Справа № 308/2930/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000128 старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено 18.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000128, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, погоджене прокурором про застосування відносно підозрюваного
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мукачево, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000128 старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із клопотанням, у кримінальному провадженні відомості про яке внесено 18.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000128, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, погоджене прокурором про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Клопотання мотивовано тим, що 18.03.2020 до Управління СБУ в Закарпатській області надійшла заява громадянина ОСОБА_8 , щодо вимагання у нього грошових коштів громадянами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 . Відомості по даному факту внесенні прокуратурою Закарпатської області до ЄРДР за №0000128 від 18.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

В клопотанні вказано, що як встановлено досудовим розслідуванням: 17 березня 2020 року в період з 13.00 години до 16.30 години, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тобто до вчинення злочину домовившись про спільне його вчинення, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, із застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я особи, пред`явили незаконну вимогу ОСОБА_8 про передачу їм 15000 доларів США еквівалентом 405849 гривень, згідно офіційного курсу НБУ, за наступних обставин.

Так, 17 березня 2020 року приблизно о 13 годині, ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , знаходячись неподалік автостанції міста Мукачево, що на перехресті вулиці Миру та академіка Павлова в м. Мукачево, побачивши, що по пішохідній частині із автовокзалу рухається ОСОБА_8 , підбігли до нього та наносячи йому серію ударів руками, проти його волі і згоди заштовхали останнього до автомобіля марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , таким чином позбавивши його можливості втекти, повезли потерпілого до лісосмуги за межі міста Мукачево в районі «Червоної гірки».

Прибувши до лісосмуги, що в районі «Червоної гірки» поблизу міста Мукачева, ОСОБА_10 , ОСОБА_4 разом із ОСОБА_11 , витягли із автомобіля потерпілого ОСОБА_8 де продовжили наносити останньому удари руками та ногами по різним частинам тіла та погрожуючи вбивством пред`явили йому безпідставну протиправну вимогу передачі їм 15000 доларів США в термін до 18.03.2020, при цьому з метою демонстрації справжності своїх злочинних намірів ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 взявши із багажнику дерев`яні палиці нанесли потерпілому ряд ударів по тулубу.

В подальшому, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , реалізуючи спільний злочинний намір на незаконне збагачення, шляхом вимагання грошових коштів у ОСОБА_8 , з лісосмуги на автомобілі марки «FordFusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , перемістились до готелю «Інтурист», який розташований за адресою в м. Мукачево, вул. Духновича, 93, де перебував ОСОБА_9 та повторно пред`явив потерпілому протиправну вимогу передачі грошових коштів в сумі 15000 доларів США за нібито уявний борг до 18.03.2020, при цьому погрожую чи потерпілому ОСОБА_8 поламати руки і ноги.

Після чого, ОСОБА_9 реалізуючи кінцеву мету злочинної діяльності направлену на протиправне отримання грошових коштів в ОСОБА_8 надав вказівку ОСОБА_4 відвезти його на зустріч до його матері ОСОБА_12 за місцем її роботи, а саме до адміністративної будівлі Мукачівської ДПІ Головного управління Державної податкової служби в м. Мукачево, що за адресою м. Мукачево, вул. Августина Волошина, щоб вона терміново знайшла частину грошових коштів в сумі 2500 доларів США, при цьому надав вказівку пригрозити їй, що в разі не передачі їм зазначеної суми, її син буде утримуватись в них.

На виконання злочинної вказівки ОСОБА_9 , ОСОБА_4 взявши потерпілого ОСОБА_8 поїхав із ним за місцем роботи матері останнього, що за адресою АДРЕСА_2 , де ОСОБА_4 висловив наведену вище вимогу ОСОБА_13 , після чого разом із потерпілим ОСОБА_8 повернувся до готелю «Інтурист», що в м. Мукачево по вулиці Духновича, 93, де ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 з метою подальшо гозалякування потерпілого ОСОБА_8 шляхом психологічного тиску та погрозою утримувати в підвалі вказаного готельного комплексу до моменту передачі їм 2500 доларів США.

Побачивши, що потерпілий ОСОБА_8 заляканий та ним надано згоду на передачу грошових коштів в сумі 2500 доларів на наступний день, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 відпустили потерпілого.

