Справа 361/2512/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1589/2020 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника начальника відділу Офісу Генерального прокурора на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0005035 від 04.12.2016,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005035 від 04.12.2016 за обвинуваченням ОСОБА_17 та ОСОБА_18 за ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п.1, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п.1, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 365, ст. 366-1 КК України, ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 15, п.1, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 365 КК України повернуто прокурору для виконання вимог ст. 291 КПК України.

Дане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що формулювання обвинувачення ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 за ч. 3 ст. 365 КК України є однаковим, крім відомостей про зайняття ними посад, і повністю дублює виклад фактичних обставин всіх інкримінованих вказаним особам злочинів; формулювання обвинувачення ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України повністю співпадає з формулюванням обвинувачення ОСОБА_14 за вказаними статтями, також абсолютно ідентичним формулюванню обвинувачення ОСОБА_15 і ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України є формулювання обвинувачення ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, хоча формулювання обвинувачення повинне бути індивідуалізованим, з викладом часу, місця, способу, мотивів вчинення кожним із обвинувачених кожного із інкримінованих злочинів та їх наслідків. Крім того, на переконання суду першої інстанції тотожне формулювання обвинувачення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 за ч. 3 ст. 365 КК України, однакове формулювання обвинувачення ОСОБА_14 і ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, ідентичне обвинуваченню ОСОБА_14 і ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України формулювання обвинувачення ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України унеможливлює реконструювання подій злочинів, інкримінованих кожному із обвинувачених, розуміння їх мотиву й мети, тобто з`ясування об`єктивної та суб`єктивної сторін як необхідних елементів складу злочину, фактично позбавляє можливості встановити межі судового розгляду, а ухвалений в результаті розгляду такого обвинувального акта вирок у будь-якому разі не може бути визнаний законним і підлягає скасуванню. Відтак, на думку суду першої інстанції, обвинувальний акт не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, а допущені при формулюванні обвинувачення ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та ОСОБА_18 недоліки позбавляють суд можливості виконати вимогу статті 348 КПК України щодо роз`яснення кожному з них суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.
В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність ухвали у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що не відповідає дійсності посилання суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті прокурором викладене обвинувачення є некоректним, оскільки, на думку сторони обвинувачення, даний обвинувальний акт містить деталізований опис фактичних обставин злочинів, вказані обставини свідчать про наявність доведених даних про подію ( час, місце, спосіб) злочину. Указав, що висновок суду про неповноту викладу в обвинувальному акті фактичних обставин, суперечить вимогам ст. 314 КПК України, відповідно до якої суд під час підготовчого судового засідання не може надавати оцінку відповідності встановлених обставин вчинення злочину та оцінювати правильність кваліфікації дій обвинуваченого, а лише перевіряє обвинувальний акт на його відповідність вимогам ст. 291 КПК України. Також апелянтом зазначено, що сформульоване кожному з підозрюваних обвинувачення є чітким, та не тотожнім. Зокрема, у обвинувальному акті чітко зазначені обставини вчинення злочинів кожним обвинуваченим. Зауважив, що певна тотожність у формулюванні обвинувачення є наслідком особливостей вчинених злочинів, які вчинені групою осіб. Також, звернув увагу, що висновок суду про неповноту викладу в обвинувальному акті фактичних обставин суперечить вимогам ст. 314 КПК України, відповідно до якої, суд під час підготовчого засідання не може надавати оцінку відповідності встановлених обставин вчинення злочину та оцінювати правильність кваліфікації дій обвинуваченого, а лише перевіряє обвинувальний акт на його відповідність вимогам ст. 291 КПК України. Зазначив, що суд першої інстанції приймаючи дане рішення прийшов до передчасних висновків про неможливість реконструювання подій злочинів, оскільки вийшов за межі підготовчого судового засідання. Просив оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Окрім того вважав, що суд першої інстанції безпідставно не застосував щодо обвинувачених запобіжні заходи, у зв`язку із чим просив постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинувачених запобіжні заходи, відповідно до вимог клопотання, поданого до суду першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_23 указала, що обвинувальний акт взагалі не містить формулювання обвинувачення, а містить лише виклад повідомлення про підозру та опис фактичних обставин. Крім того, в обвинувальному акті не вказані обов`язкові елементи складу злочину, передбаченого ст. 365 КК України та ст. 115 КК України, що унеможливлює визначення меж судового розгляду. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_10 указав, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки обвинувачення не конкретизоване, не зазначено обов`язкові складові злочину, а саме об`єктивну, суб`єктивну сторону злочину, якими діями обвинуваченого була заподіяна шкода і прямий причино наслідковий зв`язок між його діями та заподіяною шкодою. Доводи сторони обвинувачення про те, що суд вийшов за межі підготовчого засідання та вирішив питання правової кваліфікації злочину вважав такими, що не відповідають дійсності. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_9 також зазначив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначити його до судового розгляду. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурорів, які апеляційну скаргу підтримали, підтвердили доводи цієї скарги і просили її задовольнити;

захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції вважали законною та обґрунтованою, просили залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення;

обвинувачених, які підтримали пояснення захисників та заперечували проти задоволення апеляційної скарги;

потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу прокурора і просили її задовольнити;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

За змістом п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у ході підготовчого судового засідання суд може ухвалити рішення про повернення обвинувального акта прокурору у випадку невідповідності його вимогам КПК України.

