Провадження № 1-кп/734/154/20 Справа № 734/1509/20
В И Р О К

іменем України

16 червня 2020 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000007, відомості про яке внесені 20 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , жителя військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

із участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

відповідно до ст.ст. 2, 4 і 27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_3 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_3 до лав Збройних Сил України. У подальшому солдат ОСОБА_3 направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 квітня 2019 року № 83 зарахований до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення і призначений на посаду курсанта навчального взводу начальної роти. За наказом № 154 від 01 серпня 2019 року командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 призначений на посаду майстра відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки 2-го ремонтного взводу бронетанкової техніки ремонтної роти. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 28 від 10 лютого 2020 року солдат ОСОБА_3 вважається таким, що самовільно залишив військову частину. На час проходження навчальних зборів у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_3 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, що визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців. Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених за посадою. Згідно зі ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 4 і 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу в умовах особливого періоду у військовій частині НОМЕР_1 , враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, 10 лютого 2020 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_1 . Військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_3 був відсутнім на військовій службі у період із 10 лютого 2020 року до 03 червня 2020 року, обов`язки військової служби не виконував і про належність до Збройних Сил України в інші органи влади не повідомляв, час проводив на власний розсуд. 03 червня 2020 року солдат ОСОБА_3 самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , де продовжив виконувати обов`язки військової служби.

Отже, солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, - самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду.

04 червня 2020 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_6 і обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 2 (два) місяці. В угоді викладені наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Угода від 04 червня 2020 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Дослідивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позиції прокурора ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 04 червня 2020 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, тобто більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, - у виді арешту строком на 2 (два) місяці. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. Крім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, і вважає необхідним затвердити вказану угоду, призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами кримінального процесу покарання.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 04 червня 2020 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_6 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 відраховувати із часу його фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів із дня проголошення. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя