В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.04.2020 Справа №607/24977/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002074 від 16 липня 2019 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кінчаки, Галицького району, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, із незакінченою вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , судимого:

-18 квітня 2000 року Івано-Франківським міським судом за ч.2 ст.141 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік;

-22 травня 2002 року Івано-Франківським міським судом за ст.15 ч.2 ст.186, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільненого по відбуттю строку покарання 14 березня 2006 року;

-30 грудня 2008 року Івано-Франківським міським судом за ч.4 ст.187, ч.2 ст.190, ст.395, ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна. Звільненого 10 березня 2015 року ухвалою Сихівського районного суду м. Львова умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 9 місяців 28 днів;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.125, ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 185 КК України, за участю

прокурора ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2019 року, близько 02.00 год., обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що по вул. Б.Хмельницького у м. Тернополі, шляхом обману під приводом здійснення дзвінка, не маючи наміру здійснити його, із корисливих мотивів заволодів майном потерпілого ОСОБА_5 , а саме мобільним телефоном торгової марки «Samsung Galaxy J3» моделі «SM-J320H» вартістю 1448 грн., 75 коп. із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн., та флешнакопичувачем «Micro-SD 32 GB» вартістю 150 грн. Заволодівши вказаним майном обвинувачений ОСОБА_8 з місця вчинення злочину втік, чим завдав ОСОБА_5 , матеріальну шкоду на загальну суму 1623,75 грн.

Крім цього, у період з 01 по 21 липня 2019 року у обвинуваченого ОСОБА_9 який винаймав житло за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому винаймаючи у ОСОБА_10 - власника вказаної квартири лише одну із кімнат, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна у кімнаті, яка була зачинена власником та до якої обвинувачений ОСОБА_8 не мав права доступу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, в період з 01 по 21 липня 2019 року з метою вчинення крадіжки, маючи у своєму користуванні лише одну кімнату, шляхом підбору ключа, проник іншу в кімнату, яка була зачинена власником квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . У подальшому переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно з корисливих мотивів викрав з приміщення вказаної кімнати вісім картин, з яких одна із зображенням осіннього міського пейзажу Західної Європи XVIII-XIX століття в експресіоністичному стилі виконання вартістю 896,25 грн., одна із зображенням рибака над озером вартістю 2500 грн., три картини із зображенням пейзажу зими вартістю 2500 грн. кожна, одна картина із пейзажем озера вартістю 1500 грн., три картини з зображенням натюрморту вартістю 500 грн. кожна, три сервізи посуду із золотим обрамленням вартістю 1500 грн. кожен, мийку з нержавіючої сталі вартістю 1200 грн., стаціонарний бронзовий годинник у вигляді слона вартістю 250 грн, дві вази вартістю 43,33 грн. кожна, книгу «Тернопільська гімназія» вартістю 1000 грн., тарілку із закарпатської кераміки вартістю 350 грн. та одинадцять виделок вартістю 6,67 грн. кожна, які на праві власності належать ОСОБА_6 , яка є сестрою власника квартири ОСОБА_10 . З викраденим майном обвинувачений ОСОБА_8 з місця вчинення злочину втік, чим заподіяв власнику вищевказаних речей потерпілій ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на загальну суму 21356,28 грн.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно та ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна крадіжка,вчинена повторно, поєднана з проникненням в житло.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 та ч.3 ст.185 КК України визнав частково. При цьому зазначив, що перебуваючи біля залізно-дорожнього вокзалу м. Тернополя в районі бару «Сіті» близько 02.00 год. ночі побачив потерпілого, який вигулював собаку. Він підійшов до нього та попросив, щоб той надав йому свій мобільний телефон, щоб здійснити дзвінок до дівчини, оскільки його мобільний телефон розрядився. На його прохання потерпілий надав йому свій мобільний телефон марки «Самсунг» та він відійшов з ним на 50 метрів, таким чином що потерпілий його не бачив. Однак не додзвонившись через 5-7 хв. він повернувся назад, проте потерпілого там вже не було, а тому він вирішив його не розшукувати, мобільний телефон не повертати. На наступний день він продав вказаний телефон на ринку за 700 грн. Зазначає, що не мав наміру заволодівати телефоном коли просив передзвонити, а умисел виник в нього вже наступний день, коли і продав мобільний телефон.

Окрім цього обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України визнав частково, пояснив, що винаймав кімнату в квартирі за адресою АДРЕСА_3 , згідно договору оренди з ОСОБА_6 . У вказаній квартирі було дві кімнати та в договорі не було вказано про заборону заходити в іншу кімнату, тобто не прописано порядку окремого користування. Однак вони обумовили, що він мав право використовувати лише одну кімнату, а тому він проживав в одній із кімнат. Інша кімната була зачинена на ключ, який потерпіла залишила при ньому в «чайнику», який перебував на кухні, при цьому зазначила, що якщо потрібно буде якийсь посуд, то він може взяти його в цій зачиненій кімнаті. Відчинивши за допомогою вказаного ключа кімнату, він в подальшому викрав з неї чотири великих і дві малі картини та сервіз (6 чашок та чайник) які там знаходились, які продав на ринку перекупщикам. інший речей, які зазначені в обвинувальному акті він не викрадав. Коли приїхав брат потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_10 , то одразу ж почав на нього кричати. В цю ніч з метою уникнення конфлікту він зібрав всі свої речі і пішов з вказаної квартири, при цьому залишив підписаний договір оренди. Інший примірник договору, належний потерпілій, він не викрадав. Також зазначив, що заходив в цю кімнату багато разів та в подальшому її не зачиняв. Вважає вірною кваліфікацію його дій по даному епізоду за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він не здійснював проникнення в дану кімнату.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 3 ст. 185 КК України, його вина у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень доведена зібраними в ході досудового розслідування доказами, що були предметом дослідження під час судового розгляду, зокрема:

