Справа № 308/6779/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвокати ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/4806/548/20 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2019.
Цією ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 05. 01. 2018 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору внаслідок його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Згідно обвинувального акту, 05. 01. 2018 приблизно о 16 год. 40 хв. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував між продуктовими рядами на ринку «Нива» по вул. Тельмана, 1 в м. Ужгороді, Закарпатської області, де в нього на грунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України, пенсіонером за віком, уродженцем Ужгородського району, Закарпатської області, зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 , який в той час йшов між торгівельними рядами, оскільки фактично проживав на даному ринку, під час якої ОСОБА_8 , відповідно до показань ОСОБА_6 , наніс палкою декілька ударів в область плеча останнього.

Після чого, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, з метою вбивства іншої людини, повторно, у стані наркотичного сп`яніння, без наявності достатніх підстав побоюватись за своє життя чи здоров`я, наніс ножем, що знаходився в його правій руці, два удари в область шиї ОСОБА_8 , небезпечні для його життя в момент заподіяння, що не були необхідними в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран в передньо-лівій поверхні середньої третини шиї з пошкодженням зовнішньої сонної артерії та м`язів шиї, від яких останній помер на місці.

-2-

Після чого ОСОБА_6 викинув ніж біля тіла потерпілого і, усвідомлюючи неминучість наслідків, які настали, покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №16 від 06.02.2018 смерть громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала внаслідок колото-різаної рани шиї з пошкодженням м`язів та зовнішньої сонної артерії, що призвело до масивної зовнішньої кровотечі та розвитку шоку, що і стало безпосередньою причиною смерті. Дана причина смерті підтверджується виявленням при судово-медичному дослідженні вищеописаних ушкоджень, шоковими змінами та малокрів`ям у внутрішніх органах, а також даними додаткових методів дослідження.

При судово-медичному дослідженні трупа громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани в передньо-лівій поверхні середньої третини шиї з пошкодженням зовнішньої сонної артерії та м`язів шиї. Виникли дані тілесні ушкодження внаслідок уданої дії колюче-ріжучого предмета по типу клинка ножа. Дані тілесні ушкодження стосовно живих осіб, згідно п.2.1.3.(п) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, є прижиттєвими і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за п.13 ч.2 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

В ухвалі суду зазначено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки складений без усунення порушень, встановлених ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27. 02. 2019, зокрема, слідчим та прокурором не встановлено всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , доказування яких, відповідно до ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України, є їх обов"язком, а саме для встановлення події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети, правової кваліфікації, ступеня суспільної небезпечності кримінального правопорушення істотне значення мають відомості про особу потерпілого, причину його перебування на місці події, його поведінку і дії як до так і під час вчинення кримінального правопорушення, обставини, які передували йому, а також всі інші обставини, які можуть мати значення для кримінального провадження і до встановлення яких зобов`язує слідчого і прокурора ч. 2 ст. 91 КПК України. На думку суду першої інстанції, слідчий і прокурор не надали доказів на спростування показань обвинуваченого про неправомірну поведінку щодо нього з боку потерпілого ОСОБА_8 , чим дезорієнтують сторону захисту, потерпілого і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст. ст. 42 , 56 цього Кодексу, процесуальні можливості прокурора при підтриманні державного обвинувачення, унеможливлюють правильнее застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а в решті виконання завдань кримінального провадження. Суд першої інстанції зазначив, що зазначені порушення при складанні обвинувального акту щодо ОСОБА_6 уже слугували підставами постановлення 18. 04. 2019 колегією суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ухвали про повернення обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, яка була залишена без змін ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10.06.2019. Разом з тим, у складеному на виконання цих ухвал обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 не усунуто зазначених порушень та не

