Справа №578/648/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/263/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2019 року про продовження строку тримання під вартою, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Суми, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу:

25.10.2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений після відбуття покарання 08.12.2015 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадження Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0006545 від 04.12.2015 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України.

19.11.2019 до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про продовження строку тримання під вартою на строк 60 днів обвинуваченому ОСОБА_8 звернувся прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , яке мотивував тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 встановлений ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми закінчується 29.11.2019, однак судове провадження по даній справі не закінчено і потребує значного часу для розгляду. Прокурор вказує на те, що встановлені при обранні обвинуваченому запобіжного заходу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на даний час не відпали. Просив врахувати відомості про особу обвинуваченого та його поведінку під час перебування в слідчому ізоляторі.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2019 року, відмовлено обвинуваченому в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу. Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 17.01.2020 року. Визначено заставу у розмірі 153 680 грн.

У разі внесення застави обвинуваченому ОСОБА_8 визначено заступні обов`язки: прибувати до суду у визначений судом час; не відлучатись з місць проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, свідками та потерпілими.

Не погодившись з ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій посилаючись істотне порушення норм кримінального процесуального законодавства, просив скасувати ухвалу суд та постановити нову, якою змінити раніше обраний йому запобіжний захід на домашній арешт, звільнивши його з під варти в залі суду.

Свої доводи мотивує тим, що прокурором не наведено жодних обставин для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а судом першої інстанції при вирішенні клопотання не враховані положення Конвенції про захист прав та основоположних свобод та рішень ЄСПЛ.

Зазначає також, що суд першої інстанції наводить одні і ті ж підстави неможливості застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_11 до апеляційного суду були подані заперечення на апеляційну скаргу, в яких він посилається на те, що суд на підставі досліджених матеріалах справи та характеризуючи особу даних встановив, що зміна запобіжного заходу на домашній арешт не забезпечить належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 . Також вказує на те, що обвинуваченим та його захисником не надано належних обґрунтувань та доказів на спростування висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Посилаючись на тяжкість кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , дані щодо його особи та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили змінити обраний запобіжний захід на домашній арешт, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК Укрїни, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження, в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0006545 від 04.12.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України.

Згідно обвинуваченого акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчинення ряду умисних тяжких кримінальних правопорушень в організованій групі осіб, у тому числі у розбійних нападах із застосуванням насильства, погрозами застосування насильства, з використанням зброї, незаконному позбавленні волі людей, яке було вчинено з корисливих мотивів щодо двох осіб, у відритому викраденні чужого майна,тощо.

19.11.2019 до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 звернувся прокурор у кримінальному провадженні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому під вартою, колегія суддів суду першої інстанції виходила з того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких корисливих злочинів у організований групі осіб за попередньою змовою. При цьому злочини вчинялися переважно у таких умовах, що зменшують чисельність можливих свідків та осіб які б перешкодили вчиненню злочину. Обвинувачені використовували засоби для приховування зовнішності, щоб перешкодити впізнанню. Під час вчинення злочинів вживали заходів до подолання опору потерпілих і свідків, залякували, застосовували насильство.

Вказане, на переконання колегії суддів суду першої інстанції, у своїй сукупності підтверджує існування ризиків перешкоджанню провадженню, ухилення від суду та вчинення нових злочинів.

Суд першої інстанції вказував також і на те, що судовий розгляд не завершено, через системні перешкоджання сторони захисту, які у тому числі потягли істотні перешкоди провадженню. Окрім того, під час судового провадження обвинувачений без поважних причин декілька разів не з`являвся в судове засідання, відмовився від конвоювання, ухилявся від участі у процесуальних діях суду. Також він порушував порядок судового засідання, за що був попереджений про наслідки аналогічних дій, зокрема про можливе видалення з зали суду. Такі дії додатково вказують на збільшення ризиків перешкоджання провадженню. По провадженню не допитані усі свідки, не усі потерпілі, не досліджені інші докази.

Ураховуючи наведене, колегія суддів суду першої інстанції дійшла до висновку, що ризики враховані судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою і продовженні строків не зменшилися. Колегією суддів суду першої інстанції не встановлено підстав для задоволення клопотання обвинуваченого і зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Таким чином, враховуючи вищезазначене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, інкриміновані йому злочини були вчинені одразу після звільнення з місць позбавлення волі, його поведінку під час перебування під вартою, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, а також тяжкість кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, що відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими, які були вчинені із застосування фізичного насильства до потерпілих, а тому такий запобіжний захід, як домашній арешт, не зможе запобігти встановленим судом першої інстанції ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи обвинуваченого про не доведення прокурором у кримінальному провадженні наявності підстав для продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, спростовуються наданими апеляційному суду матеріалами провадження. Зокрема, прокурором звертаючись до суду з клопотанням, обґрунтував існування реальних ризиків незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, ризики вчинення ним іншого кримінального правопорушення та перешкоджання судовому розгляду.

Колегія суддів суду першої інстанції, при вирішенні питання про доцільність продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу, враховуючи положення норм КПК України, а також практику ЄСПЛ, встановила продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, врахувала поведінку обвинуваченого під час перебування кримінального провадження на розгляді суду, а також відомості, що характеризують ОСОБА_8 .

Більш того, обвинувачений у доводах апеляційної скарги взагалі не спростовує висновків суду першої інстанції про продовженні існування встановлених при обранні його запобіжного заходу ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На підставі вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала колегії суддів суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її зміни чи скасування, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 17 січня 2020 року з визначенням застави у розмірі 153 680 грн., залишити без зміни, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4