КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2929/2019 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0019427 від 22.12.2015 по обвинуваченню за ч.1 ст. 286 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватою за ч.1 ст.286 КК України та їй призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки, із одночасним звільненням останньої від відбування покарання на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином), задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 100 394,45 грн. (сто тисяч триста дев`яносто чотири гривні 45 копійок).

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнана винуватою у тому, що вона 24.07.2015 близько 21:20 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Huindai Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по другій смузі руху, яка позначена дорожнім знаком 5.11 дод. 1 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», проїзної частини пр. Ватутіна у місті Києві зі сторони мосту «Московський» у напрямку приватного сектору «Русанівські сади», в світлий час доби, по сухому чистому асфальтобетонному покриттю, зі швидкістю приблизно 60 км/год, порушила вимоги п.п. 2.3.б), 13.1, 13.3, 17.1 ПДР України, а саме, будучи неуважною і неправильно відреагувавши на зміну дорожньої обстановки, з урахуванням швидкості руху свого автомобіля, не дотрималась безпечного інтервалу з велосипедом марки «Bergamont Revox» під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в попутному напрямку, та під час його випередження, створивши небезпеку для його руху, здійснила зіткнення правою боковою частиною керованого нею автомобіля з лівою частиною велосипеда від чого ОСОБА_9 впав на проїзну частину і отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1361/Е, за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати.

Зазначає, що основним доказом, на якому ґрунтується судове рішення, є протокол про адміністративне правопорушення АП1 № 148946 від 24.07.2017, однак який є недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням законодавства, а саме не підписаний особою, яка його склала.

Звертає увагу на те, що постановою слідчого було призначено комплексну судово-автотехнічну та фототехнічну експертизи, однак насправді проведена була лише автотехнічна експертиза, з якої неможливо зробити висновок про порушення ПДР обвинуваченою ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає таким, що відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим, підтвердженим зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та належним чином дослідженимив судовому засіданні, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Зокрема, вина ОСОБА_6 в порушенні нею п.п. 2.3.б), 13.1, 13.3, 17.1 ПДР України внаслідок чого велосипедисту ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: а) садна лівої гомілки, лівого передпліччя, правої кисті; б) закритої травми лівого колінного суглобу: розриву задньої хрестоподібної зв`язки, синовіїт, садні лівого колінного суглобу, і останні відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, доводами апеляційної скарги захисника не спростовуються.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що 24.07.2015, близько 21-ї години, він рухався на велосипеді марки «Bergamont Revox» зі сторони мосту «Московський» у напрямку приватного сектору «Русанівські сади» в смузі для руху маршрутних транспортних засобів проїзної частини просп. Ватутіна у м. Києві, рух велосипедів по якій дозволено. Швидкість його велосипеда складала близько 30 км/год, рух автотранспорту був вільний, із середньою інтенсивністю. Доїжджаючи до з`їзду на вул. П.Вершигори, рухаючись прямо у вказаному вище напрямку, не змінюючи напрямку руху, він відчув удар у ліву частину керма транспортним засобом світлого кольору, внаслідок чого кермо розвернулось, що призвело до його падіння на асфальтобетонне покриття та травмування.
Піднявши після падіння голову, він побачив, що удар у ліву частину керма його велосипеда було спричинено автомобілем марки «Huindai Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який загальмував і зупинився за декілька десятків метрів від місця зіткнення та з якого вийшли чоловік і жінка, яка була за кермом, та які підійшли до нього на місце зіткнення.
Крім того, потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що внаслідок падіння після зіткнення з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_6 , він найбільше травмував ліве коліно. Також було травмовано кисть, частину підборіддя та лівий ліктьовий суглоб. На місці ДТП працівниками патрульної служби йому була надана первинна медична допомога, від госпіталізації він відмовився, однак в подальшому звернувся до лікарні.

На місці ДТП працівниками патрульної служби було складено протокол про адміністративне правопорушення АП1 № 148946 згідно якого ОСОБА_6 допустила зіткнення із велосипедом ОСОБА_9 , та схему місця ДТП, які були підписані ОСОБА_6 без жодних зауважень.

Встановлені судом обставини також підтверджуються :

- даними висновку комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 12-1/934-9/377 від 24.05.2017, згідно яких в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед ДТП, водій ОСОБА_6 повинна була керуватися вимогами пунктів: 17.1, 13.1, 13.3 ПДР України, і в даній дорожній ситуації з технічної точки зору в діях ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 13.1, 13.3 ПДР України. Оцінка дій ОСОБА_6 стосовно відповідності вимогам пункту 17.1 ПДР України не потребує спеціальних знань і може бути вирішена судом самостійно на підставі вимог ПДР України. З технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП є невідповідність дій ОСОБА_6 вимогам п.п.13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України.
- даними висновку судово-медичної експертизи № 1361/Е, проведеної 20.07.2016 - 04.08.2016, згідно якої на момент звернення за медичною допомогою 25.07.2015 у потерпілого ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження: а) садна лівої гомілки, лівого передпліччя, правої кисті; б) закрита травма лівого колінного суглобу: розрив задньої хрестоподібної зв`язки, синовіїт, садна лівого колінного суглобу. Виявлене тілесне ушкодження, вказане в п. б), відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, а кожне з виявлених тілесних ушкоджень, вказаних в п. а), відноситься до легкого тілесного ушкодження. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупих предметів, що могло бути при транспортній травмі (травма водія велосипеда, який рухався, при зіткненні з перешкодою) та за давністю можуть відповідати вказаному терміну.

- даними висновку судової психологічної експертизи № 10079/16-61 від 04.05.2017, за яким ситуація, пов`язана з отриманням середньої тяжкості тілесних ушкоджень в результаті ДТП 24.07.2015 за участю водія ОСОБА_6 , виступає для ОСОБА_9 психотравмуючою і носить тривалий і затяжний характер. Ситуація, яка описана в матеріалах кримінального провадження за №0019427 від 22.12.2015, може розглядатися як психологічна основа для спричинення моральної шкоди ОСОБА_9 , внаслідок чого має факт душевних страждань у зв`язку із ушкодженням здоров`я та тривалого часу його відновлення. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої ОСОБА_9 моральної шкоди, під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.07.2015, з урахуванням психологічних коефіцієнтів складатиме 216 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення.

Допитані в суді 1-ї інстанції експерти, які проводили автотехнічну та фототехнічну експертизи № 12-1/934-9/377 від 24.05.2017, судово-медичну експертизу № 1361/Е, проведену 20.07.2016 - 04.08.2016, судову психологічну експертизу № 10079/16-61 від 04.05.2017, - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під присягою підтвердили викладені у експертизах висновки.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими, як і доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказу протоколу АП1 № 148946 від 2407.2017, складеного щодо ОСОБА_6 , з урахуванням того, що він підписаний обвинуваченою без жодних зауважень, і про те, що вона не вчиняла ДТП, з її боку не йшлося, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Отже, з урахуванням того, що здобуті у кримінальному провадженні докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими і не викликають сумніву в їх достовірності та достатності для належної правової оцінки дій обвинуваченої та визнання її винуватості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_6 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, яке полягає в умисному порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, є правильним, і підстав для його пом`якшення не вбачається.

Зокрема, судом 1-ї інстанції враховано, що обвинувачена на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судима; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особливості й обставини вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, її поведінку під час та після вчинення злочину, характер та мотиви допущених обвинуваченою порушень правил безпеки дорожнього руху, думку прокурора та потерпілого у справі, щодо необхідної міри покарання, а отже висновок суду про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді штрафу, є достатнім для цього.

Що стосується цивільного позову, то колегія суддів вважає висновок суду 1-ї інстанції в цій частині вмотивованим.

Згідно вимог ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню суд 1-ї інстанції виходив з характеру та тривалості фізичних і моральних страждань потерпілого ОСОБА_9 , його стану здоров`я до та після ДТП, врахував, що внаслідок ДТП потерпілий став тимчасово непридатним для регулярної праці, тривалий час витратив на відновлення свого здоров`я, в другому півріччі 2015 - в 2016 році змушений був багато часу приділяти досудовому розслідуванню, в результаті чого не зміг працевлаштуватись та слідувати життєвим планам, на ґрунті вказаних подій в сім`ї потерпілого склалися напружені відносини з батьками, що викликало значний та тривалий стрес, враховує, що потерплій не зміг досить тривалий час приділяти увагу вело тренуванням , які мають велике значення у його житті, а тому враховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках потерпілого, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь потерпілого ОСОБА_9 в сумі 45 000 грн., і з таким висновком погоджується колегія суддів.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4