-3-

вказано про встановлення фактичних обставин, на необхідність встановлення яких, було звернуто увагу у вищезазначених ухвалах суду першої та апеляційної інстанцій. На думку суду першої інстанції, зазначення прокурором у обвинувальному акті того, що відповідно до показань ОСОБА_6 , ОСОБА_8 наніс йому палкою декілька ударів в область плеча, не може вважатися виконанням вимог щодо встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки перевірки даної версії слідчим не зроблено і не наведено жодних доказів у її підтвердження або спростування, твердження обвинуваченого, що він діяв у межах необхідної оборони, не спростовано. Судом також констатовано, що колегією суддів Закарпатського апеляційного суду в ухвалі від 10. 06. 2019 вказувалось саме на необхідність перевірки та оцінки здобутих доказів щодо встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, які стосуються особи потерпілого та передували нанесенню йому ударів обвинуваченим. Ці обставини мають істотне значення для кримінального провадження, а тому їх виклад в сукупності з іншими фактичними обставинами кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, разом з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, формулюванням обвинувачення, обставинами які обтяжують чи пом`якшують покарання, розміром шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110, ч. 2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті - процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування. Зазначені порушення, допущені при складанні обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , на думку суду, не дають можливості призначити судовий розгляд даного кримінального провадження, оскільки неповний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення з формулюванням обвинувачення в обвинувальному акті , обмежує обвинуваченого в передбаченому ч. 3 ст. 42 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, праві бути детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер обвинувачення проти нього, ефективно обстоювати свої законні інтереси, стороні обвинувачення - можливість доводити свою версію обвинувачення і змушує суд давати оцінку обставинам, які, безумовно, мають значення для кримінального провадження, однак органом досудового розслідування не встановлені, оскільки в обвинувальному акті не викладені.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор порушує питання про скасування ухвали суду та призначення нового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23. 12. 2019 незаконна, а викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. На думку прокурора, під час підготовчого судового засідання не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду. Зазначає, що складений щодо ОСОБА_6 обвинувальний акт, всупереч наведеним в оскаржуваній ухвалі твердженням, відповідає вимогам ст. 291 КПК України, всі викладені в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18. 04. 2019 недоліки, які були підставою для повернення обвинувального акту прокурору виконані, а тому наведені в ухвалі суду підстави для його повернення прокурору є помилковими. Так, на виконання зазначеної ухвали в обвинувальному акті додатково вказано про особу потерпілого ОСОБА_8 , причину його знаходження на місці події, його поведінку та дії, як до, так і під час вчинення кримінального правопорушення, обставини, які передували, а також всі інші встановлені обставини, які мають значення для кримінального провадженні, встановлення яких є обов`язком слідчого і прокурора згідно ч. 2 ст. 91 КПК України. Також, на виконання ухвали суду зазначено, що перед

-4-

подією ОСОБА_8 , відповідно до показань ОСОБА_6 , наніс палкою декілька ударів в область плеча останнього, при цьому вказано на те, що обвинувачений діяв без наявності достатніх підстав побоюватись за своє життя чи здоров`я та наніс ножем два удари в область шиї ОСОБА_8 , небезпечні для його життя в момент заподіяння, що не були необхідними в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. На думку прокурора, повертаючи обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , суд фактично вказав прокурору на факт недоведеності висунутого обвинувачення, чим вийшов за межі своїх повноважень, передбачених ст. ст. 314-317 КПК України, оскільки питання наявності або відсутності у діянні складу злочину повинні вирішуватись виключно в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку, а не на підготовчому судовому засіданні, без дослідження наданих сторонами доказів. Також прокурор вказує на те, що оскаржена ухвала суду фактично містить вказівку про проведення додаткового розслідування у даному кримінальному провадженні, що КПК України не передбачено. Прокурор також просить врахувати, що в ході досудового розслідування версія ОСОБА_6 про наявність факту необхідної оборони перевірялась шляхом проведення слідчих і процесуальних дій, водночас жодних фактичних даних про те, що в ході сутички, що виникла між ним та ОСОБА_8 , який являвся особою похилого віку та пересувався за допомогою милиці та становив реальну загрозу для життя чи здоров`я обвинуваченого, не встановлено. Крім того не було здобуто жодних даних про те, що дії обвинуваченого у вигляді двох ударів ножем в область шиї ОСОБА_8 , були необхідними для негайного відвернення чи припинення посягання. Також прокурор звертає увагу на неможливість належного виконання ухвали суду від 23. 12. 2019, яка окрім іншого порушує принцип змагальності сторін, оскільки не містить вказівок, які конкретно слідчі та процесуальні дії не проведено та необхідно додаткового провести у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 .

Під час апеляційного розгляду прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до двох місяців.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які вказали на безпідставність апеляційної скарги та обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а подане прокурором клопотання про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без розгляду, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду провадження у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не дотримано.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

-5-

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п. п. 1-9 цієї частини, зокрема, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого ( прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Повертаючи прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 для усунення недоліків, суд першої інстанції, дійшов помилкових висновків про його невідповідність зазначеним та іншим вимогам кримінальногопроцесуального закону.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Тобто повернення обвинувального акту прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Проте, як вбачається з ухвали суду першої інстанції, під час проведення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції обмежився дослідженням лише ухвал Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18. 04. 2019 та Закарпатського апеляційного суду від 27. 02. 2019, у якій, крім іншого зазначено, обов`язок суду першої інстанції при новому розгляді даного провадження провести судовий розгляд у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Приймаючи ж рішення про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_6 прокурору, суд першої інстанції здійснив не перевірку обвинувального акту, що надійшов на розгляд до суду, вимогам ст. 291 КПК України, а вдався до оцінки доказів у кримінальному провадженні та вийшов за межі питань, які розглядаються в підготовчому судовому засіданні у порушення вимог КПК України, відповідно до яких перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є, в тому числі, завданням підготовчого судового засідання, правова оцінка відповідності викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочину, повинна бути дана тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частини статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого.

При цьому, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про зворотнє, є хибним і спростовується наявними у обвинувальному акті даними.

-6-

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після повернення прокурору ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18. 04. 2019, яка залишена без змін ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10. 06. 2019 обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , 13. 06. 2019 слідчим СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_10 був складений новий обвинувальний акт, який цього ж дня затверджений прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 у відповідності до вимог Кримінального процесуального закону.

Із обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вбачається, що в ньому наряду з іншими відомостями, які передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, наведено як фактичні обставини правопорушення, так і викладено формулювання обвинувачення та дії обвинуваченого із посиланням на статтю та частину статті кримінального закону, які відповідають цим фактичним обставинам, зазначено усі інші обставини, які підлягають доказуванню, відповідно до ст. 91 КПК України та ст. 291 КПК України, а також у формулюванні обвинувачення вказано всі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони, в тому числі і час, місце та спосіб, форма вини, мотив, мета скоєння інкримінованого ОСОБА_6 злочину відповідно до диспозиції п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, в тому числі і ті обставини, на необхідність встановлення та зазначення яких було вказано в ухвалах Закарпатського апеляційного суду від 27. 02. 2019 та Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18. 04. 2019, що спростовує висновок суду про відсутність цих відомостей та не усунення зазначених у вказаних ухвалах порушень під час складання нового обвинувального акту щодо ОСОБА_6 .

Отже, на противагу твердженням суду, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 , що надійшов на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 14.06.2019, викладені обставини щодо дати, часу та місця вчинення дій, мотиву, мети, способу, які утворюють склад інкримінованого обвинуваченому злочину, але в тій мірі та тому обсязі, як вони були встановлені під час досудового розслідування, що в даному випадку не є перешкодою суду у встановленні наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження.
На думку колегії суддів, висновок суду про те, що ОСОБА_6 належним чином не сформульоване обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки в ньому не відображені всі обставини, передбачені ст. ст. 91, 92 КПК України щодо всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, форми вини, мотиву, мети, правової кваліфікації, ступеня суспільної небезпечності кримінального правопорушення, відомостей про особу потерпілого, причину його перебування на місці події, його поведінку і дії як до так і під час вчинення кримінального правопорушення, обставини, які передували йому, а також всі інші обставини, які можуть мати значення для кримінального провадження, є хибним і спростовується очевидними фактами, наведеними у обвинувальному акті.

За наведених обставин посилання суду першої інстанції про порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист у зв`язку з неналежно сформульованим обвинуваченням позбавлене правових підстав, оскільки зміст обвинувального акту, на думку колегії суддів, не перешкоджає обвинуваченому якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, та не порушує його право на захист.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 роз`яснено право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені
-7-

кримінальним процесуальним кодексом та вручено пам`ятку про процесуальні права і обов`язки. На всіх стадіях вказаного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_11 мав захисника адвоката, як на досудовому розслідуванні так і в суді першої інстанції визнавав себе винним частково та вказував на те, що йому зрозуміла суть пред`явленого обвинувачення, що свідчить про відсутність порушення права на захист обвинуваченого, на що є посилання в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.
Крім того, колегія суддів вважає, що даний висновок суду на стадії підготовчого судового засідання є передчасним.
На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції про ненадання слідчим і прокурором доказів на спростування показань обвинуваченого про неправомірну поведінку щодо нього з боку потерпілого ОСОБА_8 , без з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження і перевірки їх доказами - є некоректним, передчасним та суперечить положенням ст. ст. 314, 337 КПК України щодо процедури підготовчого судового засідання та щодо меж судового розгляду.

При цьому, колегія суддів зауважує, що на стадії підготовчого судового засідання, оцінка доказів, визначення правильності правової кваліфікації і оцінка повноти викладених обставин кримінального правопорушення не здійснюється, а дається судом під час розгляду кримінального провадження по суті, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду кримінального провадження. Отже, зробивши висновки, щодо неконкретності пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, суд першої інстанції вийшов за межі наданої йому компетенції, пов`язаної із вирішенням питання про повернення обвинувального акта та зробив висновки, які мав зробити лише під час судового розгляду, зокрема, щодо дій обвинуваченого у ході вчинення злочину та щодо інших обставин, які підлягають доказуванню у ході судового розгляду.

За змістом ст. 314 КПК України під час підготовчого судового засідання, до призначення розгляду справи по суті, суд не вправі оцінювати (підтверджувати, спростовувати чи ставити під сумнів) саме ті обставини, які зазначені у обвинувальному акті, зокрема вказувати слідчому чи прокурору про зазначення інших обставин події, чи відомості щодо додаткової кваліфікації дій особи і відповідальності за вчинення іншого злочину, що допустив в ухвалі суд першої інстанції, викладаючи надмірні судження в цій частині..

