Справа №463/53/20
Провадження №1-кс/463/197/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , осіб, які подали скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 , -

встановив:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова зі скаргою на бездіяльність слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 , яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.

Скаргу мотивують тим, в провадженні ДБР перебувають матеріали кримінального провадження №0000889 від 09.09.2019, розпочатого на підставі ухвали слідчого судді від 30.08.2019, якою уповноважену особу ДБР зобов`язано внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 20.08.2019.

13.11.2019 постановою слідчого ДБР відмовлено у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 потерпілими у кримінальному провадженні, однак таке рішення слідчого скасоване ухвалою слідчого судді ОСОБА_7 від 04.12.2019, яка надійшла в ДБР 18.12.2019.

Разом з тим, всупереч вимогам ст.220 КПК України станом на 24.12.2019 слідчим ДБР не розглянуто питання по заяві ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання їх потерпілими, тому просять визнати бездіяльність слідчого ДБР безпідставною і неправомірною; зобов`язати слідчого ДБР відповідно до п.3 ч.2 ст.307 КПК України вчинити певну дію розглянути повторне клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 18.12.2019 та постановою визнати їх потерпілими у кримінальному провадженні №0000889.

В судовому засіданні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 скаргу підтримали з підстав, викладених в ній та просили скаргу задовольнити.

Слідчий ДБР ОСОБА_6 на розгляд скарги не з`явилася, заперечення проти скарги не скерувала, причин неявки слідчому судді не повідомила, тому вважаю можливим проводити розгляд скарги у її відсутності, оскільки у відповідності до вимог ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя встановив наступне.

У відповідності до вимог ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Як вбачається з матеріалів скарги 18.12.2019 в ДБР зареєстроване повторне клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 18.12.2019 про визнання їх потерпілими у кримінальному провадженні №0000889, однак відомості про розгляд такого відсутні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Враховуючи посилання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на відсутність відповіді слідчого ДБР на їх клопотання від 18.12.2019 та відсутність заперечень слідчого ДБР проти скарги, керуючись принципом змагальності вважаю, що скаргу слід задовольнити, однак частково.

Оскільки відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги, а тому слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення вимог скарги в частині визнання бездіяльності слідчого ДБР безпідставною і неправомірною.

Крім цього, не підлягають задоволенню і вимоги скарги в частині зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 потерпілими, оскільки вирішення такого питання належить до компетенції саме слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, а тому слідчий суддя в межах повноважень вважає за необхідне зобов`язати слідчого ДБР розглянути клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 18.12.2019 про визнання їх потерпілими з дотриманням вимог ст.220 КПК України.

Керуючись вимогами статей 303, 306, 307, 372 КПК України, -

постановив:

скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 розглянути клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 18.12.2019 про визнання їх потерпілими, про що повідомити останніх.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1