У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.04.2020 Справа №607/4310/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , зацікавленої особи ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м. Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000235, про примусове відібрання взірців папілярних узорів у ОСОБА_4 для проведення судово-дактилоскопічної експертизи,-

встановив:
Старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 за погодженням із прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000235, звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із клопотанням, у якому просить надати дозвіл на примусове відібрання взірців папілярних узорів у ОСОБА_4 для проведення судово-дактилоскопічної експертизи.

У клопотанні слідчого зазначено наступне: «Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000235 від 11.06.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 309, ч. 2ст. 345 КК України, за фактами незаконного придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин за попередньою змовою групою осіб у великих та в особливо великих розмірах, за фактом незаконного придбання, зберігання без мети збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, за фактом незаконного придбання, зберігання без мети збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинені особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 цього Кодексу, та за фактом умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

У вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тернопіль, українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючий, не адвокат, не депутат, раніше не судимий, якому 24 січня 2020 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Окрім цього, 08 жовтня 2019 працівниками СУ ГУНП в Тернопільській області проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у приміщенні квартири АДРЕСА_2 .

18.10.2019 року працівниками СУ ГУНП в Тернопільській області проведено огляд речей та предметів вилучених під час даного обшуку, в ході якого на поверхні частини оглянутих речей було виявлено та вилучено 7 слідів папілярних узорів, а саме:

- на чорній полімерній банці з надписом «PROTEIN POWER» із вмістом невідомої речовини (згідно висновку експерта № 2.1-783/19 від 26.11.2019 року, дана речовина являється особливо небезпечним наркотичний засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальна маса в перерахунку на суху речовину становить 22,578 грама), яка піддавалась обпиленню магнітним порошком коричневого кольору, в ході чого на поверхні кришки банки виявлено один слід папілярних узорів, який за допомогою липкої стрічки типу «скотч» перенесений на додаток до протоколу огляду - аркуш паперу А4;

- на пластиковому відрі із вмістом невідомої речовини рослинного походження (згідно висновку експерта № 2.1-798/19 від 04.11.2019 року, дана речовина являється особливо небезпечним наркотичний засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальна маса в перерахунку на суху речовину становить 91,65 грам), яке піддавалось обпиленню магнітним порошком коричневого кольору, в ході чого на поверхні кришки відра виявлено три сліди папілярних узорів, які за допомогою липкої стрічки типу «скотч» перенесені на додаток до протоколу огляду - аркуш паперу А4;

- на пластиковому відрі із невідомою речовиною рослинного походження зеленого кольору (згідно висновку експерта № 2.1-787/19 від 08.11.2019 року, дана речовина являється особливо небезпечним наркотичний засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальна маса в перерахунку на суху речовину становить 68,74 грам), яка піддавалась обпиленню магнітним порошком коричневого кольору, в ході чого на ній було виявлено три сліди папілярних узорів, які за допомогою липкої стрічки типу «скотч» перенесені на додаток до протоколу огляду - аркуш паперу А4.

Згідно висновку експерта від 20.12.2019 року № 1.4-961/19, із семи слідів папілярних узорів, що вилучені під час огляду речей та предметів 18.10.2019 року, чотири придатні для ідентифікації.

В ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, а саме: для з`ясування того, чи залишені сліди папілярних узорів, вилучені під час огляду речей та предметів 18.10.2019 року, ОСОБА_4 чи іншою особою, виникла необхідність у проведенні судової дактилоскопічної експертизи.

