ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/155/20 Справа № 187/651/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000165 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 40 195 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 90 195 грн. В решті цивільного позову ОСОБА_9 відмовлено.
Відмовлено в задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_8 грошових коштів розмірі 2400 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 20 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в залі суду та строк покарання ухвалено рахувати з 9 вересня 2019 року.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 08.04.2017 року близько 03 години в с. Жданівка Магдалинівського району Дніпропетровської області обвинувачений ОСОБА_8 маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, перебуваючи поблизу кафе-бару по вул. Центральна, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів автомобілем марки ВАЗ-2109, з державним номером реєстрації НОМЕР_1 , 1992 року випуску, синього кольору, вартістю 40 195 гривень 20 копійок, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 . Заволодівши викраденим автомобілем, ОСОБА_8 з місця скоєння правопорушення зник, присвоївши та розпорядившись ним на власний розсуд в корисливих для себе цілях.
Вказаними умисними діями ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000165 про визнання винним ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 20 КПК України, не роз`яснив обвинуваченому його право на захист та наслідки відмови від такого права, в результаті чого судовий розгляд був проведений поверхово та однобічно, а через свою правову необізнаність обвинувачений не заявив клопотання про виклик свідків, які могли б спростувати обставини, викладені в обвинуваченні.
Звертає захисник увагу і на журнал судового засідання від 22.02.2019 року, з якого вбачається, що суд, задовольнивши заяву адвоката Токарева, який захищає інтереси потерпілих, і просить перенести справу на іншу дату, переніс справу на іншу дату та оголосив перерву до 09.04.2019 року о 14.00 години, і вже після цього прокурор ОСОБА_11 звертається до суду з клопотанням про застосування приводу відносно обвинуваченого, який суд задовольняє.
Також апелянт вважає, що суд припустився і порушень норм процесуального права 09.09.2019 року, коли всупереч вимогам ч. 11 ст. 290 КПК України, дозволивши прокурору долучити до матеріалів кримінального провадження постанову про визнання речовим доказом автомобіль ВАЗ, не звернувши увагу на той факт, що прокурор не зробив відкриття додаткових матеріалів сторонам кримінального провадження.
Вказує адвокат і на те, що суд не допитував безпосередньо ані ОСОБА_10 , ані ОСОБА_12 тому суд першої інстанції не мав права посилатись у вироку на протоколи пред`явлення особи для впізнання проведенні за участі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 як доказ винуватості ОСОБА_8 .
Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, а саме, не звернув уваги на суперечливість показів потерпілого ОСОБА_10 , особливо в частині того, що його побив обвинувачений ОСОБА_8 , не зрозуміло чому в ході досудового слідства не встановлено та не перевірено покази ОСОБА_10 та не встановлено осіб, з ким ОСОБА_8 розбудив ОСОБА_10 вночі 08.04.2017 року о 21.00 і почав його бити, і не дивлячись на те, що в журналі судового засідання суду першої інстанції відсутня інформація про допит ОСОБА_10 , суд послався на його покази у вироку.
Ще адвокат зазначає, що Реєстр матеріалів досудового розслідування не має відомостей стосовно прийняття рішення про продовження строку досудового розслідування, а тому вважає, що прокурор з 23.06.2017 року до сьогодні, в порушення вимог ч. 2 ст. 283 КПК України, досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000165 від 08.04.2017 року не закінчив, до суду з обвинувальним актом у межах загального строку досудового розслідування, який не повинен перевищувати 6 місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину середньої тяжкості не звертався.
Не погоджується апелянт і з рішенням суду стосовно позовних вимог, оскільки у висновку судового експерта від 25.07.2017 року зазначена вартість не пошкодженого транспортного засобу, а середня вартість колісного ТЗ марки ВАЗ 21091 д.з. НОМЕР_1 , 1992 року випуску на момент скоєння злочину,яка складає 40195,00 гривень, до того ж у вироку Петриківського районного суду Дніпропетровської області не міститься жодного мотиву, який би обґрунтував розмір стягнутої судом моральної шкоди.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були подані заперечення , в яких останні виражають свою незгоду з даною апеляцією, вважають рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, прохають залишити його без змін, а подану апеляцію без задоволення. Також потерпілі просили розглядати дану справу за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення даної апеляційної скаргита просила вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.
Матеріалами провадження підтверджено, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено. Відповідно не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження.Висновки суду щодо доведеності ОСОБА_13 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, за який він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним за ч. 1 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 1 ст. 289 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілих, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
На підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також на матеріали письмових документів, а саме: витяг ЄРДР від 08.04.2017 року по заяві ОСОБА_10 , протокол огляду автомобіля ВАЗ 21091 синього кольору, р.н. НОМЕР_1 від 08.04.2017 року, довідку начальника Магдалинівського РС ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій 08.04.2017 року, протокол пред`явлення особи для впізнання від 08.04.2017 року, протокол пред`явлення особи для впізнання від 08.04.2017 року, протокол пред`явлення особи для впізнання від 14.04.2017 року, висновок експерта №18/12.2-265 від 25.07.2017 року, постанову від 08.04.2017 року про визнання автомобіля ВАЗ 21091 синього кольору, р.н. НОМЕР_1 речовим доказом і передання під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_10 .
Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого доводи про те, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованого йому злочину, та що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину.
Як убачається з матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 08.04.2017 року близько 3.00 ночі йому зателефонувала невістка і розповіла, що у сина ОСОБА_18 угнали автомобіль ВАЗ-2109 яким він користувався в той день. Автомобіль Ваз-2109 д.з. НОМЕР_3 належить йому на праві власності, але він надає сину його в користування. Вранці він поїхав в с. Жданівка і по дорозі біля села він побачив свій автомобіль, дверці в машині були відкриті, а салон автомобіля горів, нікого біля машини не було. Він зателефонував в поліції і викликав МЧС, щоб залили машину. Потім мешканець селі ОСОБА_19 розповів йому що бачив ОСОБА_20 , який йшов по дорозі с. Жданівка і не далеко від нього знаходився його автомобіль , він підвіз ОСОБА_20 на своєму автомобілі до однієї із вулиць і останній вийшов із салону. Син ОСОБА_10 розповів йому, що бачив 7.04.2017 року в кафе ОСОБА_20 із знайомими, між ними виник конфлікт , потім ОСОБА_20 сів в його автомобіль в кудись поїхав , а в салоні машини залишився його власний телефон. Потім зі слів його свахи ОСОБА_21 дізнався, що вона розмовляла із ОСОБА_20 , після угону його автомобіля, зателефонувавши на номер мобільного телефону сина і обвинувачений їй погрожував.
Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні надав свідчення, які повною мірою підтверджують дані, викладені у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 08.04.2017 року за його участю, а саме про те, що 07.04.2017 року він поїхав на автомобілі батька ВАЗ -2109 д.н. НОМЕР_1 до дружини яка знаходилась в барі с. Жданівка, вони посварились і дружина пішла додому, а він ліг спати в машину в спав там до 21-00. Вночі його розбудив ОСОБА_20 і почав його бити, за що пояснити не може, а коли він вийшов із салону, то ОСОБА_20 сів за руль і поїхав кудись на його автомобілі. Він прийшов додому до тещі ОСОБА_21 і все розповів. ОСОБА_22 подзвонила на номер його мобільного телефону, який залишився в машині і почула погрози ОСОБА_20 .
Дані свідчення підтверджуються й показами свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що є тещею потерпілого ОСОБА_10 і 8.04.2017 року вона знаходилась вдома в с. Жданівка і близько 3 годин ночі прийшов її зять ОСОБА_18 і повідомив, що його побили та забрали автомобіль , який належить його батькові в якому знаходився його мобільний телефон. Вона зателефонувала на мобільний номер який належав ОСОБА_18 і почула голос хлопця який перебував в алкогольному стані і почав їй погрожувати, говорив їй слова « здохни, тварина», після чого відключився. Після цього ОСОБА_18 їй розповів, що його побили якісь хлопці серед яких був ОСОБА_20 і він забрав машину і кудись п`яним поїхав. Вона зателефонувала одразу свату ОСОБА_9 і все розповіла, який вранці їй розповів, що машиною заволодів ОСОБА_20 і салон машини був повністю спалений, а машина була не в робочому стані, так як пожежники гасили піною салон і всі лапчасті поплавились.
