КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

14 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ з ДУ "Київський слідчий ізолятор" матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6
за участю сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0000935, внесеному до ЄРДР 12.09.2018 року, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Луганську, неодружений, зареєстрований: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; судимий: 1) 27.04.1995 року Ленінським районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 р., звільнений від покарання 11.05.1995 р. на підставі Указу президента України Про амністію; 2) 07.07.1997 року Ленінським районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 р. на дев`ять місяців позбавлення волі, звільнений з виправної установи 31.10.1997 р., відбувши покарання; 3) 03.12.1998 року Білокуракинським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 р. на три роки позбавлення волі, звільнений з виправної установи 23.10.2001 р., відбувши покарання; 4) 12.11.2002 року Марковським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 185 КК України на один рік шість місяців позбавлення волі, звільнений з виправної установи 28.02.2004 р., відбувши строк покарання; 5) 02.09.2004 року Ленінським районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 15,ч. 2 ст. 185 КК України на один рік позбавлення волі, звільнений з виправної установи 07.05.2005 р., відбувши покарання; 6) 16.01.2007 року Артемівським районним судом м. Луганська за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України на один рік позбавлення волі; 7) 18.06.2008 року Артемівським районним судом м. Луганська за ч. 1 ст. 309 КК України на два роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на два роки; 8) 11.08.2008 року Жовтневим районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на два роки шість місяців позбавлення волі, звільнений з виправної установи 11.02.2011 року, відбувши покарання; 9) 23.11.2011 року Лутугінським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ст. 70 КК України на два роки позбавлення волі, звільнений з виправної установи 28.08.2013 р., відбувши покарання; 10) 30.07.2015 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на чотири місяці арешту, звільнений з виправної установи 01.07.2016 р., відбувши покарання; 11) 06.09.2017 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на два роки позбавлення волі, звільнений з виправної установи 26.12.2017 р. на підставі Закону України Про амністію; 12) 23.05.2019 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на один рік три місяці позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23.05.2019 року, ОСОБА_5 остаточно визначене покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Також вироком ухвалено про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 6 220 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, а також на користь держави 286 грн. судових витрат за проведення експертних досліджень.

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

11.09.2018 року о 16.50 год. обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи в холі станції метро «Політехнічний інститут» КП «Київський метрополітен» в м. Києві, знаходячись поруч з потерпілою ОСОБА_7 помітив у лівій кишені куртки останньої мобільний телефон. В цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна,повторно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, викрадення чужого майна, ОСОБА_5 наблизився впритул до потерпілої, скористався відсутністю уваги з її боку, тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, викрав з лівої кишені куртки потерпілої, належний їй мобільний телефон «Iphone 6s» Spece Gray, 32 GB/А1688/, імеі1: НОМЕР_1 , вартістю 6220 гривень, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму. З викраденим майном обвинувачений з місця вчинення злочину зник і розпорядився ним на власний розсуд.

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 06.01.2020 року подав апеляційну скаргу, у якій просить: переглянути вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року в частині призначеного йому покарання.

Вказані апеляційні вимоги обвинувачений ОСОБА_5 вмотивував тим, що ухвалюючи вирок щодо нього суд першої інстанції відповідно до положень, визначених ст. 414 КПК України, призначив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, є явно несправедливим через суворість.

Звертає увагу на те, що повністю визнає вину у вчиненні інкримінованого злочину та щиро кається. Крім того, має тяжкі захворювання, на підставі чого вважає ухвалений вирок надто суворим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_5 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (в редакції від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, ступінь негативних наслідків, а саме майно не повернуто, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, суспільно-корисною працею не займався, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнав рецидив злочину.

З урахуванням викладеного, суд визнав необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості. Тим більше, з урахуванням того, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому не максимальний строк покарання, передбачений санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що він щиро кається у вчиненому та має тяжкі захворювання, на переконання колегії суддів, з урахуванням тяжкості злочину та особи винного не дають достатніх підстав для висновку про можливість застосування більш м`якого покарання, оскільки останній будучи раніше судимим за корисливі злочини на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив вчинивши новий злочин проти власності, що свідчить про не усвідомлення власної протиправної поведінки та її наслідків.

Виходячи з наведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, в тому числі про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , не вбачає законних підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0000935, внесеному 12.09.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_5 за ст. 185 ч. 2 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 а й л о Т. М. Ю д е н к о