На наступний день, 18.03.2020 о 12 годині 10 хвилин потерпілий ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_9 та повідомив, що в нього наявні дві тисячі доларів США, які готовий передати йому, на що ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 з метою конспірації своєї злочинної діяльності від можливого викриття працівниками правоохоронних органів виїхали на автомобілі марки «Ауді» державний номерний знак НОМЕР_2 до міста Ужгород, а потерпілому ОСОБА_8 наказав передати грошові кошти в сумі 2000 доларів США своїй дружині ОСОБА_14 за місцем свого проживання, що за адресою АДРЕСА_3 .

В клопотанін вказано, що в подальшому, 18.03.2020 о 14 годині 10 хвилин, одразу після передачі потерпілим ОСОБА_8 , в АДРЕСА_3 , частини грошових коштів в сумі 1000 доларів США ОСОБА_14 в рамках контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, післячого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України неподалік адміністративної будівлі УСБ України в Закарпатськійобласті, що за адресою м. Ужгород, вул. Довженка, 3.

Слідчий зазначає, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких на даний час встановлюється.

Як зазначено у клопотанні, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеженні його прав і свобод (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий вказує, що 19 березня 2020 року о 14 годині 40 хвилин ОСОБА_4 затримано відповідно до ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України та поміщено до ІТТ №1 ГУНП в Закарпатській області.

20 березня 2020 року о 14.10 годині ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеженні його прав і свобод (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В клопотанні вказано, що наявність обґрунтованої підозри, повідомленої стороною обвинувачення ОСОБА_4 підтверджується наступними зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: заявою про вчинення кримінального правопорушення громадянина ОСОБА_8 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколами проведення впізнання особи по фотознімках із потерпілим ОСОБА_8 ; протоколом огляду місця події від 19.03.2020 в будинку АДРЕСА_3 ; протоколом затримання; матеріалами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, які на даний час не розтаємнені; іншими матеріалами кримінального провадження.

В клопотанні вказано, що на думку сторони обвинувачення докази, які зібрані на даному початковому етапі слідства в достатній для обрання запобіжного заходу мірі обґрунтовують підозру ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих дій.

В клопотанні вказано, що відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

Переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Слідчий зазначає,що вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами Європейського союзу, а саме: Румунією, Угорщиною, Словацькою Республікою та Республікою Польща дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховування від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України.

Незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні. Так, слідчий зазначає, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, які вже встановлені та будуть встановлені, а також їх родичів з метою дачі, зміни ними показань на його користь. Також ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 , а тому будучи на волі він зможе здійснити підкуп чи застосувати насильство до нього, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. При оцінці доведеності даного ризику слідчий вказує на необхідність врахувати сам характер кримінального правопорушення, а саме спосіб його вчинення вимога передачі грошових коштів із нанесення тілесних ушкоджень потерпілому та утримання його поза його волею. Вказане свідчить, що оскільки ОСОБА_4 вже вдавався до насильницьких дій відносно ОСОБА_8 , наявний ризик повторного вчинення ним аналогічних дій вже з метою впливу на його позицію.

Крім цього, як вказано у клопотанні ОСОБА_4 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань.

Як вказує слідчий аналогічним чином ОСОБА_4 зможе впливати ще на понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз. Слідчий зазначає, що це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Слідчий вказує і на те, що знаходячись на волі, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати ви гідні для нього неправдиві показання.

Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Слідчий зазначає, що будучи на волі, ОСОБА_4 й надалі матиме можливість вчиняти насильницькі дії відносно ОСОБА_8 .

Крім цього, слідчий зазначає, що враховуючи кримінальні зв`язки ОСОБА_4 , відсутність офіційної роботи та легальних доходів, спосіб кримінального правопорушення (насильство), наявні підстави вважати, що останній будучи на волі може вдатися до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.

Таким чином, як зазначає слідчий підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність вищевказаних ризиків.

Частиною 2 статті 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів, про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини та утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

В клопотанні вказано, що ОСОБА_4 на підставі вагомих доказів обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який йому у випадку визнання винним, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років; є особою молодого віку, стан здоров`я якого не перешкоджає утриманню під вартою; офіційно ніде не працює.

В клопотанні вказано, що інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 та не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), зазначив: «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу».

Слідчий вказує, на те, що слід врахувати реакцію суспільства та соціальні наслідки правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 , враховуючи спосіб вчинення злочину, знаряддя час та місце його вчинення, зокрема в другому по населенню місті Закарпатської області, в людному місці поблизу житлових будинків, а також той факт, що нещодавно в м. Мукачево вже відбувалась стрілянина в центрі міста, що викликає обурення мешканців міста та області в цілому.

В клопотанні вказано, що оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням насильства, на думку сторони обвинувачення суд на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України не повинен визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей ст.ст.40, 131, 132, 176 178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий просить: застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мукачево, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, з вищою освітою, відповідно до ст. 89 КК України такого, що вважається не судимий, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Захисники підозрюваного у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні вказаного клопотання. Крім того, просили врахувати особу підозрюваного, раніше не судимий, останній не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, заперечили порти обґрунтованості підозри.
Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку своїх захисників, просив відмовити в задоволенні клопотання.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що органом досудового слідства - СУ Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за № 0000128 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
20.03.2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 189 КК України кваліфікуючими ознаками якого є вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеженні його прав і свобод (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).
Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».
Слідчий суддя враховує, що згідно наданого до матеріалів клопотання протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 та заяви про вчинення злочину, останній вказував на безпідставність вимоги підозрюваних, щодо боргування коштів. Так, згідно показів потерпілого, на автостанції в м. Мукачево він зустрівся зі своїми знайомими, а саме: ОСОБА_16 на прізвисько « ОСОБА_17 », ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та ОСОБА_20 , які примусово заштовхали його в автомобіль (марку та номерні знаки якого він не запам`ятав), та вивезли його в лісосмугу поблизу м. Мукачево. Там, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 наносили йому тілесні ушкодження. В подальшому привезли потерпілого до готельного комплексу «Інтурист», де ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 продовжили завдали ОСОБА_8 тілесні ушкодження у різні частини тіла. Після чого до потерпілого підійшов ОСОБА_24 , на прізвисько « ОСОБА_17 »,та висловив ОСОБА_8 вимогу 15 000 дол. США, за уявний борг, супутньо пригрозивши, що в разі ненадання грошових коштів поламає потерпілому руки та ноги. Окрім того в своїх показах ОСОБА_8 , вказав, що ОСОБА_21 , разом із ним, за вказівкою ОСОБА_25 поїхали за місцем роботи матері потерпілого, ОСОБА_12 , де їй також висловили вимогу щодо передачі частини суми у розмірі 2500 дол. США, а в разі не передачі коштів пригрозили, що у їх сім`ї будуть проблеми. Після чого ОСОБА_21 привіз ОСОБА_8 , до готельного комплексу «Інтурист». В подальшому потерпілий переконав ОСОБА_26 на прізвисько « ОСОБА_17 », ОСОБА_4 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 , в тому, що не буде тікати з міста та пообіцяв обов`язково знайти кошти до 18.03.2020 року, у зв`язку із чим його відпустили.
Крім того, слідчий суддя враховує, що згідно наданого до матеріалів клопотання протоколу впізнання особи, ОСОБА_8 впізнав серед інших саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 19.03.2020 року, яка є матір`ю ОСОБА_8 вказувала, що 17.03.2020 року її покликали з роботи у зв`язку тим, що приїхав її син. Після чого вона побачила свого сина, який сказав що їм потрібно сісти у автомобіль, припаркований біля будівлі. Вона звернула увагу на те, що по всьому одягу, в який був одягнутий син містяться сліди від підошв взуття, спортивний костюм був брудний, та коли він сідав до автомобіля йому було боляче. В автомобілі за кермом сидів водій, чоловік міцної статури, високого зросту, на обличчі була борода рудого кольору. Після чого водій повідомив їй, що син винен їм гроші, в загальному 15000 тис. дол..США. Вона сказала що зможе надати 2500 тис. дол.., але щоб його відпустили, на що водій сказав що не може це зробити бо її син знову зникне. Після чого вона залишила авто, а водій разом з сином поїхали. Коли син увечері прийшов додому вона побачили що по всьому тілу у нього синяки та розбита голова на макушці.
Згідно висновку експерта №134 від 19.03.2020 року у ОСОБА_8 виявлені легкі тілесні ушкодження, та вказується, що було нанесено не менше 17-ти ударів, які виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути затиснуті в кулак руки та обуті ноги сторонньої людини, а також предмет, на який вказує потерпілий (дерев`яна палиця). По давності виникнення вище вказані тілесні ушкодження вкладаються час пригоди яка відбувалась 17.03.2020 та не виключена можливість виникнення їх за обставин про які повідомляє потерпілий.
Згідно протоколу огляду місця події від 19.03.2020 року на підставі добровільної заяви ОСОБА_14 проведено огляд будинку за її місцем проживання що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та автомобіля «Lexus LX 570» д.н. НОМЕР_3 чорного кольору. В ході якого при огляді будинку за вказаною адресою було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 1000 (однієї тисячі) дол. США та 1300 (одна тисяча триста) грн.
Згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.03.2020 було узаконено проведений обшук в будинку за адресою: АДРЕСА_3 та автомобіля «Lexus LX 570» д.н. НОМЕР_3 чорного кольору. В ході якого при огляді будинку за вказаною адресою було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 1000 (однієї тисячі) дол. США та 1300 (одна тисяча триста) грн.
Крім того, вказані свідок та потерпілий були попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України та ст.ст. 384, 385 КК України відповідно.
Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про причетність підозрюваного до вищевказаного злочину.
При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.
Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у його вчиненні, оскільки, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 189 КК України, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, яке згідно з санкцією вказаної статті карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років.