По епізоду заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства) доведена:

Поясненнями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 , який суду пояснив, що 16 липня 2019 року, близько 02.00 год. він гуляв з собакою неподалік залізничного вокзалу ст. Тернопіль. До нього підійшов обвинувачений ОСОБА_8 на зупинці громадського транспорту та попросив мобільний телефон, щоб здійснити дзвінок до дівчини На його прохання він надав йому свій мобільний телефон торгової марки «Samsung Galaxy J3». Після чого він сів на лавку та чекав допоки ОСОБА_3 не поверне йому телефон. Обвинувачений спочатку став за два метри від нього, потім на відстані п`яти метрів, а в подальшому взагалі втік. Зачекавши декілька хвилин він з телефону незнайомого йому чоловіка повідомив про вчинений щодо нього злочин поліцію. Після цього на місці події він ще перебував більше 30 хв. та обвинувачений не повернувся. Вартість викрадених речей було встановлено згідно експертного дослідження та згідно його пояснень наданих на досудовому слідстві та відповідають встановленій в обвинувальній шкоді. Обвинувачений був одягнутий у світлий одяг та мав борідку. Завдана шкода невідшкодована, просить суд суворо покарати обвинуваченого.

Оголошеними в судовому засіданні:

- протоколом огляду місця події від 16 липня 2019 року (проведений 16 липня 2019 року з 04.20 год. до 05.10 год.), об`єктом огляду якого є зупинка громадського транспорту, що по вул. Б.Хмельницького у м. Тернополі, ділянка бетонного покриття біля прилавку «Матраци» та біля дороги, де розміщена лавка коричневого кольору, де зі слів потерпілого ОСОБА_5 він сидів, коли невідомий підійшов та попросив мобільний телефон. На це потерпілий дав телефон та сидів повернутий в іншу сторону на лавці. До протоколу огляду додано таблицю ілюстрацій від 16 липня 2019 року із зображення місця, що оглядалося.

(а.м.к.п. 84-87 Т.1);

- висновком експерта № 6.1-860/19 від 26 липня 2019 року, судової товарознавчої експертизи, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону торгової марки «Samsung Galaxy J3» моделі «SM-J320H» станом на 16 липня 2019 року, могла становити 1448,75 грн.

(а.м.к.п. 92-97 Т.1).

Суд не бере до уваги твердження захисника адвоката ОСОБА_7 , щодо недопустимості вказаного висновку експерта як доказу, оскільки об`єктом дослідження був не сам телефон, який є предметом кримінального правопорушення, з огляду на наступне. Так, в ході досудового та судового слідства встановлено, що викрадений шляхом шахрайства мобільний телефон після продажу його обвинуваченим невідомій особі на ринку м. Тернополя правоохоронними органами не віднайдено. Дослідження експертом щодо можливої вартості викраденого мобільного телефону здійснювалось на підставі ухвали слідчого судді про призначення судової товарознавчої експертизи від 19.07.2019 року, копії протоколу допиту потерпілого ОСОБА_5 від 17.07.2019 року, відповідно до яких встановлено, що об`єктом кримінального правопорушення був мобільний телефон торгової марки «Samsung Galaxy J3» моделі «SM-J320H», об`ємом вбудованої пам`яті 8 Gb, що в судовому засіданні не заперечувалось обвинуваченим. Також вказаний висновок експерта не може бути віднесений до категорії доказів, недопустимість яких прямо визначена ст.87 КПК України, а тому обґрунтованих підстав для визнання його недопустимим доказом суд не вбачає.

В той же час, суд вважає слушними заперечення захисника адвоката ОСОБА_7 , щодо недопустимості як доказу наданого стороною обвинувачення протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 липня 2019 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_5 у присутності понятих впізнав ОСОБА_3 як особу, що 16 липня 2019 року, близько 02.00 год. на зупинці громадського транспорту, що по вул. Б.Хмельницького у м. Тернополі неподалік залізничного вокзалу шахрайським способом заволоділа його мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy J3» (а.м.к.п. НОМЕР_1 .1). Так, як вбачається із змісту протоколу, пред`явлення для впізнання за фотознімками відбувалось на прошитих та скріплених печаткою для пакетів №24 фотознімків громадян. Проте, оглядом протоколу встановлено, що фотознімки є непрошитими та не скріплені печаткою, тобто зміст протоколу не відповідає зафіксованій в ньому інформації. З врахуванням вищевказаних суперечностей, суд вважає неможливим використання вказаного доказу у зв`язку із його недопустимістю згідно вимог ст.87 КПК України.

При цьому суд не бере до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , в частині того, що умисел на викрадення мобільного телефону, яким він заволодів, в ньому виник лише на наступний день після того коли він вирішив продати його та він повертався до потерпілого через 5-7 хв. щоб повернути йому його телефон, оскільки вони повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який зазначив, що коли він добровільно на прохання обвинуваченого, надав останньому свій мобільний телефон, той спочатку став за два метри від нього, потім на відстані п`яти метрів, а в подальшому взагалі втік та в подальшому на місце кримінального правопорушення не повертався. З встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що обвинувачений заволодів мобільним телефоном 16 липня 2019 року о 02.00 год. та до 05.10 год. (як це вказано в протоколі огляду місця події) на місце події не повертався. Пояснення потерпілого ОСОБА_5 під час досудового та судового слідства були послідовними та незмінними такими, що повністю узгоджуються із іншими матеріалами кримінального провадження оголошеними в судовому засіданні. Причин оговорити обвинуваченого з його сторони суд не вбачає. Будь-яких даних на підтвердження наведеної позиції обвинуваченого судом не здобуто та сторонами не надано. За таких обставин суд вважає, що умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману в обвинуваченого виник до моменту звернення до потерпілого з проханням надати йому мобільний телефон з вигаданим приводом здійснення дзвінка.

