Справа № 446/2016/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/481/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2020 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заболотці Бродівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину , передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:
вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 лютого 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу 250 неподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 27 чеврня 2019 року близько 14:40 год., керуючи автомобілем марки «Fiat Scudo» д.н.з. НОМЕР_1 , на 509 км + 600 м а/д «Київ-Чоп», поблизу с. Дідилів Кам`янка-Бузького району Львівської області, ухаючись в сторону м. Київ, грубо порушив вимоги пункту 1.2 Розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КПУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, яким передбачено, що в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів, пункту 12.1, яким передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним та вимоги дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) Розділу 34 «Дорожня розмітка», яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено та яку перетинати заборонено, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Renauit Trafic» д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався в напрямку м. Львів, яким керував ОСОБА_6 , який внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у виді: синці в ділянці лівого колінного суглобу, на лівій гомілці, в лобковій ділянці, на правому плечі з переходом на праве передпліччя, садна на правій тім`яній ділянці на лівій гомілці, переломи вінцевого та ліктьового відростка лівої ліктьової кістки, які являються наслідком дії тупих предметів, могли утворитися незадовго до поступлення на лікування, при ударі до виступаючих частин в салоні автомобіля, під час зіткнення транспортних засобів та по ознаці тривалого розладу здоров`я, відносяться до середньої тяжкості, згідно висновку експерта № 63/2019 від 09.08.2019.

Не погоджуючись із даним вироком суду потерпілий подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання. Призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

У своїй апеляційній скарзі потерпілий зазначає, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, просить змінити вирок суду у зв`язку з його м`якістю. Просить врахувати, що щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому злочині має лише формальний характер. З боку обвинуваченого не було жодних спроб відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду, вибачитись чи висловити свої співчуття. Суд першої інстанції не врахував думки потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання. Обвинувачений визнав свою провину у вчиненому злочині та сприяв його розкриттю, а також щиро розкаявся у вчиненому лише з мотивів уникнення суворого покарання за вчинене.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_9 зазначила, що обвинувачений неодноразово намагався відшкодувати шкоду потерпілому, однак останній не приймав такого відшкодування, посилаючись на те, що запропонована сума мала для такого відшкодування, однак цивільного позову в кримінальному провадженні не заявляв. Захисник обвинуваченого просить суд залишити вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 без змін, а апеляцію без задоволення.

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинуваченого та його захисника, потерпілого та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КПК України за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій не оспорюється, які, на думку колегії суддів, вірно кваліфіковано по ч.1 ст. 286 КК України.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.

Встановлено, що як на досудовому слідстві та і в суді першої інстанції обвинувачений свою вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину. Цивільного позову від потерпілого в даному кримінальному провадженні не заявлялось.

В подальшому потерпілий вправі заявити позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, в порядку цивільного судочинства, як це передбачено чинним законодавством, що в свою чергу жодним чином не порушує чи обмежує прав потерпілого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, виходячи з принципу індивідуалізації покарання та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, а також приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані обставини дають можливість застосувати до обвинуваченого покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для зміни покарання колегія суддів не вбачає. Доводи потерпілого щодо необґрунтованості призначення такого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено, відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу потерпілого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4