Згідно протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину, копія якого міститься у матеріалах клопотання, 19 березня 2020 року о 14 годині 42 хвилин ОСОБА_4 , було затримано.
Окрім того, до матеріалів клопотання додано копію повідомлення про підозру, згідно якої 20.03.2020 року, ОСОБА_4 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 189 КК України кваліфікуючими ознаками якого є вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеженні його прав і свобод (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років, та вказаний злочин відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином.
Слідчий суддя враховує також, що ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України лише 20.03.2020, тобто є підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, що унеможливить повноту, всебічність при розслідуванні даного кримінального провадження, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що на цей час, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_4 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_4 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_4 .
Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, може в подальшому перешкоджати повному та всебічному досудовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності такої поведінки підозрюваного.
Також, необхідно врахувати категорію зазначеного правопорушення, у зв`язку з чим досудове розслідування передбачає проведення великого обсягу слідчих (розшукових) дій, пов`язаних з встановленням місцезнаходження та вилучення відповідних речей та документів, які мають доказове значення для даного провадження, що у сукупності вказує на наявність реальних ризиків, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Слідчий суддя вважає, доведеним те, що існує реальна загроза того, що підозрюваний перебуваючи на волі може впливати на потерпілого та свідка. Крім того, підозрюваний знайомий з потерпілим та свідком, які встановлені під час досудового розслідування, а тому існує ризик незаконного впливу підозрюваного на свідка та потерпілого з метою зміни їх показів на свою користь, з метою уникнення кримінальної відповідальності, самостійно або через знайомих, шляхом вмовляння, погроз або іншим способом.
Слідчий суддя вважає, що з огляду на обставини вчинення правопорушення, доводи сторони обвинувачення, існує імовірність того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може вчиняти тиск на свідка вказаного у даному кримінальному провадженні а саме: ОСОБА_12 , та потерпілого ОСОБА_8 та може незаконно перешкоджати встановленню інших можливих свідків та інших співучасників даного злочину, а відтак вважає неможливим забезпечення контролю за поведінкою підозрюваного в умовах, які не пов`язані з триманням під вартою та відповідно запобігання вказаних в ухвалі ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Окрім наявності вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_4 , має постійне місце проживання, раніше не судимий, стан його здоров`я.
Вивченням особи підозрюваного встановлено, що останній офіційно не працює, має постійне місце проживання та позитивно характеризуються за місцем проживання.
Разом з тим, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 , було повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, таким чином є обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_4 зможе і надалі продовжувати злочинну діяльність, вчинити й інші кримінальні правопорушення.
Доводи сторони захисту про відсутність підстав вважати підозру обгрунтованою, не є підставою відмови в обранні до ОСОБА_4 , запобіжного заходу, оскільки у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованості підозри наданими слідчому судді доказами.
Що стосується доводів захисників про міцні соціальні зв`язки підозрюваного із родиною, то вказані самі по собі ці факти не можуть свідчити про міцні соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки соціальний зв`язок - соціальна дія, що виражає залежність і сумісність людей або груп. Це сукупність особливих залежностей одних соціальних суб`єктів від інших, їх взаємні відносини, які об`єднують людей у відповідні соціальні спільності і свідчать про їх колективне існування. Це поняття, що означає будь-які соціокультурні обов`язки індивідів або груп індивідів відносно один одного.
Посилання адвокатів на штучність кваліфікації події за ч. 2 ст. 189 КК України, не знайшли свого підтвердження. Крім того, на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про обрання запобіжного заходу підозрюваній особі.
Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК України, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеженні його прав і свобод (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 , у виді тримання під вартою.
Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками для конкретних осіб, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховується слідчим суддею і те, що сам злочин, який інкремінується ОСОБА_4 , стосується вимаганню з погрозами насильства над потерпілим, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що в свою чергу є порушенням громадської безпеки не тільки потерпілих, свідків даного кримінального провадження, але й суспільства вцілому. Громадська безпека є елементом, складовою національної безпеки України, яка виначається в Законі України "Про основи національної безпеки України" як захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам. Зазначений вид злочину щодо вимагання вчиненого групою осіб та відповідно співучасть у такому злочині має суспільний інтерес.
Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя, вважає обґрунтованим висновок про необхідність застосування до підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_4 , заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.
При цьому, обставини, які зазначені підозрюваним та його захисниками не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, оскільки дані обставини є такими, які характеризують підозрюваного, і не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Доводи сторони захисту про наявність інших свідків події та документів що свідчать на користь позиції підозрюваного, не підтверджуються жодними доказами, та не спростовують вказаних вище ризиків чи підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Щодо тверджень захисників про те, що ОСОБА_4 не було повідомлено про підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється (формулювання підозри), слідчий суддя зазначає наступне.

