№ 1-кп/755/1202/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, працюючої неофіційно продавцем квітів, із середньо-спеціальною освітою, не заміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 10.01.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 09.09.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі; 04 листопада 2019 року Дарницьким районним судом м. Києва ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 11.05.2019 року, у період часу, з 17 години 30 хвилин по 20 годину 45 хвилин, перебуваючи на чотирнадцятому поверсі у приміщенні загального коридору, у під`їзді будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , побачила дитячий велосипед марки «ColtRanger», чорно-білого кольору, вартістю 3300 гривень 00 копійок, який належить ОСОБА_5 , після чого, у неї виник умисел на його викрадення. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, таємно викрала зазначений велосипед та в подальшому, місце злочину покинула, викраденим розпорядилась на власний розсуд, тобто, своїми умисними діями завдала потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 3300 гривень 00 копійок.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе за ч. 2 ст. 185 КК України визнала у повному обсязі та показала, що дійсно, 11.05.2019 року, у період часу, з 17 години 30 хвилин по 20 годину 45 хвилин, вона знаходилася у під`їзді будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , де на чотирнадцятому поверсі у приміщенні загального коридору побачила дитячий велосипед, який таємно взяла, спустилася на перший поверх, вийшла на вулицю та здала його до ломбарду. У скоєному щиро каялася, прохала її суворо не карати та зазначила, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, місце скоєння нею кримінального правопорушення, відповідають дійсності, розуміє, що її дії були умисними та корисливими. Зокрема, пояснила, що дуже жалкує про скоєне, зробила для себе висновки та обіцяє у майбутньому нічого протиправного не вчиняти.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням письмових документів, а саме: постанови про визнання речових доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 15.05.2019 року; витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченої ОСОБА_3 повністю підтверджується її показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що вона своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, тому знаходить правильною кваліфікацію її дій за ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є середньої тяжкості, її ставлення до скоєного вину визнала повністю, щиро каялася у скоєному, дані про її особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судима.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Зокрема, суд дійшов висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченій повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення і попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, конкретних обставин кримінального провадження, ставлення обвинуваченої до скоєного, її особи - раніше судима за злочини проти власності, суд вважає, що її перевиховання й виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, однак, поряд з цим, враховує те, що вину свою визнала повністю, щиро каялася у скоєному, жалкує про скоєне.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_3 за сукупністю злочинів, за який вона засуджується цим вироком та злочину, за який її засуджено вироком Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року до 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 20.06.2019 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речовий докази у кримінальному провадженні, а саме: відеоносій CD-R, 700 MB, марки «ARITA», сірого кольору, на якому перебуває відеозапис з камер відеоспостереження, встановлених у коридорному приміщенні житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який приєднаний до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя