ю і яку він не міг знайти півтора року. Прокурор ОСОБА_8 відмовився прийняти зазначену заяву і направив його до канцелярії, що знаходиться на другому поверсі прокуратури. В канцелярії секретар відмовилась прийняти його звернення, посилаючись на те, що в той день не працював інтернет і вона не може своєчасно її зареєструвати, запропонувала вкинути заяву у спеціальну скриньку для звернень. Він сказав дівчині-секретарю, що вона є дівчиною легкої поведінки, оскільки остання демонструвала татуювання на своєму тілі. Однак він з цим не погодився, оскільки бажав щоб його звернення було зареєстровано негайно. Саме з цього приводу у нього виник конфлікт з прокурором ОСОБА_8 , будучи обуреним він скандалив та оскорбляв останнього. Він повернувся до ОСОБА_8 та почав з ним сваритись, при цьому нецензурно лаявся. Потім до кабінету влетіли працівники поліції, які представились начальниками слідчого відділу, однак були у цивільному одязі. Вони відтиснули його до коридору, де оточили. Тоді він вибравши самого вищого за принципом «якщо драки не уникнути бий першим», наніс перший, другий і третій удари. Дійсно ОСОБА_6 пред`являв йому посвідчення, однак у руки його не надавав і воно було схоже на шкіряний гаманець. Вважає, що інцидент був спровокований працівниками прокуратури, які з поліцейськими звалили його, а працівники поліції групи реагування наділи на нього кайданки.

Потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що 29.05.2018 приблизно о 10 год. 15 хв., він перебуваючи на роботі в службових справах прибув до відділення Кременчуцької місцевої прокуратури в м.Горішні Плавні до прокурора ОСОБА_10 . Зайшовши до її кабінету, приблизно через 30 секунд він почув, що хтось бігає по коридору, з кабінету прокурора ОСОБА_8 чулись голосні крики. Він побачив, що на крики до кабінету ОСОБА_8 забіг слідчий ОСОБА_9 і крики припинились на декілька секунд. Потім крики продовжились і на ці крики він зайшов до кабінету ОСОБА_8 і побачив, що останній відходить від обвинуваченого назад, а ОСОБА_7 став у «стійку» і з кулаками кидався на прокурора ОСОБА_8 . Він представився і показав службове посвідчення ОСОБА_7 , ОСОБА_9 став між ними. ОСОБА_7 начебто трохи заспокоївся і вони почали виштовхувати його до коридору, щоб припинити протиправні дії. В коридорі він дістав телефон, щоб повідомити до поліції про неправомірні дії ОСОБА_7 , однак останній раптово наніс йому удар кулаком у щелепу, від чого телефон випав і розбився. Інший удар ОСОБА_7 спрямував в сторону ОСОБА_8 , а третій удар ОСОБА_9 в голову, після чого намагався втекти. Вони намагались затримати ОСОБА_7 , однак останній виривався і продовжував наносити удари, вдаривши його лівою рукою у праве вухо. Потім приїхала група швидкого реагування і допомогла затримати ОСОБА_7 , який під час доставки до відділу поліції побив двох поліцейських. ОСОБА_7 був дуже агресивно налаштований і поводився зухвало, при цьому нецензурно лаявся. Відповідно до ЗУ «Про національну поліцію» він припиняв протиправні дії ОСОБА_7 .

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Крім показань обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 , його вина підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами.

Згідно із витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.05.2018, ОСОБА_7 перебуваючи у приміщенні коридору прокуратури, розташованої по провул.Молодіжному, 14 у м.Горішні Плавні, умисно наніс тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу ОСОБА_6 у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків.

За повідомленням начальника Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_11 від 29.05.2018, того ж дня близько 10 год. 20 хв. невстановлена особа у приміщенні коридору прокуратури умисно заподіяла тілесні ушкодження працівникам відділення поліції №2 Кременчуцького ВП ГУНП ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків.

Згідно із рапортом інспектора-чергового відділення поліції №2 ОСОБА_12 , 29.05.2018 надійшло повідомлення від прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_10 про те, що у приміщенні прокуратури відбувається бійка за участі невідомої особи та працівників поліції.

За змістом рапорту т.в.о. заступника начальника відділення поліції №2 ОСОБА_9 , 29.05.2018 близько 10 год.20 хв. ОСОБА_7 у приміщенні прокуратури погрожував присутнім фізичною розправою, на зауваження не реагував та після пред`явлення ОСОБА_6 службового посвідчення наніс останньому декілька ударів, а в подальшому наніс удари ОСОБА_9 та намагався нанести удари руками по обличчю та тілу ОСОБА_8 .

Згідно із довідкою №1154 виданою лікарем ОСОБА_13 , 29.05.2018 об 11 год. 20 хв. ОСОБА_6 звернувся до приймального відділення міської лікарні з приводу побиття його ОСОБА_7 .

За висновком медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння чи перебування під впливом лікарських препаратів №5 від 29.05.2018 проведеного в умовах Горішньоплавнівської міської лікарні, ознак сп`яніння у ОСОБА_6 виявлено не було.

Згідно із довідкою №1153 виданою лікарем ОСОБА_13 , 29.05.2018 об 11 год. 20 хв. ОСОБА_9 звернувся до приймального відділення міської лікарні з приводу побиття його ОСОБА_7 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 29.05.2018 з фототаблицею до нього, об`єктом огляду є прилегла територія напроти входу до Комсомольського міського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури, розташованої по пров.Молодіжному, 14 у м.Горішні Плавні Полтапвської області. Так в ході огляду було встановлено, що до приміщення прокуратури ведуть металопластикові двері, над якими розміщена вивіска з надписом «міська прокуратура» (т.1 а.с.211-213).

Згідно з протоколом огляду місця події від 29.05.2018 з фототаблицею до нього (т.1 а.с.214-220), об`єктом огляду є адміністративна будівля Комсомольського міського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури, що розташована по пров.Молодіжному, 14 у м.Горішні Плавні Полтавської області, було встановлено, що у коридорі будівлі є відеокамера. На момент огляду в коридорі знаходиться ОСОБА_6 , яким було добровільно видано для огляду мобільний телефон МEIZU з видимими на ньому пошкодженнями.

Відповідно до заяви ОСОБА_6 від 29.05.2018, останній надав дозвіл працівникам поліції на проведення огляду належного йому мобільного телефону «МEIZU» в корпусі сіро-чорного кольору, який має механічні пошкодження.

Відповідно до листка непрацездатності серії АДН №822266 виданого Горішньоплавнівською міською лікарнею, ОСОБА_6 перебував на лікарняному у період з 29.05.2018 по 14.06.2018.

За повідомленням Горішньоплавнівської міської лікарні від 01.08.2018 №1080, ОСОБА_6 у період з 29.05.2018 по 08.06.2018 проходив лікування у травматологічному відділенні міської лікарні, вартість якого, згідно із реєстром наданої медичної допомоги склала 3681,91 грн. (т.1 а.с.232,233).

Згідно із висновком судово-медичної експертизи №601 (т.1 а.с.234-235), яка була проведена у період 19.07.2018-27.07.2018, на момент судово-медичної експертизи з урахуванням даних медичної документації у ОСОБА_6 , виявлені такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, яка утворилась як від ударної дії тупих предметів, так і в результаті удару об такі предмети, індивідуальні особливості яких в пошкодженні не відобразились, не пізніше 11 год. 20 хв. 29.05.2018, про що свідчить час звернення за медичною допомогою в Горішньоплавнівську міську лікарню, та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказані тілесні ушкодження не характерні утворенню в результаті падіння на площину з висоти власного зросту, як з приданням тілу прискорення, так і без такого, про що свідчить їх характер та механізм утворення. На момент судово-медичної експертизи з урахуванням даних медичної документації на ім`я ОСОБА_6 тілесні ушкодження, характерні для самооборони не виявлені.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 19.07.2018 з фототаблицею до нього (т.1 а.с.236-238), проведеного за участі потерпілого ОСОБА_6 , останній детально розповів та показав про механізм та локалізацію тілесних ушкоджень, що йому були заподіяні невідомою особою 29.05.2018 у приміщенні місцевої прокуратури.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи №661 від 10.08.2018, на основі даних представленого слідчого експерименту покази потерпілого ОСОБА_6 можуть відповідати по механізму утворення таких тілесних ушкоджень як закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління національної поліції в Полтавській області №447 о/с від 08.12.2016, капітана поліції ОСОБА_6 призначено на посаду заступника начальника слідчого відділення відділення поліції №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області з 08.12.2016 та ознайомлено із посадовою інструкцією заступника начальника слідчого відділення відділення поліції №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області, затвердженою 15.01.2018.

Згідно із дослідженим в судовому засіданні відеозаписом, останній має помірно чітке зображення без звуку. Так, на відеозапису зафіксовано перший поверх приміщення Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури, а саме коридор, в якому знаходяться учасники події ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

При цьому надані в ході розгляду справи покази потерпілого та свідків щодо пред`явлення ОСОБА_6 службового посвідчення в розмові з ОСОБА_7 повністю підтверджуються дослідженим записом відеофіксації. Після того, ОСОБА_7 лівою рукою наніс удар ОСОБА_6 в обличчя та замахнувся у бік ОСОБА_8 , який знаходився поряд.

Окрім наведених вище доказів, в якості доказів сторони обвинувачення суду були представлені витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 30.05.2018 за фактом заподіяння тілесних ушкоджень о/у СКП ВП №2 ОСОБА_14 та начальнику СП ВП №2 ОСОБА_15 у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків; рапорт інспектора-чергового відділення поліції №2 ОСОБА_16 від 29.05.2018; рапорти самого ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 29.05.2018 (т.1 а.с.226,227); довідка про звернення ОСОБА_9 до приймального відділення міської лікарні (т.1 а.с.210); висновок експерта №598 щодо виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, протокол проведення слідчого експерименту за участі останнього в якості потерпілого та висновок судово-медичної експертизи щодо відповідності показів потерпілого ОСОБА_9 механізму утворення тілесного ушкодження (т.1 а.с.239-245); накази про призначення на посади ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 та їх посадові інструкції (т.1 а.с.248-250, т.2 а.с.5-16), які прямого та безпосереднього значення для встановлення обставин кримінального провадження, з огляду на межі судового розгляду, не мають, проте враховуються судом як обставини, що певним чином характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд вказує, що ОСОБА_7 пред`явлено звинувачення виключно щодо умисного заподіяння тілесного ушкодження працівнику правоохоронного органу ОСОБА_6 у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків, тоді як працівники відділення поліції ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 в якості потерпілих у кримінальному проваджені залучені не були, і допитувались судом як свідки.

Так, будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_8 показав суду, що перебуваючи у своєму службовому кабінеті в приміщенні Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької прокуратури 29.05.2018 близько 10 год. 00 хв. до нього зайшов громадянин, як пізніше з`ясувалось це був ОСОБА_7 із питанням щодо реєстрації вхідної кореспонденції. ОСОБА_7 було роз`яснено порядок подання документів та їх реєстрації. Така відповідь ОСОБА_7 не влаштувала, й останній почав нецензурно виражатись, погрожувати розправою, підняв стілець та почав ним замахуватись. В цей момент до кабінету зайшли працівники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які перебували в приміщенні прокуратури та намагались врегулювати конфлікт, проте ОСОБА_7 не заспокоївся та вони вчотирьох вийшли до загального коридору. На запитання обвинуваченого «хто ви такі?» ОСОБА_6 представився, потім почав діставати мобільний телефон й одразу обвинувачений лівою рукою зжатою у кулак вдарив останнього в праву частину обличчя, від чого телефон впав на підлогу. Потім ОСОБА_7 кинувся у сторону ОСОБА_8 , намагаючись нанести удар, однак, це йому не вдалось, оскільки свідок виставив руки вперед і ухилився від удару. Після чого ОСОБА_7 почав наносити удари ОСОБА_9 , вони впали на підлогу. ОСОБА_7 намагався залишити приміщення прокуратури, тоді його скрутили, а після приїзду СОГ до обвинуваченого застосували спецзасіб кайданки.

