Дата документу 24.06.2020 Справа № 318/2000/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 318/2000/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1000/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 459 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 7 грудня 2017 року ОСОБА_7 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

25 березня 2019 року до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_7 надійшла заява про перегляд вироку Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 7 грудня 2017 року за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами засуджений ОСОБА_7 зазначив, що суд першої інстанції неналежним чином обґрунтував застосування положень ст. 75 КК України, що призвело до того, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 7 грудня 2017 року був скасований, а йому призначене покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.
Також зазначив, що визнати свою вину його примусили під загрозою фізичної розправи його адвокат ОСОБА_9 , адвокат потерпілого ОСОБА_10 , прокурор ОСОБА_11 та інші особи.
Крім того, йому стало відомо, про те, що на свідків по справі здійснювали вплив, примушуючи їх давати неправдиві показання.
У зв`язку з цим вважав, що потрібно призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі скасуванням вироку апеляційної інстанції.
Відмовляючи у задоволенні такої заяви ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що обставини, на які посилається засуджений, не є нововиявленими, оскільки його заява фактично зводиться до незгоди з призначеним покарання у вигляді позбавлення волі, а його твердження носять загальний характер.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду незаконною, зазначає, що суд позбавив його всіх прав участі в судовому засіданні, оскільки він фактично був лише присутнім під час судового розгляду.

Від засудженого ОСОБА_7 надійшли клопотання, в яких він зазначає, що його не було ознайомлено з матеріалами провадження, чим порушено його права.

У судовому засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та зазначив, що суддя ОСОБА_1 , ухвалював вирок по цьому ж провадженню, тому він зацікавлений залишити його без змін. У вироку суддя вказував, що він згоден з обвинуваченням, але він визнавав свою вину за ст. 125 КК України, а за ст. 296 КК України не визнавав. Його вмовили розглянути справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, щоб застосувати ст. 75 КК України. Є свідки, які можуть підтвердити, що на них здійснювали тиск з метою оговорити його за ст. 296 КК України, про що він вже писав, але суд не оцінив такі доводи взагалі, хоча розглядав його заяву по суті. 4 грудня адвокати Яма та ОСОБА_12 склали угоду за ст. 75 КК України, але прокурор був проти на наполягав на визнанні вини із застосуванням ст. 75 КК України.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду просила ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її необґрунтованою та зазначив, що засуджений у своїй заяві не вказав на нововиявлені обставин, а факт штучного створення доказів та перекручення нічим не підтверджений.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

З огляду на ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону віднесені порушення цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

При вивченні матеріалів кримінального провадження та перевірці доводів апеляційної скарги засудженого, колегією суддів було встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду провадження було суттєво порушено право обвинуваченого на захист.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні одна з найважливіших державних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ч. 2 ст. 63, п. 5 ч. 3 ст. 129 Конституції України та міжнародними актами, які становлять національне законодавство, щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Частинами 3-5 статті 42 КПК України встановлено не вичерпний перелік прав підозрюваного, обвинуваченого, які в обсязі, необхідному для захисту на відповідній стадії судового провадження, також має засуджений, що регламентовано ч. 3 ст. 43 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 КПК України, після призначення справи до судового розгляду головуючий повинен забезпечити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання. Під час ознайомлення учасники судового провадження мають право робити з матеріалів необхідні виписки та копії.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_7 двічі звертався до суду першої інстанції з письмовими клопотаннями про його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за ст. 296 КК України, у зв`язку з відкриттям судового провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а також з матеріалами кримінального провадження за ст. 152 КК України (а.с. 37, 45).

Вказані клопотання були датовані засудженим ОСОБА_7 10 грудня 2019 року та 18 грудня 2019 року відповідно.

Крім того, з журналу та аудіозапису судового засідання від 20 лютого 2020 року (а.с. 50-51, 57) вбачається, що на початку судового розгляду засуджений ОСОБА_7 повідомив суд про наявність заяви, на що головуючий суддя відповів «зараз» та почав оголошувати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Після цього, в порядку ст. 206 КПК України засуджений ОСОБА_7 заявив про застосування до нього насильства в слідчому ізоляторі та попрохав забезпечити йому безпеку, на що головуючий суддя пояснив засудженому про необхідність подачі такої заяви в письмовому вигляді.

В подальшому ОСОБА_7 надав пояснення по суті своєї заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та попросив оголосити перерву на 5 хвилин для складення вищевказаної письмової заяви, на що головуючий зазначив, що «у вас буде на це час» та продовжив судовий розгляд, після чого пішов до нарадчої кімнати, вийшовши з якої оголосив вступну та резолютивну частини оскаржуваної ухвали.

Тобто фактично головуючим суддею було не тільки проігноровано два клопотання засудженого ОСОБА_7 про ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження, а й не вжито жодних необхідних заходів на усну заяву ОСОБА_7 в порядку ст. 206 КПК України щодо застосування до нього насильства в слідчому ізоляторі та забезпечення йому безпеки, чим порушено права ОСОБА_7 , передбачені п. 12 ч. 3 ст. 42, ч. 2 ст. 317 КПК України

Таким чином, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог законодавства і тим самим суттєво порушив права ОСОБА_7 , у тому числі право на захист, що за змістом ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення.

Частиною 1 ст. 415 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають чи можуть перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, зокрема те, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадку, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала, яка постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнана законною та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, ретельно перевірити усі доводи засудженого ОСОБА_7 та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст.ст. 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4