Справа №463/2693/20
Провадження №1-кс/463/1617/20
УХВАЛА

29 квітня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 02.03.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0004502 від 16.12.2016, -
встановив:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 02.03.2020 про відмову у визнанні потерпіли у кримінальному провадженні № 0004502 від 16.12.2016, якою слідчим відмовлено ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим у зазначеному вище кримінальному провадженні. Просив таку постанову скасувати, зобов`язати слідчого в провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0004502 повторно розглянути клопотання про визнання його потерпілим та визнати протиправною бездіяльність слідчого з приводу неналежного проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження.
Скаргу мотивує тим, що слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 від 17.02.2020 у справі № 463/120/20 скасовані постанови слідчого у кримінальному провадженні № 0004502 про закриття цього кримінального провадження та про відмову у визнанні заявника потерпілим. Однак слідчим, без виконання вимог викладених в ухвалі слідчого судді повторно винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, тому зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню.
Просив скаргу розглядати без його участі.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. В силу ч. 3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги. Через канцелярію суду слідчим долучено до матеріалів скарги оскаржувану постанову.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого м. Львові, ОСОБА_4 від 02.03.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 від 21.01.2020 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0004502 від 16.12.2016 з підстав недоведеності доводів заявника про нанесення йому шкоди передбаченої ст. 55 КПК України.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, матеріалів кримінального провадження слідчим не надано.
У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Таким чином, слідчий виносячи оскаржувану постанову повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявнику шкоди, що в свою чергу сприяло б прийняттю обґрунтованого та законного рішення.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.
З оскаржуваної постанови вбачається, що слідчий обмежився формальним реченням щодо відсутності доводів заявника про нанесення йому шкоди передбаченої ст. 55 КПК України.
А тому вказану постанову не можна вважати належним чином мотивованою, оскільки пункт 2 ч. 5 ст. 110 КПК України визначає, що мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, а слідчим не надано оцінки всім обставинам при прийнятті оскаржуваної постанови.
Слідчий у відповідності до положень ч. 5 ст. 55 КПК України тільки за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що особі не заподіяно шкоду може відмовити у визнанні особи потерпілою. Однак оскаржувана постанова не містить будь-яких відомостей, які б свідчили на підставі яких конкретно очевидних та достатніх підстав слідчий прийшов до висновку про не заподіяння скаржнику шкоди.
Крім того, слідчим суддею Личаківського районного суду ОСОБА_5 ухвалою від 17.02. 2020 року по справі № 1-кс/463/646/20 було скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_6 від 21.01.2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0004502 з тих підстав, що в даному кримінальному провадженні не виконано всі необхідні слідчі дії, і не надано оцінку всім обставинам в сукупності.
Таким чином слідчий без врахування мотивів ухвали слідчого судді від 17.02.2020 повторно виніс постанову про вімову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим.
Тому, враховуючи наведене вище, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого від 02.03.2020 року слід скасувати.
У ч. 1 ст. 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, які можуть бути оскаржені на стадії досудового розслідування, а в ч. 2 ст. 307 КПК України визначено вичерпний перелік рішень слідчого судді, які можуть бути прийняті за результатами розгляду скарги, а саме: скасувати рішення слідчого чи прокурора; скасувати повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язати вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги. Тому, що стосується решти вимог скарги, то в цій частині слідчий суддя відмовляє, оскільки такі дії не належить до компетенції слідчого судді на даній стадії кримінального провадження.
Керуючись вимогами ст.ст. 214, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
скаргу задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_6 від 02.03.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0004502 від 16.12.2016.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Текст ухвали складено та підписано 29 квітня 2020 року.
Ухвали набирає законної сили з моменту її оголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1