Свідок ОСОБА_9 в суді показав, що на момент події займав посаду т.в.о. начальника слідчого відділу відділення поліції №2 Кременчуцького ГУНП в Полтавській області. Так, в кінці травня 2018 року приблизно о 09-10 годині ранку він разом із ОСОБА_6 прибули до місцевої прокуратури щоб передати матеріали та для узгодження питань із процесуальними керівниками по кримінальних провадженнях. Знаходячись у приміщенні прокуратури ОСОБА_9 почув з кабінету ОСОБА_8 нецензурні вислови на адресу прокурора ОСОБА_8 , зайшовши у кабінет він побачив ОСОБА_7 після чого запитав що сталось. ОСОБА_7 продовжував нецензурно лаятись, запитав у свідка «хто він», на що ОСОБА_9 представився. Потім прийшов ОСОБА_6 , він також представився та пред`явив ОСОБА_7 службове посвідчення. Нетривалий час відбувалась словесна перепалка, а потім вже в приміщенні коридору ОСОБА_7 наніс ОСОБА_6 удар в обличчя. Після того ОСОБА_7 наніс удар у сторону ОСОБА_8 та удар свідку ОСОБА_9 . До ОСОБА_7 фізичної сили не застосовувалось.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що займає посаду прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури і до події кримінального правопорушення з обвинуваченим знайома не була. У травні 2018 року обвинувачений прийшов до прокуратури та зайшов до кабінету ОСОБА_10 повідомивши, що бажає написати скаргу на те, що його дружина разом з дитиною виїхали до м.Кременчука і він як батько не може з ними зв`язатись. Після цього ОСОБА_10 роз`яснила ОСОБА_7 порядок подання таких скарг, а саме вказала, що для подання скарги необхідно принести підтверджуючи батьківство документи, написати скаргу та залишити її у скриньці, що знаходиться на другому поверсі прокуратури. Такий порядок подання документів обурив обвинуваченого і вже тоді ОСОБА_7 почав нецензурно висловлюватись на її адресу та на адресу взагалі органів прокуратури і вийшов. Наступного тижня ОСОБА_7 знов прийшов до прокуратури і так як двері службового кабінету ОСОБА_10 були відчинені, вона побачила як останній піднявся на другий поверх. В цей час до приміщення прокуратури прибули працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . Побоюючись поведінки ОСОБА_7 , оскільки останній поводив себе під час першої зустрічі досить агресивно, ОСОБА_10 попрохала ОСОБА_6 залишитись у її кабінеті, та побачила як ОСОБА_7 зайшов до сусіднього службового кабінету прокурора ОСОБА_8 , де відбувся конфлікт, було чути агресивні крики обвинуваченого, які включали ненормативну лексику. Після того як ОСОБА_7 вийшов до загального коридору, ОСОБА_6 намагався заспокоїти обвинуваченого, з`ясувати причину конфлікту, показав йому службове посвідчення, представився. Коли ОСОБА_6 намагався дістати свій мобільний телефон для того, щоб викликами поліцію, ОСОБА_7 наніс йому удар рукою стиснутою в кулак в обличчя, від чого потерпілий похитнувся. Одразу ОСОБА_7 намагався нанести удар ОСОБА_8 , від якого останній відхилився та наніс удар ОСОБА_9 . Всі подій стались дуже швидко, нанесення ударів відбувалось майже одномоментно, після чого ОСОБА_10 вийшла до свого кабінету, звідки викликала поліцію, повернувшись до коридору побачила, що обвинувачений вже лежав на підлозі, його тримали, проте останній продовжував лаятись. До нанесення тілесних ушкоджень, фізичної сили до обвинуваченого не застосувались, працівники поліції намагались виключно словесно заспокоїти ОСОБА_7 та запобігти конфлікту.

Висновки суду за результатами розгляду справи.
Оцінивши кожний досліджений та перевірений в судовому засіданні доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумного сумніву, вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому умисного злочину.

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 фактично не заперечував обставин вчинення інкримінованого йому злочину та підтвердив, що заподіяв тілесні ушкодження потерпілому, проте наголошував на обставини, що передували його протиправній поведінці та були викликані відмовою прокурора прийняти його заяву та бездіяльністю правоохоронних органів щодо пошуку його неповнолітньої дитини, яку матір в 2017 році вивезла у невідомому напрямку.
Суд також наголошує на тому, що обвинувачений повністю усвідомлював, що знаходиться у приміщенні місцевої прокуратури, адже він прийшов із метою поскаржитись на неналежне розслідування його справи, присутні у прокуратурі працівники правоохоронного органу ОСОБА_9 та ОСОБА_6 представились як працівники поліції, зокрема слідчого відділу ВП №2, останній пред`явив службове посвідчення, проте обвинуваченим протиправних дій припинено не було, що узгоджується із наданими потерпілим та свідками поясненнями в ході розгляду справи та дослідженим відеозаписом з камер відео спостереження, при цьому ОСОБА_9 та ОСОБА_6 втрутились у ситуацію лише після того, як почули крики у службовому кабінеті прокурора ОСОБА_8 . Не реагуючи на зауваження, після пред`явлення потерпілим службового посвідчення, обвинувачений не припинив неправомірні дії, після чого заподіяв тілесні ушкодження потерпілому, який діяв як працівник поліції в межах повноважень, наданих Законом України «Про Національну поліцію» і вживав заходи щодо припинення правопорушення. При цьому твердження обвинуваченого щодо його емоційності, на думку суду жодним чином не виправдовує протиправність його дій.
Отже винуватість обвинуваченого повністю підтверджується показами потерпілого та свідків, допитаних безпосередньо під час судового провадження, сумнівів у правдивості яких суд не має, оскільки вони послідовні логічні та узгоджуються між собою та іншими доказами у справі, дослідженими судом. Потерпілий та допитані в судовому засіданні свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, до моменту вчинення злочину з обвинуваченим знайомі не були, судом не здобуто доказів чи підстав, з яких вони можуть оговорювати обвинуваченого.
За таких обставин, досліджені судом обставини, у своїй сукупності з очевидністю вказують на те, що обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, а тому суд вважає доведеним, що такі умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать про вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення.
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.345 КК України, так як він умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до ст.12 КК України ОСОБА_7 вчинив злочин, який відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (т.2 а.с.18), вперше вчинив злочин, який не є тяжким, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг на нього не надходило, конфліктних ситуацій не було (т.2 а.с.19), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.2 а.с.20), не працює, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.150).