По епізоду таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в житло, доведена:

Поясненнями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , яка суду пояснила, що нею було подано заявку у агенцію нерухомості «Світ нерухомості», з метою здачі в оренду кімнати в квартирі за адресою АДРЕСА_3 . В подальшому з ОСОБА_3 нею було укладено договір оренди на час з 02 травня 2019 року по липень 2019 року. Зазначає, що вказана квартира є двохкімнатною та в договорі вони чітко передбачили право використання обвинуваченим лише однієї кімнати, а в іншу, яку вона зачинила на замок, де зберігала власні речі, вона дозволу на входження не надавала. Договір вони укладали в двох екземплярах, один з яких забрав обвинувачений а інший, свій, вона залишила в замкненій кімнаті. Ключ від цієї замкненої кімнати вона сховала у чайнику в приміщенні кухні та про це обвинувачений не знав, проте вважає, що обвинувачений міг підгледіти за нею та віднайти його. З червня 2019 року він не сплачував, заборгував орендну плату та не відповідав на її дзвінки. На той період вона в різний час проживала у Республіці Польща, а в Україні жила у м. Львів. В подальшому її дочці повідомив її колишній чоловік, про те, що бачив подібну до належної їй картини на ринку в м. Тернополі та поцікавився чи вона не продавала її. Після цього її брат ОСОБА_10 повідомив про вчинення крадіжки з цієї замкненої кімнати обвинуваченим. Зокрема було викрадено наступне майно: велосипед, що їй не належить, столовий посуд, сервізи, антикваріат, вісім картин, належні їй особисто а також її примірник договору оренди. Розмір завданої шкоди їй становить 23000 грн., яка не відшкодована. Вартість викрадених речей, які були зазначені нею в протоколі її допиту та викладені в обвинуваченні відповідають дійсності. Просить суд призначити обвинуваченому суворе покарання.

Поясненнями свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні вказав, що обвинуваченого ОСОБА_9 бачив декілька разів на ринку м. Тернополя. Влітку 2019 обвинувачений підійшов та сказав, що має намір продати речі, оскільки продає квартиру, а саме ложки в кількості 20-30 штук, сувеніри, посуд із кришталю, картини, на одній з яких зображено «Старий Париж», квіти. За це він сплатив тому близько 1000 грн. і обвинувачений запевнив його, що товар не викрадено.

Поясненнями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні вказав, що у 1995 1998 роках він подарував колишній дружині ОСОБА_6 близько 20 картин, серед яких і картина «Старий Париж». Вказану картину він побачив на переході на ринку в м. Тернополі. Цього ж дня поспілкувався з дочкою про те чи мати продає квартиру. У подальшому дізнався від колишньої дружини дружини та її брата ОСОБА_10 , що картини викрадено. На картині «Старий Париж» зображено вулицю у старому стилі, карету та коней. Працівникам міліції він повідомив про місцезнаходження картини та вказав на неї. Картину було вилучено.

Поясненнями свідка ОСОБА_10 , який повідомив суду, що потерпіла ОСОБА_6 є його рідною сестрою. У час коли було вчинено крадіжку із квартири за адресою АДРЕСА_3 , він в м. Тернопіль не жив. Йому відомо, що обвинувачений винаймав в його сестри одну із кімнат в квартирі, а інша кімната була зачинена та вона там зберігала особисті речі. Влітку 2019 року, дізнавшись про крадіжку він одразу зателефонував до потерпілої, яка жила у м. Львів. Серед викрадених речей з закритої кімнати були картини, сервіз та інше. Ключ від цієї кімнати мав він та сестра. Коли він прибув на місце події, то в квартирі був обвинувачений, який зачинився з середини. Він тривалий час дзвонив в квартиру, однак ОСОБА_3 не відчиняв. Після цього він вибив двері та зайшов. Обвинувачений був у своїй кімнаті з дівчиною. Кімната, що мала бути зачиненою, була відчинена навстіж, двері відчинялися ключем. Чи були пошкодження замка він не пригадує. Попросив обвинуваченого залишитися до наступного дня, щоб прибула його сестра та повідомила чи не викрадено нічого, однак він вранці з дівчиною втік. Свідок зазначив, що він є власником квартири за адресою АДРЕСА_3 , він в м. Тернопіль, однак договір оренди укладала сестра за його усним дорученням. В оренду здавалася лише одна кімната.

Оголошеними та проаналізованими матеріалами кримінального провадження.

- протоколом прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення від 24 липня 2019 року згідно якого ОСОБА_10 заявив, що у період часу із 01 липня 2019 року по 21 липня 2019 року ОСОБА_3 перебуваючи в приміщенні квартири за адресою АДРЕСА_3 , шляхом підбору ключа проник у приміщення однієї з кімнат, звідки таємно викрав майно та спричинив шкоди на суму 18950 грн.

(а.м.к.п. 99-101 Т.1);

- протоколом огляду місця події від 24 липня 2019 року, згідно якого в присутності понятих за участі потерпілої ОСОБА_6 проведено, огляд квартири за адресою АДРЕСА_3 . Оглядом встановлено що в даній квартирі є дві окремі кімнати та кухня. В кімнаті під №4, яка зі слів потерпілої була зачинена на замок, встановлено неподалік від шафи, картон, у який були огорнуті дві картини. Також, за шафою знаходиться дерев`яний сервант та дерев`яний стіл, на якому знаходилися ще дві картини, що зникли. По праву сторону знаходиться диван, над яким, зі слів ОСОБА_6 знаходилися картини у кількості дві штуки, що також зникли. Було виявлено дверний замок у кімнату № НОМЕР_2 , з якої було викрадено речі, серцевина якого не пошкоджена. Зі слів потерпілої, ключ від даних дверей знаходився у кімнаті № 1 (кухні), а саме на серванті в металевому посуді. Проводилось фотографування, фото зображені у таблиці ілюстрацій доданій до протоколу.

