КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

10 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, громадянина Грузії, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_9
та обвинуваченого ОСОБА_5 , який брав участь в апеляційному розгляді в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України ОСОБА_5 строком на 60 днів, тобто до 20 грудня 2019 року включно.

Цією ж ухвалою продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України ОСОБА_10 строком на 60 днів, тобто до 20 грудня 2019 року включно, а також обвинуваченому ОСОБА_11 у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів до 20 грудня 2019 року включно, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що на теперішній час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість переховування обвинувачених від суду, оскільки будучи обізнаними про можливу міру покарання, яка загрожує їм у разі засудження, вони можуть переховуватися від суду, а також обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину. На даний час не в повній мірі досліджені всі докази в їх сукупності, а також, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року, якою було продовжено міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою та звільнити підсудного.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що, оскаржувана ухвала є протиправною, формальною, а саме ухваленою у звичному автоматичному режимі, без аналізу всіх обставин справи.

Зокрема, як звертає увагу захисник, ОСОБА_5 раніше не судимий, хворий на епілепсію, має пошкоджену кінцівку (ногу) та практично позбавлений можливості пересуватися без сторонньої допомоги, має зламану щелепу (яку нещодавно пошкодив під час падіння в нападі епілепсії), що підтверджується відповідними медичними довідками з ДУ «Київський слідчий ізолятор», має вищу освіту, має гарантію працевлаштування з боку Приватної наукової установи «Центр науково-правових досліджень».

Крім того, апелянт зазначає про те, що в судовому засіданні 05 вересня 2019 року стороною захисту було заявлено про допит відразу трьох осіб, які з`явилися/прибули фізично в судове засідання та зголосилися підтвердити факт наявності соціальних зв`язків та джерел доходів ОСОБА_5 в м. Києві, а 22 жовтня 2019 року в судовому засіданні було надано два письмові документи від двох осіб листи про вчинення поруки (поручительства) щодо ОСОБА_5 із зобов`язанням від його друзів та близьких людей здійснити нагляд за ним та забезпечити процесуальну поведінку, однак суд ці обставини проігнорував взагалі, запропонованих для допиту осіб не допитав, позбавивши ОСОБА_5 найменшого шансу довести свою порядність та соціальну значущість і репутацію.

Також, захисник вказує на те, що окремим доводом апеляційної скарги є обставина відвертої дискримінації ОСОБА_5 за расовою (національною) ознакою, оскільки в одній справі існують три підсудних, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є співучасниками по факту грабежу щодо одного і того ж потерпілого ОСОБА_12 , з яких ОСОБА_10 тримається під вартою, зокрема через те, що засуджений за іншим кримінальним провадженням, тоді як ОСОБА_5 тримається під вартою через обрання запобіжного заходу саме за цим кримінальним провадженням, а третій співучасник ОСОБА_11 знаходиться під домашнім арештом, тобто між становищем одного підозрюваного (підсудного) та становищем інших підсудних існує істотна різниця, яка може пояснюватися лише расовою (національною) ознакою та дискримінаційним підходом судді до визначення долі підсудних.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити її без задоволення; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою є протиправною, формальною та ухваленою у звичному автоматичному режимі, без аналізу всіх обставин справи, а також на те, що суд першої інстанції залишив без уваги стан здоровя ОСОБА_5 , те, що він раніше не судимий, має вищу освіту та гарантію працевлаштування з боку Приватної наукової установи «Центр науково-правових досліджень», не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.
При цьому, всупереч доводам апеляційної інстанції, суд першої інстанції у своєму рішенні не лише послався на вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року щодо застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, як джерела права, а й на конкретні рішення цього Суду, в яких зокрема зазначається про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою, суд першої інстанції цілком правомірно виходив з того, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування обвинуваченого від суду, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження та даних про його особу, а тому відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш мякий запобіжний захід.
Безпідставними визнає колегія суддів і доводи апеляційної скарги захисника про те, що рішення суду про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою носить дискримінаційний характер, на ґрунті національної (расової) ознаки, у порівнянні з іншими обвинуваченими, оскільки об`єктивні підстави для того, щоб погодитися з таким висновком відсутні.
Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, належним чином перевіривши матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне судове рішення.
У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 20 грудня 2019 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ __________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/3469/2019

Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_13

Доповідач - суддя ОСОБА_1