Згідно досудової доповіді органом пробації обвинуваченому ОСОБА_7 визначено низький рівень ризику вчинення повторного злочину, обвинувачений не становить високої небезпеки для суспільства, тому, за висновком уповноваженого органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів (т.1 а.с.100-101).

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченого судом встановлено не було.

Враховуючи всі обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, маючи на меті досягнення цілей, визначених ч.2 ст.50 КК України, та беручи до уваги думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні та підтримав позицію прокурора, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.345 КК України.

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Слід зазначити, що застосування ст.75 КК України не може бути поставлене в залежність від визнання чи не визнання обвинуваченою особою своєї провини, що узгоджується з правовою позицією викладеною у Постанові Верховного суду від 17.10.2019, ухваленої у справі №205/7091/16-к.
Рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
При цьому поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність у нього негативних характеристик та негативних наслідків вчиненого кримінального правопорушення, його молодий вік, наявність на утриманні неповнолітнього сина, ставлення обвинуваченого до скоєного, який хоч і не висловив щирого розкаяння, однак не намагався в ході судового розгляду викривити перебіг подій з метою уникнення покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.
Разом із тим, вирішуючи питання щодо тривалості строку випробування, суд, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, наголошує на тому, що строк випробування не може бути мінімальним.

Тільки таке покарання без його реального відбування, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та принципу індивідуалізації покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченого пред`явлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на його користь 2618 грн. відшкодування завданої кримінальними правопорушеннями майнової шкоди та компенсацію моральних збитків в сумі 50000 грн. Розмір майнової шкоди обґрунтовано потерпілим вартістю ремонту пошкодженого мобільного телефону в сумі 1500 грн. та витратами на придбання медичних препаратів на суму 1118,86 грн., на підтвердження чого до справи приєднані угода про здійснення ремонту та копії фіскальних чеків (т.1 а.с.18,19).

Відшкодування моральної шкоди обґрунтовано потерпілим душевними стражданнями, яких він зазнав в результаті нанесення йому тілесних ушкоджень, в той час коли він виконував службові обов`язки і у зв`язку з цим був вимушений проходити тривале лікування. Завдана моральна шкода, за посиланням потерпілого, полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, тривозі, фіксованості уваги на проблемі одужання, переживанні фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, порушенні сну, емоційній напрузі та інших негативних для психологічного здоров`я почуттів.

Обвинувачений ОСОБА_7 цивільний позов потерпілого не визнав.

Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що вимоги потерпілого є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, визначених ст.ст.1166, 1167 ЦК України, майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підтвердження розміру майнової шкоди суду надані належні докази, тому вимоги потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого 2618 грн. є обґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позову в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що факт заподіяння такої шкоди є доведеним і очевидним, оскільки являється наслідком злочинних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_7 .

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину та ступень його вини, характер і глибину завданих потерпілому страждань. Виходячи з засад розумності та справедливості, враховуючи також майновий стан обвинуваченого та реальну можливість відшкодування завданої ним шкоди за рахунок наявного у нього майна, наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, суд вважає, що розмір суми, достатньої для компенсації заподіяної моральної шкоди, має становити для потерпілого ОСОБА_6 10000 грн.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні, заходи забезпечення не застосовувались.

Під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосувався, і з урахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого, суд не вбачає підстав для його застосування до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_18 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 02 (два) роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від цього покарання, якщо він протягом строку випробування терміном 01 (один) рік 06 (шість) місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 2618 грн. та 10000 грн. компенсації моральної шкоди.

Речові докази по справі:

-оптичний диск із записами камери відеоспостереження залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Після проголошення вироку учасники судового розгляду мають право отримати його копію, подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя підпис ОСОБА_1

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Вирок суду станом на 08.04.2020 не набрав законної сили.

Помічник судді ОСОБА_19

Копію засвідчено 08.04.2020.