Єдиний унікальний номер 219/4380/17
Номер провадження 11-кп/804/1510/19

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті в складі:

головуючого Смірнової В.В.

суддів Залізняк Р.М., Круподері Д.О.,

при секретарі судового засідання Юрченко Т.С.,

за участю

прокурора Самедова Е.Х.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

захисників Дунь В.В., Гостренко С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Донецького апеляційного суду у місті Бахмуті апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 0000339 від 06.02.2017 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний відносно ОСОБА_1 продовжено строком на 60 днів,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 0000339 від 06.02.2017 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний відносно ОСОБА_1 продовжено строком на 60 днів.

На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою його реєстрації.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на даний час відпали ризики передбачені статтею 177 КПК України. Зазначає, що у нього не має наміру переховуватися від суду, оскільки він має постійне місце проживання та власник житла надав згоду на його проживання; у нього не має потреби впливати на потерпілих та свідків, так як останні допитані слідчим, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; також не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Також зауважує, що ОСОБА_1 має незадовільний стан здоров`я, під час участі у бойових діях отримав травму, має позитивну характеристику з військової частини.

Крім того, запобіжний захід обирався з урахуванням підозри за п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, проте на теперішній час ОСОБА_1 обвинувачується за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України, що значно зменшує ступень тяжкості кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисників, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти вимог апелянта та просив залишити без змін ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

У відповідності до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 21 Конституції України встановлено, що усі люди вільні і рівні у своїй гідності та правах.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїй практиці підкреслював основоположний характер гарантій прав людини, що містяться в статті 5 Конвенції, оскільки вони призначені для зведення до мінімуму ризику свавілля та гарантування верховенства права.

Метою статті 5 Конвенції є захист особи від свавільного арешту і тримання під вартою, захист публічного порядку, який вимагає забезпечення покарання осіб, що вчинили злочин.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Відповідно до частин першої та другої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року).

Так, в провадженні Артемівського міськрайонного суду Донецької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, розгляд якого здійснюється спочатку. Прокурором у судовому засіданні оголошений обвинувальний акт із зміненим обвинуваченням, згідно якому ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.185, ч.1 ст.289 КК України. Однак, через відсутність у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_2 питання щодо остаточного обсягу обвинувачення вирішити судом не можливо, тобто процедура зміни обвинувачення триває.

09 лютого 2017 року відносно обвинуваченого ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Артемівським міськрайонним судом Донецької області запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_1 продовжувався неодноразово, оскільки ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не зникли.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2019 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 строком на 60 днів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_1 врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, немає.

При розгляді клопотання судом обґрунтовано враховано, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та особливо тяжких злочинів, один з яких характеризується значною суспільною небезпекою, яка полягає, насамперед, в спричиненні смерті іншій людині; обвинувачений має реєстрацію за межами Донецької області; обвинувачується у вчиненні умисного злочину під час несення військової служби у Збройних Силах України, місце розташування військової частини, де він проходить службу, є мінливою, міцних соціальних зв`язків за місцем розгляду кримінального провадження не має, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховування від суду, незаконного впливу на інших учасників процесу, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні ризики передбачені статтею 177 КПК України є не обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування та судового розгляду в даному кримінальному провадженні встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 статті 177 КПК України.

Прокурором обґрунтовано застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_1 для запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, які є військовослужбовцями тієї ж військової частини, в якій проходив військову службу обвинувачений ОСОБА_1 . Крім того, обвинувачений є військовослужбовцем, несе службу в районі проведення бойових дій; військова частина, в якій він несе військову службу, в будь-який момент може змінити місце дислокації.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_1 не має постійного місця проживання на території Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та може спробувати переховуватися від суду як у Вінницькій області, та і в іншій області на території України або за її межами.

Наявність постійного міста проживання та згода власника житла на його проживання не є тією підставою, що відхиляє ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

Не виключають також ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків показання останніх на досудовому слідстві.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків за ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.

Стороною захисту також не надано доказів, що ОСОБА_1 за станом здоров`я не може утримуватися в місцях попереднього ув`язнення.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосований до обвинуваченого ОСОБА_1 за вищезазначених підстав, а також того, що обвинувачений проживає у Винницькій області, на території Донецької області будь-якого місця проживання у нього немає.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з тим, що характер вчиненого ОСОБА_1 протиправного діяння свідчить про перевагу суспільного інтересу над принципом поваги до особистої свободи.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_1 , ухвалу судді необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 0000339 від 06.02.2017 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний відносно ОСОБА_1 продовжено строком на 60 днів, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: