Справа № 592/2481/20
Провадження № 1-кп/592/436/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000462 від 04 лютого 2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Храпівщина, Сумського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працездатного, який ніде не працює та не навчається, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу, діючи умисно, придбав 04.02.2020 в денний час по вул. Курській в м. Суми у невстановленої в ході досудового слідства особи холодну зброю, а саме: ніж, який згідно висновку експерта № 19/119/6/5/2-9е від 12.02.2020 є коротко клинковою холодною зброєю колючо-ріжучої дії, виготовленим саморобним способом.
04.02.2020, у вечірній час доби, приблизно о 21 год. 30 хв., у ОСОБА_3 , який знаходився біля будинку № 57 по вулиці Р. Атаманюка в м. Суми було виявлено ніж, який згідно висновку експерта № 19/119/6/5/2-9е від 12.02.2020 є коротко клинковою холодною зброєю колючо-ріжучої дії, виготовленим саморобним способом.
У відповідності до правового висновку щодо відповідальності за незаконне поводження із вогнепальною, холодною зброєю (крім гладко ствольної мисливської), бойовими припасами, вибуховими речовинами та вибуховими пристроями, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к (провадження № 13-28кс19) об`єктивну сторону злочину, передбаченого статті 263 КК, утворює носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної та холодної зброї (крім гладко ствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв (далі - зброя) без передбаченого законом дозволу. Конструкція наведеної правової норми є бланкетною, тобто містить відсилання до спеціального закону, яким установлено одержання дозволу на зазначені вище дії.
У розумінні статті 263 КК України «передбаченим законом дозволом» на поводження зі зброєю варто вважати дозвіл, що може бути встановлений будь-яким нормативно- правовим актом, у тому числі підзаконним.
За таких обставин, ОСОБА_3 діючи умисно, у порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 (з наступними змінами) та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, незаконно носив при собі ніж який є холодною зброєю.
19.02.2020 між прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 з участю захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні також просить укладену з прокурором угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, не оспорює та визнає всі без винятку обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті; також зазначив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник просить затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому обумовлену в ній міру покарання.

У судовому засіданні прокурор, захисник та обвинувачений підтвердили, що при укладанні угоди діяли добровільно, тобто угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

За таких обставин суд не вбачає необхідності витребувати додаткові документи чи викликати в судове засідання інших осіб для допиту з метою перевірки добровільності укладення угоди сторонами. Суд об`єктивно вважає, що угода між сторонами є добровільною.

Згідно укладеної угоди, прокурор та ОСОБА_3 дійшли згоди, щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 263 КК України. Обвинувачений у повному обсязі сформульованого обвинувачення, беззастережно визнав свою винуватість у вчинені даного злочину. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинений злочин, а саме у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні обвинуваченому.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до правил ст. 468, п.1 ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 263 КК України, як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено. ОСОБА_3 має молодий вік, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, у судовому засіданні надавав узгоджені правдиві показання, що підтверджує його розкаяння.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 263 КК України, є злочином середньої тяжкості, від якого в даному випадку потерпілих немає.

Таким чином, судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Так, покарання, узгоджене сторонами угоди відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, санкції ч.2 ст. 263 КК України.

Підстави для відмови в затвердженні цієї угоди, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 1256 грн. 08 коп.

Клопотання прокурором про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили не заявлялось, а тому суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувати.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 з однієї сторони та з іншої сторони ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладену 19 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000462 від 04 лютого 2020 року.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 263 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) грн. 08 коп.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, згідно постанови слідчого про визнання предмету речовим доказом від 04.02.2020, який знаходиться на зберіганні у камері речових доказів Сумського ВП ГУНП в Сумській області згідно квитанції № 1404 від 19.02.2020 ніж довжиною 24,5 см, довжина клинкової частини 12,5 см, ширина клинка 2,3 см. знищити.

Роз`яснити ОСОБА_3 про його обов`язок виконання умов угоди про визнання винуватості та передбачену ст. 389-1 КК України кримінальну відповідальність за невиконання умов угоди про визнання винуватості.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право впродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Вирок може бути оскаржений у порядку, передбаченому КПК України, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена;

шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1