Справа № 138/815/20
Провадження №11-кп/801/644/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.03.2020, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України, засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого: 18.02.2015 Артемівським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 414 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

По даній справі засуджений 13.09.2016 Чернівецьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 15.09.2016, кінець строку відбування покарання 15.09.2023.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Залишаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 без задоволення, суд обґрунтував своє рішення тим, що підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України засудженому ОСОБА_7 немає, оскільки останній хоч і відбув більше 1/2 строку покарання, однак не довів своєю поведінкою, що став на шлях виправлення, не проявив готовності до самокерованої і правослухняної поведінки та не досяг ступеня виправлення, визначеного вимогами ст. 82 КК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України у виді обмеження волі.

Позиції учасників судового провадження
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги адвоката слід відмовити.

Мотиви Суду
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно частини першої статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У п.п. 2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Також суд врахував, що ОСОБА_7 вдруге притягується до кримінальної відповідальності за скоєння тяжких та середньої тяжкості злочинів і за період перебування в умовах ізоляції від суспільства в рівних частинах почергово отримував як стягнення, так і заохочення.
Крім того, вирішуючи питання про заміну ОСОБА_7 покарання на більш м`яке, суд враховує те, що відбування покарання у виді обмеження волі передбачає можливість короткочасного виїзду за межі виправного центру, або ж проживання за межами гуртожитків після відбуття шести місяців строку покарання, що може сприяти вчиненню засудженим нових злочинів.
Ґрунтовних даних про поведінку засудженого ОСОБА_7 та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше виправлення засудженого ОСОБА_7 можливе в умовах обмеження волі Судом не встановлено.
Наявність лише 2 заохочення за весь час відбування покарання не свідчить про сталість виправлення та сумлінну поведінку засудженого ОСОБА_7 під час всього строку відбування покарання.
Тому, районний суд враховуючи те, що процес виправлення і виховання має бути стабільним та послідовним, прийшов до висновку, що підстав для заміни покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 немає, оскільки засуджений хоч і відбув більше 1/2 строку покарання, однак не довів своєю поведінкою та ставленням до праці своє виправлення, а тому, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні клопотання за відсутності підстав для застосуванням до засудженого ОСОБА_7 умов ст. 82 КК України.

На думку колегії суддів, поведінка засудженого ОСОБА_7 може свідчити лише про його намагання дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, оскільки наявність у засудженого як заохочень, так і дисциплінарних стягнень є у даному випадку недостатнім для доведення ним свого виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

Прийняття рішення про заміну покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення.

Застосуванню ст. 82 КК України (заміні невідбутої частини покарання більш м`яким) за формальними ознаками ОСОБА_7 підлягав по відбуттю 1/2 частини строку покарання з 15.03.2020.
Крім того, відповідно до характеристики від 24.03.2020 (а.с. 7-8) за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 під час утримання у Вінницькій УВП №1 характери-увався посередньо. З 05.11.2016 він відбуває покарання в державній установі «Могилів-Подільська виправна колонія №114» і за час відбування покарання характеризується посередньо: за допущені порушення установленого відбування покарання 2 рази (07.11.2016 та 05.03.2019) притягувався до дисциплінарної відповідальності. Допущені порушення виразились у відмові від прибирання та зберіганні заборонених предметів. Накладені стягнення погашені у встановленому законом порядку. Не завжди дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. В установі не працевлаштований у зв`язку з відсутністю виробничих потужностей та відповідної спеціальності. Двічі (10.10.2018 та 10.10.2019) заохочувався правами начальника установи за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки.
Крім того, рішенням комісії ДУ «Могилів-Подільська виправна колонія (№ 114)» протокол №5 від 16.0.2020 відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення.
У колегії суддів немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки установи та комісії, створеної адміністрацією установи, де засуджений відбуває покарання, оскільки лише адміністрація цієї установи систематично та безпосередньо спостерігає за процесом перевиховання засудженого.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ним нових злочинів, що підтверджується даними, наведеними вище.

Керуючись ст.ст. 372, 532, 537, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.03.2020, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3