(а.м.к.п. 104-110 Т.1);

- протоколом добровільної видачі від 24 липня 2019 року, згідно якого ОСОБА_11 , в присутності понятих добровільно видав працівникам поліції картину із зображенням міста, 11 виделок та вазочку чорного кольору, про що подав відповідну заяву від 24 вересня 2019 року. Проведено огляд вказаних добровільно виданих речей та додано зображення у таблиці ілюстрацій до протоколів огляду від 25 липня 2019 року.

(а.м.к.п. 117 -123 Т.1);

- протоколом пред`явлення предмету для впізнання від 27 липня 2019 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 у присутності понятих, впізнала картину, яку в період часу із 02 травня 2019 року по 21 липня 2019 року було викрадено із квартири її брата, що в АДРЕСА_3 . Серед запропонованих картин ОСОБА_6 впізнала картину розташовану під № 1. Згідно довідки до протоколу під № 1 зображена картина, що викрадена із квартири по АДРЕСА_3 . Проведено фотографування слідчої дії та додано зображення у таблиці ілюстрацій до протоколу.

(а.м.к.п. 124 -127 Т.1);

- висновком експерта № 8-165/19 від 25 вересня 2019 року судової мистецтвознавчої експертизи, відповідно до якої встановлено, що об`єкт дослідження являє собою сучасний твір живопису, а саме картинуа на полотні в дерев`яній рамі із відображенням осіннього міського пейзажу Західної Європи XVIII-XIX століття в експресіоністичному стилі виконання. Орієнтовна вартість картини станом на 24 липня 2019 року із врахуванням стану збереження складає вартістю 896, 25 грн.

(а.м.к.п. 129-138 Т.1);

- висновком експерта № 6.1-900/19 від 14 серпня 2019 року, судової товарознавчої експертизи, відповідно до якого ринкова вартість салатниці круглої діаметром 23 см, станом на 22 липня 2019 року могла становити 130 грн. Ринкова вартість салатниці овальної, станом на 22 липня 2019 року, могла становити 126,67 грн. Ринкова вартість салатниці круглої діаметром 17 см, станом на22 липня 2019 року могла становити 61,67 грн. Ринкова вартість вази, станом на 22 липня 2019 року, могла становити 43,33 грн. Ринкова вартість виделки, станом на 22 липня 2019 року, могла становити 6,67 грн.

(а.м.к.п. 140-153 Т.1).

При цьому суд вважає недопустимим наданий стороною обвинувачення в якості доказу протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 липня 2019 року, згідно з яким свідок ОСОБА_11 , у присутності понятих, впізнав ОСОБА_3 , як особу, у якої він придбав речі, що були у користуванні (картину із зображенням нічного міста в дерев`яній рамі, декоративну вазочку, набори виделок, салатниці), на ринку у м. Тернополі. Так, як вбачається із змісту протоколу, пред`явлення для впізнання за фотознімками відбувалось на прошитих та скріплених печаткою «Для пакетів №24» фотознімків громадян. Проте, оглядом протоколу встановлено, що фотознімки є непрошитими та не скріплені печаткою, тобто зміст протоколу не відповідає зафіксованій в ньому інформації. З врахуванням вищевказаних суперечностей, суд вважає неможливим використання вказаного доказу у зв`язку із його недопустимістю згідно вимог ст.87 КПК України (а.м.к.п. 111-113 Т.1).

З цих же підстав, суд вважає, слід визнати недопустимим протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 липня 2019 року проведеного з потерпілою ОСОБА_6 (а.м.к.п. 114-116 Т.1).

Також, суд вважає такими що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні заперечення обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_7 з приводу невірної кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України у зв`язку із відсутність в його діях кваліфікуючої ознаки «проникнення в житло», з огляду на наступне.
Судова практика визначає поняття житла, а це зокрема житловий будинок чи житлове приміщення, які призначені для постійного (приватний будинок, квартира, кімната в будинку, квартирі чи гуртожитку) чи тимчасового (кімната в готелі, санаторії, казармі чи кубрику військовослужбовців, палата в лікарні чи іншому закладі охорони здоров`я, дачний чи садовий будинок, палатка, вагончик) проживання людей, а також ті їх складові частини, які використовуються для відпочинку, зберігання майна або задоволення інших потреб людини (балкон, веранда, комора тощо). Не можуть визнаватися житлом приміщення, не призначені і не пристосовані для постійного чи тимчасового проживання (відокремлені від житлових будівель погреби, гаражі, інші будівлі господарського призначення).
Відповідно до роз`яснень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 6 листопада 2009 року, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, суди повинні мати на увазі таке. Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Також при вирішенні питання про наявність у діях обвинуваченого кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло», слід враховувати позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду № 13-14кс18 від 18 квітня 2018 року, та виходити з того, що проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

Для правильної кваліфікації дій особи за ч. 3 ст. 185 КК України важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу крадіжки характерним є наявність у особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому така кваліфікуюча ознака, як «проникнення», має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном.

У випадку, якщо особа формально безперешкодно увійшла (потрапила) у приміщення з обмеженим доступом з метою заволодіння майном, такі дії з урахуванням фактичних обставин справи слід кваліфікувати як крадіжка, поєднана із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Отже, крадіжка, поєднана з проникненням у житло передбачає визначення, як ознак «житло», так і ознак «проникнення». Тільки сукупність цих ознак дає можливість кваліфікувати крадіжку за ч. 3 ст. 185 КК України.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, кімната з якої викрав майно потерпілої обвинувачений знаходилась в двохкімнатній квартирі, де обвинувачений винаймав іншу із кімнат, згідно договору оренди. Як вбачається із пояснень потерпілої, договором та домовленістю між ними, що також підтверджено в судовому засіданні обвинуваченим, останньому було надано право проживання лише в одній із кімнат, а в іншу яка була зачинена на замок де потерпіла зберігала своє особисте майно, потерпіла входити не надавала права. Вхід до вказаної кімнати був обладнаний дверима з замком, що обмежувало вільний доступ до неї обвинуваченому. Заслуговує на увагу і те, що за показаннями потерпілої, ключ від замка вона заховала на кухні в «чайнику», про що не повідомляла обвинуваченому, будь-якого дозволу входити обвинуваченому у вказану кімнату вона йому не надавала, двері були постійно зачинені на замок, а при зникненні речей вона виявила, що вони відчиненні за допомогою ключа який віднайшов обвинувачений на кухні.