З метою встановлення обставин, які мають значення для досудового розслідування, встановлення належності слідів кримінального правопорушення, виявлених та вилучених під час проведення огляду речей та предметів 18.10.2019 року, заступником начальника відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_7 03.02.2020 року винесено постанову про відбір зразків для проведення експертизи, а саме: відібрання експериментальних зразків папілярних узорів пальців рук у підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, 04 березня 2020 року під час проведення відбору зразків для проведення експертизи, підозрюваний ОСОБА_4 відмовився їх добровільно надавати.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Таким чином, практика ЄСПЛ має вищу юридичну силу за норми КПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства» зазначено, що право не свідчити проти себе головним чином пов`язане з повагою до бажання обвинуваченого мовчати. Як цілком зрозуміло, у правових системах Договірних Сторін Конвенції та в інших державах це правило не поширюється на використання в кримінальному провадженні матеріалів, які можуть бути отримані від обвинуваченого під примусом, матеріалів, які існують незалежно від волі підозрюваного, такі як, між іншим, документи, отримані на підставі ордера, змушування дихати в алкогольно-респіраторну трубку, аналізи крові, сечі, зразки шкіри для аналізу ДНК.

Аналогічно, у справі «Аллен проти Сполученого Королівства» Суд постановив, що заявник, якого змусили надати декларацію про активи для цілей оподаткування і який був засуджений за давання неправдивих свідчень, не був позбавлений права на справедливий судовий розгляд. Суд зазначив, що право не свідчити проти себе, в першу чергу, стосується поваги до волі обвинуваченого зберігати мовчання в контексті кримінального провадження та використання примусово отриманої інформації під час кримінального переслідування.

У рішенні «О`Галоран та Френсіс проти Сполученого Королівства», наводячи свою практику щодо рішення «Яллоха» та інших схожих справ, ЄСПЛ зауважив, що докази, про які йдеться у цій справі, а саме наркотики, сховані в тілі заявника, які було отримано примусовим введенням блювотних засобів, можна розглядати як такі, що належать до категорії матеріалів, які існують незалежно від волі підозрюваного, використання яких за загальною практикою дозволяється у кримінальному провадженні

Системний аналіз положень КПК та окремих рішень ЄСПЛ, дозволяє зробити висновок про те, що фізична недоторканість особи охоплюється поняттям «приватне життя», що охороняється статтею 8 Конвенції і стосується найбільш інтимних аспектів приватного життя, а обов`язкове медичне втручання, навіть незначне, становить втручання у це право (рішення у справі «Х та Y проти Нідерландів»), проте такі втручання зазвичай є виправданими, відповідно до п. 2 ст. 8 Конвенції, як необхідні для запобіганням злочину («Тирадо Ортіс і Лосано Мартін»).

Біологічні зразки ЄСПЛ розглядаються як фізичні чи об`єктивні проби, що використовуються у криміналістичному аналізі і до яких не застосовується право не свідчити проти себе («PG и JH проти Сполученого Королівства»), проте такі процедури не повинні досягати мінімального рівня жорстокості, за якого вони становили б порушення ст. 3 Конвенції («Тирадо Ортіс і Лосано Мартін»). Щоб одержати такі матеріали, зазвичай підозрюваного просять пасивно витримати незначне порушення його фізичної цілісності або отримують матеріал, який виробляється в процесі природної життєдіяльності організму («Сондерз проти Сполученого Королівства», без завдання ризику для здоров`я («Яллох проти Німеччини»).

Окрім того, за національним законодавством, право не свідчити проти себе розуміється як право особи не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, та відмовитися відповідати на запитання у будь-який момент, отже під час здійснення відбирання біологічних зразків для експертизи у примусовому порядку, особа не може скористатися вищезазначеним правом.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Системний підхід до тлумачення положень статей 245 та 163 КПК (положення про тимчасовий доступ до речей і документів) дає підстави для висновку, що зразки для експертизи у кримінальному провадженні можуть бути відібрані у тієї особи, яка фактично володіє ними, незалежно від того, чи є ця особа стороною кримінального провадження».

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовільнити, крім того пояснив, що взірці папілярних узорів ОСОБА_4 можуть бути одним із доказів для пред`явлення йому підозри.

Захисник ОСОБА_5 пояснив, що заперечує щодо задоволення клопотання слідчого та надав суду письмову заперечення у яких зазначено наступне «Старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із клопотанням на примусове відібрання взірців папілярних узорів пальців рук у ОСОБА_4 для проведення судово-дактилоскопічної експертизи.