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи прокурора про те, що висновки суду з цього питання не відповідають фактичним обставинам, змісту обвинувального акта та вимогам кримінального процесуального закону, слід визнати правильними.

До того ж судом першої інстанції порушено вимоги ст. 337 КПК України щодо визначення меж судового розгляду, а висновки суду про неповноту та неконкретність висунутого обвинувачення на цій стадії провадження, а також дослідження судом прийнятих чи неприйнятих процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні, є такими, що виходять за межі вимог ст. 314 КПК України, в той час як дотримуючись принципів об`єктивності, неупередженості, суд має досліджувати докази в ході судового розгляду.

Окрім того, на підставі ч. 2 ст. 337 КПК України під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 КПК України, дійшовши переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог ст. 341 КПК України складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.

-8-

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, провівши фактично аналіз суті обвинувачення під час підготовчого судового засідання та без дослідження доказів в судовому засіданні, позбавив прокурора можливості для реалізації його процесуальних прав, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

В цілому колегія суддів знаходить зазначені в ухвалі суду зауваження щодо змісту обвинувального акту та доданих до нього матеріалів такими, що носять не змістовний характер і не є істотними для вирішення питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам КПК і можливості призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акту.

Посилання суду першої інстанції на те, що в обвинувальному акті відсутні докази на спростування показань обвинуваченого про неправомірну поведінку щодо нього з боку потерпілого ОСОБА_8 , а також викладений з цих підстав висновок суду про те що відсутність таких доказів дезорієнтує сторону захисту, потерпілого і суд щодо розуміння фактичних обставин, є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 291 КПК України посилання на докази, якими підтверджується та спростовується обвинувачення та надання їх суду до початку судового розгляду заборонено цією нормою, відтак не може бути підставою для повернення обвинувального акта, про що обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора.
Питання доведеності або ж недоведеності такого обвинувачення в суді, про що фактично наголошував захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 у своєму клопотанні до суду проповернення обвинувального акта, на даній стадії кримінального провадження, суд не вправі вирішувати, у зв`язку з чим безпідставними є і посилання суду на порушення права обвинуваченого і потерпілого із-за цього, на захист.
Відсутність в обвинувальному акті відомостей про спростування версії обвинуваченого про те, що він діяв у межах необхідної також не можна вважати порушенням вимог ст. 291 КПК України і не може, на думку колегії суддів, вплинути на можливість з`ясування цих та інших фактичних обставин правопорушення, під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 по суті.
У зв`язку з наведеним висновок суду про те, що зазначені в ухвалі суду порушення не дають суду можливості призначити судовий розгляд на підставі данного обвинувального акта без його повернення прокурору є необґрунтованим.

За таких обставин, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено такої невідповідності обвинувального акта щодо ОСОБА_6 вимогам кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до розгляду, у зв`язку з чим ухвала суду про повернення вказаного обвинувального акту прокурору не може вважатися законною і обґрунтованою.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст.409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст. 412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При новому розгляді, суду першої інстанції необхідно відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо дослідити всі докази у кримінальному провадженні, та з урахуванням встановленого під час судового розгляду прийняти рішення про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

-9-

Також колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 з підстав, які зазначені в ухвалі суду першої інстанції, погіршує становище обвинуваченого, оскільки порушується його право на розгляд обвинувачення проти нього в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження, яке передбачено ч.1 ст.283 КПК України та стосується загальних положень закінчення досудового розслідування.

Кримінальне провадження повинно здійснюватись з дотриманням вимог ст. 28 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків судового розгляду, а повернення обвинувального акта з неналежно перевірених та формальних підстав щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на переконання колегії суддів, цим засадам не відповідає.

Отже, з наведеного вбачається, що судом першої інстанції порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_6 прокурору, у зв`язку із чим, оскаржувана ухвала як незаконна та необґрунтована, підлягає скасуванню із призначенням розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Крім того, заявлене прокурором клопотання про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави на строк до двох місяців, станом на день розгляду апеляційної скарги прокурора 11. 02. 2020 не може бути предметом перегляду судом апеляційної інстанції в даному провадженні, оскільки із матеріалів провадження вбачається, що такий запобіжний захід ОСОБА_6 обраний ще 06. 01. 2018, який за клопотанням прокурора продовжено до 20. 02. 2020 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2019, а також на даній стадії апеляційного розгляду, вирішення такого клопотання не входить до компетенції апеляційного суду, у зв`язку чим подане прокурором клопотання слід залишити без розгляду.
Керуючись ст. ст. 404. 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без розгляду.
Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.,
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12. 2019 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0000057 від 05. 01. 2018 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: