№709/976/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

за участю захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження №0000052 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бурковці Чудновського району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , маючий зняту судимість в порядку ст.89 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись в АДРЕСА_1 , не маючи корисливих мотивів, переслідуючи мету на забезпечення сприятливих умов для незаконного вживання наркотичних речовин однією особою, умисно, безкоштовно, надав приміщення свого жилого будинку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_2 , де останній, шляхом викурювання, за допомогою виготовленого ним саморобного пристрою для вживання наркотичних засобів, вжив особливо небезпечний наркотичний засіб рослинного походження - канабіс, залишки якого згідно висновку експерта № 2/148 від 04.02.2019 виявлено на саморобному пристрої, вилученому за місцем проживання ОСОБА_4 під час проведення санкціонованого огляду.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 317 КК України, як надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.

Під час досудового розслідування, 22 лютого 2019 року між начальником Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури, підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000052 від 27 січня 2019 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, у зв`язку з чим прокурором, направлено до суду обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою.
Відповідно до умов зазначеної угоди прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.317 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести обвинувачений. З вказаної угоди від 22 лютого 2019 року вбачається, що підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування у повному обсязі визнав свою вину у зазначеному діянні і зобов`язався: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; у разі виявлення, надати інформацію територіальному відділенню поліції про вчинення іншими особами кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів.
Сторони погодились на призначення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 317 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Сторони також пропонують суду покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду і призначити узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, в обсязі сформульованого обвинувачення, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому зазначив, що в повній мірі розуміє наслідки не виконання останньої, визначені ст. 476 КПК України. Також зобов`язався у разі виявлення, надати інформацію територіальному відділенню поліції про вчинення іншими особами кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів.

Захисник у підготовчому судовому засідання просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між підозрюваним та прокурором.

Зміст угоди про визнання винуватості від 22 лютого 2019 року, укладеної між прокурором та підозрюваними, відповідає вимогам, встановленим в ст. 472 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Обвинувачений та прокурор підтвердили суду, що угода про визнання винуватості ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, суд, заслухавши думку сторін угоди, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України приходить до наступного.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».

Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28 жовтня 2010 року та «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»).

Отже суд переконаний в тому, що угоду сторонами підписано добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. В угоді відсутні обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.

Також, судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання і наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Як вбачається із обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 317 КК України, які, відповідно до ст. 12 КК України, класифікуються як злочин середньої тяжкості. Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування у справі зібрано достатньо доказів для обґрунтованої підозри і обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України.

Обвинувачений беззастережно визнав себе винним у вчиненні вказаного злочину і погодився із прокурором на призначення йому остаточного покарання за цей злочини у виді 3-х років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком - 1 рік та покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Суд враховує особу обвинуваченого, який: негативно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, проте перебуває під «Д» наглядом у лікаря-нарколога Чорнобаївської ЦРЛ з діагнозом: ППРВА синдром залежності від алкоголю; має попередню зняту судимість; обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого як то: щире каяття та сприяння у розкритті злочину; характер злочину та інші обставини, що цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.

Отже, судом встановлено, що дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого, а узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст. 65 КК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що укладена між підозрюваним та прокурором угода про визнання винуватості підлягає затвердженню на підставі п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні.

Цивільний позов не заявлено.

Матеріальна шкода злочином не завдана.

Долю речових доказів потрібно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

В порядку ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню за залучення експертів, у сумі 1144 грн.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не обиралась.

Керуючись п.1ч.3 ст. 314, ст. 368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду від 22.02.2019 року по кримінальному провадженню №0000052 про визнання винуватості, укладену між начальником Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .

Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості, визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.317 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме:

саморобний пристрій для вживання наркотичних засобів та паперовий згорток із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено каннабіс, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Чорнобаївського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню за залучення експертів, у сумі 1144 грн.

На вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості можуть бути подані апеляційні скарги до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення вироку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1