Так, п. 1 ч. 5 ст. 206 КПК України передбачає, що незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе, зокрема існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду.
Статтею 208 КПК визначено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.
Відповідно до ч. 5 ст. 208 КПК України, про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

З протоколу затримання від 19.03.2020 року видно, що такий відповідає вимогам ст.208 КПК України, а зазначення у протоколі затримання відомостей про злочин, у вчиненні якого підозрюється особа, вищевказаними положеннями не вимагається. При цьому в протоколі містяться відомості про затримання особи підозрювану у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 189 КК України.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Згідно протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 та заяви про вчинення злочину, останній вказував на безпідставність вимоги підозрюваних, щодо боргування коштів. Так, згідно показів потерпілого, потерпілий переконав ОСОБА_26 на прізвисько « ОСОБА_17 », ОСОБА_4 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 , в тому, що не буде тікати з міста та пообіцяв обов`язково знайти кошти до 18.03.2020 року, у зв`язку із чим його відпустили.
Згідно обставин справи, в подальшому, потерпілому наказали передати грошові кошти дружині ОСОБА_14 за місцем її проживання, та одразу після передачі потерпілим ОСОБА_8 в місті Мукачеві частини грошових коштів в рамках контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту ОСОБА_9 та інших осіб було затримано в порядку ст. 208 КПК України в м.Ужгород.
Згідно протоколу огляду місця події від 19.03.2020 року на підставі добровільної заяви ОСОБА_14 проведено огляд будинку за її місцем проживання що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та автомобіля «Lexus LX 570» д.н. НОМЕР_3 чорного кольору. В ході якого при огляді будинку за вказаною адресою було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 1000 (однієї тисячі) дол. США та 1300 (одна тисяча триста) грн.
Згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.03.2020 було узаконено проведений обшук в будинку за адресою: АДРЕСА_3 та автомобіля «Lexus LX 570» д.н. НОМЕР_3 чорного кольору. В ході якого при огляді будинку за вказаною адресою було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 1000 (однієї тисячі) дол. США та 1300 (одна тисяча триста) грн.
У даному випадку встановлено, що підозрюваний був затриманний в порядку ст. 208 КПК України, що підтверджується відповідним протоколом, складеним уповноваженою на те особою, з підстав, визначених процесуальним законом, безпосередньо під час вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, тобто згідно п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, а обставин визначених ч. 5 ст. 206 КПК України не встановлено.
Частиною 3 статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
З матеріалів кримінального провадження та судового розгляду вбачається, що підозрюваному ОСОБА_4 , інкримінується вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеженні його прав і свобод (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, крім того, згідно дослідженого висновку експерта вбачається застосування до потерпілого безпосередньо насильства, про що свідчать також його покази та покази свідка, та висновки експерта.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , було вчинено із застосуванням насильства відносно потерпілого, вважаю за можливе у відповідності до ч.4 ст.183 КПК України не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000128 старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено 18.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000128, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, погоджене прокурором про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мукачево, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, з вищою освітою, раніше не судимий, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.189 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 13.05.2020 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1