Вимоги до обвинувального акта визначені ст. 291 КПК України. Як вбачається із ухвали судом першої інстанції визнана невідповідність обвинувального акта вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, який визначає те, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Судом першої інстанції указано на те, що обвинувачення, що пред`явлене усім обвинуваченим є однаковим, окрім відомостей про посади обвинувачених, повністю дублює виклад фактичних обставин всіх інкримінованих злочинів, повністю співпадає з формулюванням обвинувачення. Суд першої інстанції висловив переконання про те, що тотожне чи однакове формулювання обвинувачення унеможливлює реконструювання подій злочинів, інкримінованих кожному із обвинувачених, розуміння їх мотиву й мети, тобто з`ясування об`єктивної та суб`єктивної сторони, як необхідних елементів складу злочину, позбавляє можливості встановити межі судового розгляду, а ухвалений в результаті розгляду такого обвинувального акта вирок у будь-якому разі не може бути визнаний законним і підлягає скасуванню. В цьому судом першої інстанції визнана не конкретність обвинувачення, що є перешкодою для призначення судового розгляду. Між тим, на думку колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону.
Як зазначено вище, обвинувальний акт повинен містити формулювання обвинувачення. Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Аналіз цієї норми закону у поєднанні із положеннями ч.1 ст. 91 КПК України дає підстави стверджувати те, що у сформованому обвинуваченні повинні бути зазначені усі складові, які утворюють об`єктивну та суб`єктивну сторони злочину інкримінованого особі.
Оцінюючи сформульовані обвинувачення кожного обвинуваченого, колегія суддів звертає увагу на те, що ці обвинувачення є достатньо конкретними для усвідомлення їх суті. У цих обвинуваченнях зазначені час, місце, спосіб вчинення злочинів, наслідки злочинів та інші дані, які утворюють як об`єктивну, так і суб`єктивну сторону кожного злочину. У зв`язку із цим, висновки суду першої інстанції щодо неконкретності висунутих обвинувачень не можливо визнати законними та обґрунтованими.
Те, що сформульоване обвинувачення дублює виклад фактичних обставин вчинення злочину не є порушенням закону і не може указувати на порушення вимог закону, які визначають вимоги до обвинувального акту. Посилання на тотожність обвинувачень, сформульованих щодо різних обвинувачених є не повністю обґрунтованими. Колегія суддів визнає ту обставину, що указані обвинувачення є подібними, що не свідчить про наявність порушень вимог КПК України, а є наслідком того, що злочини, відповідно до висунутого обвинувачення, вчинялись обвинуваченими спільно. Проте, колегія судді вважає, що кожне обвинувачення є достатньо індивідуалізованим, достатнім для усвідомлення його суті особою, щодо якої воно висунуте.
Посилання суду першої інстанції на неможливість реконструювання злочину, з`ясування об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину та неможливості встановлення меж судового розгляду не ґрунтуються ні на вимогах закону, ні на наявних у суді матеріалах кримінального провадження, а за умови не дослідження судом доказів у цьому кримінальному провадженні є також передчасними. Висновки про можливість у майбутньому визнання вироку незаконним та його скасування, взагалі виходять за межі компетенції суду першої інстанції.
За наявності зазначених вище порушень КПК України, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0005035 від 04.12.2016 не можливо визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню із поверненням матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 314-317 КПК України.

У зв`язку із відсутністю клопотань про дослідження доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що є необхідним для застосування щодо обвинувачених запобіжних заходів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити дане питання у ході апеляційного розгляду. Поряд із цим, колегія судів звертає увагу на те, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування щодо обвинувачений запобіжних заходів, які викладені в ухвалі Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2020 року є недостатньо мотивованими. У зв`язку із цим, зважаючи на скасування ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2020 року у повному обсязі, питання про запобіжні заходи щодо обвинувачених підлягає вирішенню під час нового підготовчого засідання в порядку ст. 315 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу заступника начальника відділу Офісу Генерального прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0005035 від 04.12.2016 скасувати.

Матеріали провадження повернути до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 314-317 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4