За практикою Європейського суду з прав людини фізична недоторканість особи охоплюється поняттям «приватне життя», що охороняється статтею 8 Конвенції (рішення від 26 березня 1985 року у справі «X та Y проти Нідерландів») і стосується найбільш інтимних аспектів приватного життя, а обов`язкове медичне втручання, навіть незначне, становить втручання у це право.

Забезпечення дотримання права на повагу до гідності та обмеження втручання у приватне життя є одним з визначальних засад правової держави, якою є Україна, що закріплюється та гарантується як міжнародно-правовими актами (ст.ст.5, 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року) так і нормами національного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з цим, ч. 1 ст. 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 245 КПК України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом.

Порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160 - 166 цього Кодексу). Відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160 - 166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Беручи до уваги, що відомості про папілярні візерунки слідів пальців рук та долонь є біологічними зразками, а відтак є персональними даними фізичної особи, що знаходяться у її володінні, відповідно слідчий просить надати йому право на доступ до охоронюваної законом таємниці та примусове відібрання таких даних (п.8 ч.1 ст.162 КПК України).

Обов`язковою передумовою надання права тимчасового доступу до відомостей, що містять охоронювану законом таємницю, є можливість використання як доказів таких відомостей та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих відомостей (ч.6 ст. 163 КПК України).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертав увагу на недопущення застосування до особи примусових заходів задля отримання від неї даних, які можуть бути використані як підстава для висунення обвинувачення такій особі. Право не свідчити проти себе передбачає, зокрема, що у кримінальній справі сторона обвинувачення, намагаючись довести вину обвинуваченого, не може використовувати докази, здобуті всупереч волі обвинуваченого за допомогою методів примусу чи тиску (справа «Яллох проти Німеччини», рішення від 11.07.2006р.; «Функе проти Франції», рішення від 25.02.1993р.; «Джей.Бі. проти Швейцарії», рішення від 03.05.2001р.).

Викладені в даних справах висновки ЄСПЛ не означають того, що відібрання біологічних зразків в примусовому порядку в будь-якому разі суперечить Конвенції. Натомість, коли ж біологічні зразки в особи вилучаються з метою встановлення причетності її до вчинення злочину, і обумовлені відсутністю інших доказів для обґрунтованості висунення підозри, то примусове їх надання суперечитиме положенням ст.6 Конвенції. До того ж в такому випадку порушуються і засади, закріплені ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України.

Ст. 18 КПК України передбачено, що жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права. Жодна особа не може бути примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні її близькими родичами чи членами її сім`ї кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Визначений ст. 18 КПК України, ст. 63 Конституції України принцип свободи від самовикриття не слід тлумачити буквально, у контексті заборони примусу виключно щодо дачі пояснень, показань відносно себе та близьких родичів. Ця гарантія поширюється і на право ненадання відомостей у будь-який інший спосіб, що може прямо чи побічно, безпосередньо чи опосередковано бути використано проти інтересів особи.

Відповідно до статті 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією У країни.

Біологічні зразки у ОСОБА_4 слідчий бажає вилучити з метою отримання додаткових доказів у вчиненні останнім кримінального правопорушення. Примусове їх надання суперечитиме положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже право не свідчити проти себе та близьких родичів має будь- яка особа.

Враховуючи прецедентну практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Яллох проти Германії» (№ 5481/00), акцентую увагу, що біологічні зразки у особи можуть бути отримані поза її згодою лише тоді, коли метою відібрання таких зразків не є отримання доказів обвинувачення особи, яка надає такі зразки.

Слідчий в даному клопотанні просить слідчого суддю надати дозвіл на примусове відбирання біологічних зразків у ОСОБА_4 для проведення судово- дактилоскопічної експертизи. Слідчий зазначає, що експертиза проводитиметься з метою встановлення належності відбитків пальців рук ОСОБА_4 на виявлених та вилучених в ході обшуку пластикових банок і сприятиме отриманню належних доказів. Проте, надання дозволу на примусове відбирання біологічних зразків у ОСОБА_4 з метою отримання доказів та проведення судово-дактилоскопічної експертизи порушуватиме кримінальний процесуальний принцип свободи від самовикриття».

ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, врахувавши заперечення сторони захисту, слідчий суддя приходить до переконання про доцільність задоволення клопотання слідчого із таких підстав.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.11.2019 року ( ЄУН 607/26211/19 ) відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про примусове відібрання взірців у ОСОБА_4 посилаючись на те, що стороною обвинувачення не доведено причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення оскільки в матеріалах долучених до клопотання відсутній висновок експерта, які б вказували, що вилучені у ОСОБА_4 речі є наркотичними засобами.

Відповідно до висновку експерта від 08.11.2019 року № 2.1-787/19, який долучений до клопотання вилучені в ході проведення обшуку у кв. АДРЕСА_2 в якій мешкає ОСОБА_4 речі є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.02.2020 року (ЄУН 607/13399/20) у задоволенні клопотання слідчого про примусове відібрання взірців у ОСОБА_4 посилаючись на те, що стороною обвинувачення не надано доказів що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для такого втручання і що дане втручання є виправданим та пропорційним, узгоджується із метою та завданням кримінального провадження. Також, що надання дозволу слідчому на примусове відібрання взірців папілярних узорів у ОСОБА_4 для проведення судово-дактилоскопічної експертизи може порушувати принцип свободи від самовикриття.

Згідно до вимог ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Статтею 18 КПК України передбачено, що жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права. Жодна особа не може бути примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні її близькими родичами чи членами її сім`ї кримінального правопорушення.

Із змісту клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається, що слідчим доведено, що примусове відібрання біологічних взірців не порушує принципу свободи самовикриття, оскільки:

У рішенні «О`Галоран та Френсіс проти Сполученого Королівства», наводячи свою практику щодо рішення «Яллоха» та інших схожих справ, ЄСПЛ зауважив, що докази, про які йдеться у цій справі, а саме наркотики, сховані в тілі заявника, які було отримано примусовим введенням блювотних засобів, можна розглядати як такі, що належать до категорії матеріалів, які існують незалежно від волі підозрюваного, використання яких за загальною практикою дозволяється у кримінальному провадженні.

Окрім того, за національним законодавством, право не свідчити проти себе розуміється як право особи не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, та відмовитися відповідати на запитання у будь-який момент, отже під час здійснення відбирання біологічних зразків для експертизи у примусовому порядку, особа не може скористатися вищезазначеним правом.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Системний підхід до тлумачення положень статей 245 та 163 КПК (положення про тимчасовий доступ до речей і документів) дає підстави для висновку, що зразки для експертизи у кримінальному провадженні можуть бути відібрані у тієї особи, яка фактично володіє ними, незалежно від того, чи є ця особа стороною кримінального провадження.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 245 КПК України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею.

У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160 166 КПК України, має право дозволити слідчому, прокурору здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Судом встановлено, що 04 березня 2020 року під час проведення відбору зразків для проведення експертизи, підозрюваний ОСОБА_4 відмовився їх добровільно надавати.

Відповідно до ч. 6 ст. 163 КПК України слідчий суддя постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Згідно ч.1 ст. 94 КПК України слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із змісту клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається достатньо підстав вважати, що ці речі або документи: перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні. Крім того суду доведено можливість використання взірців пальців рук як доказу у кримінальному провадженні

Проаналізувавши наведене у сукупності вважаю, що пояснення сторони захисту спростовуються матеріалами, які додано до клопотання і доводами сторони обвинувачення про необхідність здійснення примусового відібрання зразків папілярних узорів пальців рук у підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищевикладені обставини та те, що слідчим доведено існування обґрунтованої підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для такого втручання і що дане втручання є виправданим, пропорційним та узгоджується із метою та завданням кримінального провадження, клопотання доцільно задовольнити.

постановив:
Надати дозвіл на здійснення примусового відібрання зразків папілярних узорів пальців рук у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із залученням спеціаліста для проведення судової дактилоскопічної експертизи.
Строк дії ухвали встановити протягом місяця з дня її постановлення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1