За таких обставин, не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_3 маючи право користуватись лише одною із кімнат квартири, з метою заволодіння чужим майном, всупереч волі законного володільця на вхід до кімнати, що була зачинена на замок, незаконно вторгся до належної потерпілій ОСОБА_6 іншої відокремленої кімнати, де зберігалось належне останній майно. А тому на думку суду дії обвинуваченого вірно кваліфіковано органом досудового розслідування як «проникнення в житло».

При цьому суд не бере до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що потерпіла надала йому право на вхід до вказаної кімнати з метою взяти звідти необхідний посуд та зазначила де буде знаходитись ключ від кімнати, а також щодо частини речей, яких він не викрадав, оскільки вони повністю спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка категорично ствердила, що дозволу на вхід в кімнату де вона зберігала особисті речі обвинуваченому не надавала та місце зберігання ключа від кімнати останньому не показувала. Пояснення потерпілої ОСОБА_6 під час досудового та судового слідства зокрема і в частині кількості та характеристик викраденого майна були послідовними та незмінними, такими, що повністю узгоджуються із іншими матеріалами кримінального провадження оголошеними в судовому засіданні. Причин оговорити обвинуваченого з її сторони суд не вбачає. Будь-яких даних на підтвердження наведеної позиції обвинуваченого судом не здобуто та сторонами не надано. За таких обставин суд вважає, що позиція обвинуваченого з приводу не визнання вини щодо умисного проникнення в житло та кількості викраденого майна є нічим іншим, як способом уникнення належного покарання за вчинене.

Окрім цього органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 25 липня 2019 року, близько 14.00 год., він, перебуваючи на території домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 , в ході конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово, з метою спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, умисно наніс близько чотирьох ударів кулаками обох рук в ділянку обличчя та грудної клітки ОСОБА_13 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця, садна і поверхневої рани чола ліворуч з крововиливами на внутрішній поверхні м`яких тканин голови у їх проекціях, синці і крововилив у сполучну оболонку верхньої повіки правого ока, крововиливи у білкову оболонку правого ока, садна щік, крововиливи у кайму і слизову оболонку губ, садно правої бокової поверхні грудей, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, слідчий за погодженням з прокурором дійшли висновку, що ОСОБА_3 своїми діями також вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України тобто умисне легке тілесне ушкодження.
Однак суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_3 за даним фактом спричинення ОСОБА_13 умисно легкого тілесного ушкодження необхідно виправдати у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення з наступних мотивів.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України не визнав та зазначив, що подія відбувалась в належному її знайомій ОСОБА_14 будинку, за адресою АДРЕСА_2 . Перебуваючи там, він разом ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та її знайомим на ім`я ОСОБА_15 спільно вживали алкоголь. В ході застілля, ОСОБА_13 почав ображати та чіплятись до ОСОБА_14 , на що він попросив його покинути будинок. На його прохання, ОСОБА_13 відреагував неадекватно, правою рукою витягнув з-за пояса розкладний ніж і почав розмахувати перед ним, при цьому кричати «а що ти мені зробиш» та вдарив його кулаком лівої руки в обличчя з лівої сторони. Він повторно попросив останнього заспокоїтись та покинути будинок, на що той не зупинившись знову почав тягнутись з ножем до нього. Захищаючись від можливих ножових поранень, він вибив йому ніж з руки та наніс його два-три удари в грудну клітину та обличчя, після чого почав виштовхувати його з будинку. По дорозі коли він виштовхував потерпілого, потерпілий вхопив другий кухонний ніж зі столу і приставив йому його до горла. В подальшому все відбувалось на сходовій клітці. Він почав вириватись, відтягувати його руку з ножем, внаслідок чого вони разом з ним впали. Під час падіння потерпілий здійснив йому поріз на грудній клітці. Після падіння ніж з рук потерпілого випав та він піднявши ОСОБА_13 виштовхав його за хвіртку будинковолодіння. Більше він потерпілого не бачив. Через деякий час приїхали працівники поліції, які його затримали. Працівникам поліції він не повідомляв що потерпілий завдав йому ушкоджень, оскільки не знав що той написав на нього заяву. Після конфлікту з потерпілим йому було спричинено поріз на грудній клітині, синець під оком та забій губи. Зазначає що, в подальшому поліції вилучила вищевказані ножі, якими намагався йому спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_13 . Вважає свої дії вимушеними, такими що мали оборонний характер, оскільки в такому випадку ОСОБА_13 ножем міг завдати йому непоправної шкоди. Просить його виправдати у вчиненні даного інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Заявлена стороною обвинувачення свідок ОСОБА_16 допитана під час судового засідання повідомила, що працює лікарем приймального відділення Тернопільської університетської лікарні, куди був доставлений ОСОБА_13 . Він скаржився на болі в районі грудної клітки, розповідав, що його побили невідомі. Вона, як лікар, провела огляд та не виявила патологій, що б давали підстави для госпіталізації. Будучи в оглядовій кімнаті, ОСОБА_13 втратив свідомість. Вживались невідкладні заходи, однак було констатовано клінічну смерть. Були присутні працівники поліції, а також слідчі, які вирвали в неї з рук історію хвороби та втекли, про що нею було повідомлено на лінію «102».