Вищезазначені показання цілком відповідають і поясненням свідка ОСОБА_15 , якаповідомила, що потерпілий ОСОБА_10 є її чоловіком. 7.04.2017 року увечері вона знаходилась в барі с. Жданівка, туди приїхав її чоловік ОСОБА_18 на автомобілі свого батька ВАЗ-2109 , але вони там посварились, після чого вона пішла додому до матері, а чоловік залишився в барі. Через деякий час ОСОБА_18 повернувся додому і повідомив, що ОСОБА_23 в стані сп`яніння разом із якимось хлопцями його побили, після чого ОСОБА_20 заволодів машиною, в якій знаходився мобільний телефон і кудись поїхав. Її мати зателефонували на мобільний номер чоловіка,але почула погрози та нецензурну лайку, після чого подзвонили ОСОБА_9 і все розповіли. На наступний день вона дізналась від чоловіка, що автомобіль був знайдений спаленим на дорозі села.
Всі вищенаведені свідчення узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що 07.04.2017 року у нічний час він знаходився в кафе-барі із знайомим ОСОБА_24 в с. Жданівка, бачив в барі ОСОБА_10 , а біля приміщення бару знаходився його автомобіль ВАЗ-2109 темного кольору.Через деякий час він повіз додому знайомого ОСОБА_24 ,а коли повертався близько 3-00 ночі, то напроти сільської ради побачив на дорозі автомобіль ОСОБА_25 , так як впізнав його по кришки салону, яка піднімається в машині. Проїхавши далі, через кілька хвилин по дорозі він побачив ОСОБА_20 , якій підняв руку і попросив його підвезти, що він зробив і довіз його додому в с. Жданівка. В салоні автомобіля ОСОБА_20 йому нічого не пояснював. Упізнав ОСОБА_20 в поліції і в суді, як особу яку підвозив в 3-00 вночі 8.04.2017 року.
Не суперечать викладеному раніше і покази свідка ОСОБА_16 , який суду пояснив, що 08.04.2017 року він рухався близько 3-00 вночі на своєму автомобілі в с. Оленівка, по дорозі побачив автомобіль темно синього кольору, із якого вийшов ОСОБА_20 і пішов по дорозі. Він подумав, що це був його автомобіль який поламався і водій пішов за допомогою, а тому він поїхав далі по дорозі. Раніше ОСОБА_20 не знав, але на впізнанні в приміщенні поліції та в суді він визнає, що він бачив саме ОСОБА_20 .
Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочину, у показаннях потерпілих та свідків не вбачається, а деякі розбіжності у зазначених показах свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на вищевикладений висновок суду. Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі чи свідки, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині. Тому колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень законодавства під час відправлення ним правосуддя у даному кримінальному провадженні. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання потерпілих та свідків, висновок експертизи та інших письмових доказів, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захистом, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданій апеляції.
Разом з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що потерпілим ОСОБА_10 не було надано до суду доказів про побиття його обвинуваченим 08.04.2017 року та заволодіння ОСОБА_26 його спортивним костюмом, грошима в сумі 300 грн, а також мобільним телефоном, у зв`язку з чим доводи апелянта про допущення судом неповноти судового розгляду через залишення поза увагою суперечливості показів потерпілого в частині спричинення йому обвинуваченим та іншими особами тілесних ушкоджень є такими, що не підлягають задоволенню.
Правильність та об`єктивність вищезазначених доказів підтверджується також матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах провадження, а саме:
- витягом з ЄРДР №0000165 від 08.04.2017 року по заяві ОСОБА_10 про те, що в 3.00 в с. Жданівка Магдалинівського району малознайомий хлопець на ім`я ОСОБА_27 заволодів автомобілем ВАЗ 21091 синього кольору р.н. НОМЕР_1 , який знаходився коло бару, чим спричинив матеріальний збиток на суму 27 000 грн ( а.с.135- 136);
- протоколом огляду від 08.04.2017 року, відповідно до якого на автодорозі Жданівка-Оленівка був оглянутий автомобіль ВАЗ 21091 синього кольору, р.н. НОМЕР_1 , двері якого були відчинені, всередині салону мається вигоряння та пошкодження , що підтверджується фото таблицями ( а.с.137-142);
- довідкою начальника Магдалинівського РС ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій, згідно з якою 08.04.2017 року сталась пожежа автомобіля ВАЗ-21091 д.н. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_9 , яку було ліквідовано в 05.50 хв. внаслідок пожежі знищено салон автомобіля, поліс страхування, доручення на право керування на ім`я ОСОБА_10 . Ймовірна причина пожежі підпал. (а.с.144);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08.04.2017 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_10 впізнав за № 3 ОСОБА_8 ,який заволоділа його автомобілем ВАЗ-2109 біля кафе-бару в с. Жданівка Магдалинівського району (а.с.146-147)
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08.04.2017 року, з якого убачається, що свідок ОСОБА_12 впізнав за № 1 ОСОБА_8 ,який перебувала поблизу автомобіля ВАЗ-2109 який належить ОСОБА_10 ( а.с.148);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08.04.2017 року, відповідно до якогосвідок ОСОБА_17 впізнав за № ОСОБА_8 ,який перебував в барі і якого він підвозив близько 24.00 в с. Жданівка із с. Оленівка на вул. Центральну. ( а.с.148-149);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 14.04.2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 впізнав за № 4 ОСОБА_8 який 08.04.2017 року близько 4-00 вийшов із автомобіля ВАЗ-2109 поблизу с. Оленівки і пійшов по дорозі в напрямку до с. Жданівка ( а.с.152);
- висновком експерта №18/12.2-265 від 25.07.2017 рокупро те, що вартість автомобіля ВАЗ 21091, р.н. НОМЕР_1 становить 40 195 грн ( а.с.155-157);
- постановою слідчого Магдалинівського ВП Новомосковського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 08.04.2017 рокупро визнання автомобіля ВАЗ 21091 синього кольору, р.н. НОМЕР_1 речовим доказом і передання під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_10 ( а.с. 175).
Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення вищевказаних доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Що стосується доводів захисника про порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, оскільки в суді першої інстанції було обмежено його право на юридичну допомогу, то вони не знайшли свого підтвердження. Зокрема, ці доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження, перевіркою яких установлено, що під час розгляду справи місцевим судом обвинувачений виявив бажання здійснювати свій захист самостійно, про що повідомив суду. Участь у цій справі захисника не є обов`язковою, і ОСОБА_8 не заявляв суду клопотання про призначення йому захисника та не наполягав на його участі, а тому підстав вважати, що місцевий суд, розглянувши кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 без участі захисника, не дотримався вимог закону, немає.
З приводу того, що захисник в своїй апеляції зазначає про те, що суд першої інстанції послався у вироку на протоколи пред`явлення особи для впізнання за участі потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 , безпосередньо не допитавши останніх під час судового розгляду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілого ОСОБА_10 було допитано у судовому засіданні 09.04.2019 року судом, що підтверджується журналом судового засідання та технічним засобом фіксування судового розгляду (а.п. 116-117), і хоча свідок ОСОБА_12 дійсно не допитувався безпосередньо в судовому засіданні, вищевказаний протокол слідчої дії за його участю, як і інші письмові докази у цьому кримінальному провадженні, оцінювалися судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, тому посилання на нього у вироку є допустимим та не суперечить вимогам кримінально-процесуального закону.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно долучив надану прокурором постанову про визнання транспортного засобу речовим доказом з огляду на те, що стороною обвинувачення не було зроблено додаткового відкриття цього доказу стороні захисту, спростовуються в даному випадку реєстром матеріалів досудового розслідування, долученим до обвинувального акта, в якому наявна постанова слідчого СВ Магдалинівського ВП НВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_28 від 08.04.2017 року про визнання і приєднання до провадження речових доказів (автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 , що міститься в матеріалах кримінального провадження №0000165, до того ж, 22.08.2017 року було надано доступ та ознайомлено з матеріалами (додатковими матеріалами) захисника ОСОБА_29 , а 15.05.2018 року надано доступ та ознайомлено з матеріалами (додатковими матеріалами) підозрюваного ОСОБА_8 , розписка якого про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування також міститься у наданих матеріалах (а.п.4-7,8).
Крім того, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу не підтверджені доводи апелянта про порушення стороною обвинувачення строків досудового розслідування кримінального провадження №0000165 з огляду на наступне.
Згідно зі статею 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ст.. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості.
Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 23.06.2017 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України. 22.08.2017 року ОСОБА_8 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри. 23.08.2017 року стороною обвинувачення було складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000165 щодо ОСОБА_8 та направлено його до суду, але ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.12.2017 року даний обвинувальний акт було повернуто прокурору з підстав невідповідності ст.. 291 КПК України і повторно він був направлений до суду 15.05.2018 року. Таким чином, стороною обвинувачення не було порушено вимоги кримінального процесуального закону стосовно строків досудового розслідування, а тому доводі апеляційної скарги захисника в цій частині не можуть бути визнані прийнятними судом апеляційної інстанції.
