КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 11 січня 2020 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року,

за участі: прокурора адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 , накладено арешт на майно, яке належить підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:земельну ділянку кадастровий номер 0:06:000:2031, площею 1.879 га, яка розташована за адресою: Чернігівська область, Борзнянський район, м. Борзна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08.
Заборонено будь-яким чином відчужувати зазначене майно та заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, окрім, як за відповідним зверненням Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () та уповноважених ним осіб, стосовно об`єкту рухомого та нерухомого майна, на які накладено арешт.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року, скасувати її, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування.

Щодо строку апеляційного оскарження зазначає, що розгляд клопотання слідчого відбувся без участі власника майна ОСОБА_6 та її представника, копію ухвали від не направлено, про її існування стало відомо 18 листопада 2019 року під час відкриття усіх матеріалів кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, апеляційну скаргу направлено поштовим зв`язком 21 листопада 2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва, яка надійшла 25 листопада 2019 року.
Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною, невмотивованою та такою, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК, постановлену з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки не містить чіткого визначення мети такого обмежувального заходу та наявності ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Стверджує, що пред`явлена підозра ОСОБА_6 є необґрунтованою, оскільки, у даному кримінальному провадженні відсутні належні і допустимі докази причетності її до інкримінованих їй дій.
На думку адвоката, відсутні підстави для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження доводів викладених у клопотанні, а слідчим суддею не надано їм оцінки з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
В матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що зазначена земельна ділянка набута ОСОБА_6 кримінально-протиправним шляхом, що вона, як власником земельної ділянки, вживались заходи щодо її приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Як стверджує апелянт, арештоване майно не співрозмірне обмеженню права власності завданням кримінального провадження, оскільки, ринкова вартість земельної ділянки в значній мірі більша ніж інкримінований предмет неправомірної вигоди який нібито отриманий ОСОБА_6 .
Сторона захисту не вбачає правових підстав для арешту майна, зазначеного у клопотанні слідчого та можливість його конфіскації у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_5 , яка просила задовольнити її апеляційну скаргу, пояснення прокурора щодо необхідності залишення без змін ухвали слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не пропущено, з огляду на положення абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, однак апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Територіальним управлінням ДБР, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 23 липня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000945, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

28 серпня 2019 ОСОБА_6 у порядку, передбаченому положеннями ст. 208 КПК України, затримано співробітниками правоохоронних органів, та наступного дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дії з використанням наданої їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Згідно з розпорядження голови Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області № 33-к від 25 квітня 2018 року ОСОБА_6 призначено на посаду завідувача сектору культури Борзнянської районної державної адміністрації.
15 жовтня 2019 року слідчий Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 , звернулася до Печерського районного суду м. Києва з клопотання про накладення арешту на майно, яке належить підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:земельну ділянку кадастровий номер 0:06:000:2031, площею 1.879 га, яка розташована за адресою: Чернігівська область, Борзнянський район, м. Борзна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року вказане клопотання задоволено.
Колегія суддів погоджуються з висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційних скарг колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК Україниі бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів судового провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, всупереч доводам апеляційної скарги.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому їй повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо неї такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Крім того, як встановила колегія суддів, майно, на яке просив накласти арешт слідчий, знаходяться у власності ОСОБА_6 , а тому існує обґрунтований ризик його відчуження задля запобігання можливої конфіскації у разі в майбутньому доведеності висунутого обвинувачення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132,170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно, що належать підозрюваній ОСОБА_6 та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

Посилання апелянта на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких, могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.
Безпідставними є твердження адвоката ОСОБА_5 про те, що відповідне клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки не містить чіткого визначення мети та наявності ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України. Як вбачається з матеріалів органу досудового розслідування, метою накладення арешту є конфіскація майна, а тому існує ризик відчуження зазначеного майна.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що арештоване майно не співрозмірне обмеженню права власності завданням кримінального провадження, оскільки, ринкова вартість земельної ділянки в значній мірі більша ніж інкримінований предмет неправомірної вигоди який нібито отриманий ОСОБА_6 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вказана обставина підлягає перевірці під час розгляду справи по суті судом першої інстанції.
Окрім того, за інформацією прокурора, наданою у суді апеляційної інстанції, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні закінчено і справа направлена до суду для розгляду по суті.
Враховуючи наведене, доводи адвоката ОСОБА_5 , які зазначені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час дослідження матеріалі провадження. Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, яка відповідає вимогам ст.ст. 172,173 КПК України.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 , накладено арешт на майно, яке належить підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: земельну ділянку кадастровий номер 0:06:000:2031, площею 1.879 га, яка розташована за адресою: Чернігівська область, Борзнянський район, м. Борзна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, - залишити без змін, а апеляційну скаргуадвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 ,- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/919/2020 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_10
Категорія ст.170 КПК Доповідач ОСОБА_9