По факту спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 були надані, виключно наступні документи:
- заява потерпілого ОСОБА_13 від 25 липня 2019 року, в якій він просить притягнути до кримінальної відповідальності невідомих йому осіб, які у дворі будинку по АДРЕСА_2 нанесли йому тілесні ушкодження. (а.м.к.п. 154 Т.1);
- протоколи огляду місця події від 25 липня 2019 року проведеного у приміщенні приватного будинку, що по АДРЕСА_2 , та на території домоволодіння (а.м.к.п. 156-164, 166-181 Т.1);
- протокол огляду трупа від 25 липня 2019 року у приміщенні реанімаційного відділення ККП «ТУЛ» ТОР в м. Тернопіль по вул. Клінічна, 1 в м. Тернопіль. Лікарське свідоцтво про смерть № 619 від 26 липня 2019 року ОСОБА_13 . Причина смерті: токсична дія алкоголю ускладнена виникненням гострого гемарагічного панкреатонекрозу. (а.м.к.п. 182-186, 187 Т.1);
- висновок експерта № 605 від 26 серпня 2019 року, судово медичної експертизи, згідно якого смерть громадянина ОСОБА_13 настала внаслідок захворювання - гострого панкреанекрозу (відмирання підшлункової залози), яке розвилось на тлі алкогольної інтоксикації. При судово медичній експертизі трупа ОСОБА_13 також було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця, садна і поверхневої рани чола ліворуч з крововиливами на внутрішній поверхні м`яких тканин голови у їх проекціях, синці і крововилив у сполучну оболонку верхньої повіки правого ока, крововиливи у білкову оболонку правого ока, садна щік, крововиливи у кайму і слизову оболонку губ, садно ділянки правого надпліччя, синці правого плеча, садна ділянок ліктьових суглобів і 4, 5 пальців правої кисті та садно правої бокової поверхні грудей, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень (п.п. 3.4. 5. 7 Підсумків). Судово медичний експерт не кваліфікував ушкодження як такі, що могли (чи не могли ) утворитись за умов боротьби чи самозахисту (а.м.к.п. 189-193 Т.1);
- висновок експерта №351 від 31 липня 2019 року, судово-медичної експертизи, згідно якого кров від трупа ОСОБА_13 належить до групи А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В за серологічною системою АВ0. (а.м.к.п. 194-195 Т.1);
- висновок експерта №158 від 07 серпня 2019 року, судово-медичної експертизи, згідно якого на статевому члені трупа ОСОБА_13 клітин вагінального, букального та прямокишечного епітелію не виявлено. Крові, сперматозоїдів не знайдено (а.м.к.п. 197-198 Т.1);
- висновок судово-медичної експертизи №802 від 16 серпня 2019 року та судово-медичної експертизи №985 від 22 серпня 2019 року, згідно яких встановлено патоморфологічні зміни внутрішніх органів ОСОБА_13 та відсутність у внутрішніх органах трупа останнього кислот та солей (а.м.к.п. 199-200, 202 Т.1);
- висновок експерта №970 від 29 липня 2019 року, судово медичної експертизи, зідно якого при газохроматографічному дослідженні взірців крові та сечі трупа ОСОБА_13 виявлено етиловий спирт в концентрації в крові: 1, 92 % проміллє, в сечі 2, 73 % проміллє. (а.м.к.п. 201 Т.1);
- висновок експерта № 721 від 19 серпня 2019 року, судово медичної експертизи, згідно якого на підставі СМЕ громадянина ОСОБА_3 , 1979 року виявлено синці передньої поверхні грудей, виникли від дії тупих предметів близько 1, 5 2 тижні до його експертного обстеження та не відповідають зазначеному в ухвалі терміну події 25 липня 2019 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень. (а.м.к.п. 205-207 Т.1).
З суб`єктивної сторони злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, характеризується лише умисною формою вини.

Оцінюючи дії ОСОБА_3 на предмет наявності у нього умислу на нанесення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, суд враховує покази обвинуваченого, який в судовому засіданні вказав, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий, який розмахуючи перед ним ножем, погрожував йому, наніс удар кулаком по обличчю після чого знову намагався дотягнутись до нього ножем. Навіть після того коли обвинувачений захищаючись вибив з рук потерпілого ОСОБА_13 ніж, під час чого наніс йому декілька ударів по тілу, потерпілий не заспокоївся та знову схопив інших ніж та приставив його до шиї обвинуваченого, на що останній знову захищаючись вирвався та виштовхав обвинуваченого за територію будинковолодіння.

При цьому заявлена стороною обвинувачення свідок ОСОБА_16 вказала, що вона не була очевидцем події та працюючи лікарем приймального відділення Тернопільської університетської лікарні приймала ОСОБА_13 , який повідомив їй, що його побили невідомі, після чого помер.
Такі письмові документи, як:
- заява потерпілого ОСОБА_13 від 25 липня 2019 року свідчить лише про спричинення йому невідомими особами тілесних ушкоджень в дворі будинку по АДРЕСА_2 , без зазначення їх осіб та встановлення їх умислу та причин спричинення тілесних ушкоджень;
- протокол огляду місця події від 25 липня 2019 року, проведеного у приміщенні приватного будинку, що по АДРЕСА_2 , вказує на обстановку, яка панувала в будинковолодінні та на території домоволодіння після події;
- протокол огляду трупа від 25 липня 2019 року у приміщенні реанімаційного відділення ККП «ТУЛ» ТОР в м. Тернопіль по вул. Клінічна, 1 в м. Тернопіль та лікарське свідоцтво про смерть № 619 від 26 липня 2019 року ОСОБА_13 свідчить про те, що причина смерті останнього є токсична дія алкоголю ускладнена виникненням гострого гемарагічного панкреатонекрозу;
- висновок експерта № 605 від 26 серпня 2019 року, судово медичної експертизи, підтверджує те, що смерть громадянина ОСОБА_13 настала внаслідок захворювання - гострого панкреанекрозу (відмирання підшлункової залози), яке розвилось на тлі алкогольної інтоксикації. Судово-медичний експерт не кваліфікує легкі тілесні ушкодження, що виявлені при огляді трупа ОСОБА_13 , як такі, що могли (чи не могли ) утворитись за умов боротьби чи самозахисту;
- висновок експерта №970 від 29 липня 2019 року, судово медичної експертизи, вказує на факт перебування потерпілого під час події в стані алкогольного сп`яніння.