Що ж стосується наведених в апеляційній скарзі захисника доводів про те, що судом не були взяті до уваги показання обвинуваченого в частині його непричетності до інкримінованого злочину, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується з судом першої інстанції, який критично віднісся до відповідних свідчень обвинуваченого та цілком правильно визнав їх такими, що не підтверджуються, а взагалі спростовуються іншими доказами по кримінальному провадженню. Суд апеляційної інстанції також вважає це певною лінією захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення.
Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_8 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.
З урахуванням наведеного, виходячи з того, що доводи захисника обвинуваченого не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами у всій своїй сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги останнього про необхідність скасування вироку як винесеного з суттєвими порушеннями процесуальних норм та призначення нового розгляду у суді першої інстанції задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення злочину, суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_8 у незаконному заволодінні транспортним засобом за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 289 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_8 невмотивовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав. Тому доводи захисника обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину. Так як вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження слідчими органами та судом обставин справи, немає підстав вважати, що у справі допущена суттєва неповнота досудового або судового слідства, яка викликає необхідність скасування вироку в частині засудження ОСОБА_8 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України з подальшим призначенням нового судового розгляду, на чому наполягає в своїй апеляції захисник ОСОБА_7 .

Що ж стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
З огляду на матеріали кримінального провадження, суд при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, служив по контракту на військовій служби в період з 29.09.2017 року до 25.01.2018 року, приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з березня по квітень 2018 року, не працює, по місцю реєстрації не проживає, за місцем проживання про особу та склад сім`ї обвинуваченого Жданівська сільська рада не володіє, матеріальну шкоду потерпілим не відшкодував, цивільні позови не визнав і не розкаявся у скоєному, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.

Врахував суд першої інстанції і той факт, що ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікування в ЛОР клінічного центру м. Одеси з 15.10. 2018 року по 29.10.2018 року з діагнозом викривлення носової перетинки, криптогенна епілепсія з припадками без психічних розладів та змін особистості, але був виписаний за порушення госпітального режиму за вживання алкогольних напоїв.
Також суд прийняв до уваги думки потерпілих, які просили призначити обвинуваченому максимальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 289 КК України з тих підстав, що обвинувачений не розкаявся у скоєному, вину не визнав, спричинену шкоду взагалі не відшкодував, хоча через його дії їх сім`я опинилася у скрутному матеріальному становищі.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 неможливе без його ізоляції від суспільства, а покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям за відсутності підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Таким чином, на думку колегії суддів, вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції статті, а саме трьох років позбавлення волі. Наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені відповідними документами. При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані про особу ОСОБА_8 , й призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Безпідставними є й доводи, викладені в касаційній скарзі захисника щодо необґрунтованості рішення суду у частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 коштів на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 .
Так, суд першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства під час вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, належним чином обґрунтував порядок стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану обвинуваченого, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого у зв`язку з пошкодженням автомобіля, ступеня вини обвинуваченого, яка встановлена під час розгляду даної справи, з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також приймаючи до уваги, що вартість пошкодженого шляхом підпалу автомобіля ВАЗ-21091 д.з. НОМЕР_1 становить 40195,20 грн, що підтверджується висновком експерта № 18/12.2-265 від 25.07.2017 року.
Як видно з вироку, при вирішенні питання щодо розміру стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого в частині морального відшкодування суд урахував негативний вплив наслідків злочину на якість життя потерпілого, а саме пошкодженням автомобіля, який йому належав на праві власності, погіршення життєвих умов через відсутність транспортного засобу та витрачення особистого часу для поїздок до органів поліції, суду та до інших установ, пов`язаних із кримінальним провадженням, понесення душевних страждань, яких потерпілий зазнав у зв`язку із знищенням його майна та не відшкодуванням обвинуваченим збитків з 08.04.2017 року до теперішнього часу.
Крім того, виходячи із засад розумності та справедливості, ступеня вини ОСОБА_8 та його матеріального стану, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілого та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди. У стягненні решти 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди, заявленої потерпілим, суд відмовив у зв`язку із недоведеністю. З правильністю такого рішення погоджується і колегія суддів, оскільки при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховано характер, обсяг і ступінь моральних страждань, заподіяних потерпілому, порушення його нормальних життєвих зв`язків, засад розумності, виваженості та справедливості, та відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України.
Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника в даному кримінальному провадженні такою, що не підлягає задоволенню.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його судовому розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК Українизалишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4