Інші письмові документи такі як висновок експерта №351 від 31 липня 2019 року, висновок експерта №158 від 07 серпня 2019 року, висновок судово-медичної експертизи №802 від 16 серпня 2019 року та судово-медичної експертизи №985 від 22 серпня 2019 року, висновок експерта № 721 від 19 серпня 2019 року на думку суду є неналежними доказами в розумінні ст. 85 КПК України, оскільки жодним чином не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні по факту спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Будь-яких інших доказів, які б доводили вину ОСОБА_3 в спричиненні саме умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_13 стороною обвинувачення суду не надано.

Таким чином, з наданих стороною обвинувачення доказів об`єктивно встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_17 були спрямовані на припинення неправомірних дій потерпілого ОСОБА_13 , які мали протиправний характер та посягали на здоров`я ОСОБА_17 , що свідчить про те, що дії останнього носили характер оборони.

При цьому, суд враховує положення ст. 36 КК України, де зазначено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як зазначено у правових висновках Верховного Суду України (справи № 5-31кс14, 5-125кс15), виходячи із законодавчого визначення необхідної оборони у ч. 1 ст. 36 КК, її сутність полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Дії по зупиненню суспільно небезпечного посягання вважаються правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом у разі необхідної оборони.

З роз`яснень, які викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» вбачається, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Таким чином, об`єктивно встановлено, що потерпілий ОСОБА_13 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклого конфлікту, який виник в результаті вживання алкогольних напоїв та образ на адресу володільця будинку ОСОБА_14 , на прохання обвинуваченого не покинув будинковолодіння, натоміть вийнявши ніж почав з погрозами розмахувати ним перед ОСОБА_3 , наніс удар кулаком по обличчю після чого знову намагався дотягнутись до нього ножем, тобто вчиняв дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень, та після того коли обвинувачений захищаючись вибив з рук потерпілого ніж, та наніс йому декілька ударів по тілу, потерпілий не заспокоївся та знову схопив інших ніж та приставив його до шиї обвинуваченого, на що останній знову захищаючись вирвався та виштовхав обвинуваченого за територію будинковолодіння.

Отже, враховуючи характер дій потерпілого ОСОБА_13 , суд вважає, що у обвинуваченого ОСОБА_17 були наявні всі підстави сприймати загрозу від дій потерпілого, як реальну та таку, що могла мати вкрай негативні наслідки для нього.

За таких обставин дії обвинуваченого ОСОБА_17 у даній ситуації були правомірними та виправданими з огляду на положення ч. 1 ст. 36 КК, оскільки були співмірними та достатніми для негайного відвернення посягання й водночас відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту від неправомірних дій потерпілого ОСОБА_13 . При цьому, наявність у потерпілого легких тілесних ушкоджень у виді у вигляді синця, садна і поверхневої рани чола ліворуч з крововиливами на внутрішній поверхні м`яких тканин голови у їх проекціях, синці і крововилив у сполучну оболонку верхньої повіки правого ока, крововиливи у білкову оболонку правого ока, садна щік, крововиливи у кайму і слизову оболонку губ, садно правої бокової поверхні грудей, синця відповідає встановленим обставинам отримання вказаного тілесного ушкодження в ході відвернення обвинуваченим протиправних посягань потерпілого ОСОБА_13 , та не свідчить про перевищення обвинуваченим меж необхідної оборони.

Внаслідок аналізу наведених обставин та сукупності доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні, які суд визнає належними та допустимими, суд вважає, що з суб`єктивної сторони обвинувачений ОСОБА_17 не мав умислу наносити потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження, та приходить до висновку про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_17 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України, ст.17 КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню поки не буде визнана винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справі «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора.

Аналіз доказів, наданих стороною обвинувачення свідчить про те, що ці докази прямо не встановлюють сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б вказували на наявність в діянні обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 284 КПК України - якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої ст. 284 КПК України виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок. Однією із таких обставин, яка передбачена п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 373 КПК України - виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Аналіз сукупності наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що органом досудового розслідування та прокурором у суді не доведено наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність визнання невинуватим ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого злочину з підстав відсутності в його діянні складу зазначеного кримінального правопорушення та про необхідність ухвалення в цій частині виправдувального вироку.

Таким чином, проаналізувавши наведені обставини, суд, об`єктивно дослідивши та оцінивши всі зібрані та перевірені у судовому засіданні докази в їх повній сукупності, прийшов до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за:

- за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно;

- за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна крадіжка,вчинена повторно, поєднана з проникненням в житло.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, його вік та стан здоров`я, відсутність обставин, що б обтяжували чи пом`якшували покарання обвинуваченого, а також те що він неодноразово раніше судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив умисні корисливі злочини.

За таких обставин суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_17 без ізоляції його від суспільства є неможливим, а тому йому слід призначити покарання за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі та у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання за вчинені кримінальні правопорушення шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Строк відбуття покарання ОСОБА_17 слід рахувати з моменту його затримання, тобто з 26 липня 2019 року.

Окрім цього, на підставі ст.72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_3 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення останнього з 26 липня 2019 року (з моменту його затримання) по дату ухвалення вироку включно, тобто по 03 квітня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі..

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 слід продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, тобто до 01 червня 2020 року.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2019 року накладено арешт на майно, яке було виявлене та вилучене під час проведення огляду трупа ОСОБА_13 в приміщенні КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, а саме: темносині джинси, темно-синя футболка, туфлі чорні типу сандалі, сіра спідня білизна, сірі шкарпетки, мобільний телефон марки «Samsung», в`язка металевих ключів, чорний гаманець, в якому містились грошові кошти в сумі 23 грн., коричнева записна книжка, медична карта стаціонарного хворого №11932 на імя ОСОБА_13 , який суд вважає, слід скасувати, після набрання вироком законної сили.

Також суд вважає, що підлягає скасуванню арешт накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2019 року на предмет зовні схожий на ніж, який вилучений із кухонної кімнати упакований у сейф пакет із номером №7170 824, предмет зовні схожий на ніж вилучений із кімнати №1 та упакований у сейф пакет № ЕХР 026 41 81, сліди папілярних узорів у кількості 11 шт., скопійовані на липкі стрічки типу скотч та наклеєні на додатки до протоколу огляду місця події вилучені під час огляду місця події 25 липня 2019 року у приміщенні будинку АДРЕСА_2 .

Речові докази:

- темносині джинси, темно-синя футболка, туфлі чорні типу сандалі, сіра спідня білизна, сірі шкарпетки, мобільний телефон марки «Samsung», в`язка металевих ключів, чорний гаманець, в якому містились грошові кошти в сумі 23 грн., коричнева записна книжка, які передані на зберігання ОСОБА_13 , залишити в його розпорядженні;

- медичну карту стаціонарного хворого №11932 на імя ОСОБА_13 , залишити при матеріалах кримінального провадження;

- пусті скляні пляшки, сліди папілярних узорів у кількості 11 шт., скопійовані на липкі стрічки типу скотч та наклеєні на додатки до протоколу огляду місця події вилучені під час огляду місця події 25 липня 2019 року у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , знищити;

- картину із зображенням осіннього міського пейзажу Західної Європи XVIII-XIX століття в експресіоністичному стилі виконання, вазу, одинадцять виделок, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити в її розпорядженні,

після набрання вироком законної сили.

Суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №6.1-860/19 від 26 липня 2019 року в сумі 628,04 грн., судової мистецтвознавчої експертизи №8-165/19 від 25 вересня 2019 року в сумі 2983,19 грн. та судової товарознавчої експертизи №6.1-900/19 від 14 серпня 2019 року в сумі 1413,09 грн. на загальну суму 5024,32 грн. (п`ять тисяч двадцять чотири гривень тридцять дві копійки) в користь держави, оскільки такі витрати виникли при проведенні експертизи речових доказів та доводять його вину у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдати його у зв`язку з відсутністю в його діянні складу даного кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання:

- за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 (дівох) років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 призначити покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання, тобто з 26 липня 2019 року.

На підставі ст.72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_3 зарахувати строк попереднього ув`язнення останнього з 26 липня 2019 року (з моменту його затримання) по дату ухвалення вироку включно, тобто по 03 квітня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, тобто до 01 червня 2020 року.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2019 року на майно, яке було виявлене та вилучене під час проведення огляду трупа ОСОБА_13 в приміщенні КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, а саме: темносині джинси, темно-синя футболка, туфлі чорні типу сандалі, сіра спідня білизна, сірі шкарпетки, мобільний телефон марки «Samsung», в`язка металевих ключів, чорний гаманець, в якому містились грошові кошти в сумі 23 грн., коричнева записна книжка, медична карта стаціонарного хворого №11932 на імя ОСОБА_13 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2019 року на майно, яке було вилучене під час огляду місця події 25 липня 2019 року у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , а саме: предмет зовні схожий на ніж, який вилучений із кухонної кімнати упакований у сейф пакет із номером №7170 824, предмет зовні схожий на ніж вилучений із кімнати №1 та упакований у сейф пакет № ЕХР 026 41 81, сліди папілярних узорів у кількості 11 шт., скопійовані на липкі стрічки типу скотч та наклеєні на додатки до протоколу огляду місця події.

Речові докази:

- темносині джинси, темно-синя футболка, туфлі чорні типу сандалі, сіра спідня білизна, сірі шкарпетки, мобільний телефон марки «Samsung», в`язка металевих ключів, чорний гаманець, в якому містились грошові кошти в сумі 23 грн., коричнева записна книжка, які передані на зберігання ОСОБА_13 , залишити в його розпорядженні;

- медичну карту стаціонарного хворого №11932 на імя ОСОБА_13 , залишити при матеріалах кримінального провадження;

- пусті скляні пляшки, сліди папілярних узорів у кількості 11 шт., скопійовані на липкі стрічки типу скотч та наклеєні на додатки до протоколу огляду місця події вилучені під час огляду місця події 25 липня 2019 року у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , знищити;

- картину із зображенням осіннього міського пейзажу Західної Європи XVIII-XIX століття в експресіоністичному стилі виконання, вазу, одинадцять виделок, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити в її розпорядженні,

після набрання вироком законної сили.

Стягнути із ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №6.1-860/19 від 26 липня 2019 року в сумі 628,04 грн., судової мистецтвознавчої експертизи №8-165/19 від 25 вересня 2019 року в сумі 2983,19 грн. та судової товарознавчої експертизи №6.1-900/19 від 14 серпня 2019 року в сумі 1413,09 грн. на загальну суму 5024,32 грн. (п`ять тисяч двадцять чотири гривень тридцять дві копійки) в користь держави УК у м Тернополі/м.Тернопіль/24060300 Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37977726 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача: UA0019751 Код класифікації доходів бюджету: 24060300).

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1