ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/301/20 Справа № 210/5801/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишено без задоволення.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що за весь період відбування покарання засуджений ОСОБА_7 має п`ять стягнень, одне в 2016 році, два в 2018 році, та два в 2019 році, два останніх є непогашеними на сьогоднішній день у встановленому законом порядку, має лише одне заохочення в 2019 році, два рази був поміщений до ДІЗО, тобто протягом всього часу відбування покарання не вчиняв дій, спрямованих на доведення свого виправлення. Згідно наявних у справі матеріалів що характеризують особу засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 02 листопада 2016 року, залучається до праці, характеризується посередньо, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ними неслужбових стосунків, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки та безпеки праці, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та професійно-технічного навчання не залучався так як має відповідні освіти, участі у роботі гуртків, що діють в установі не приймає, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів, відбуває покарання за декількома вироками, згідно останнього вироку суду вину визнав повністю, має позов, на профілактичному обліку установи не перебуває. З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення ставленням до праці, а тому підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відсутні.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та винести нову, якою застосувати щодо нього положення ст. 81 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений посилається на те, що суд не надав належної оцінки його позитивній характеристиці, а також відомостям про його заохочення. При цьому, суд залишив поза увагою те, що він має малолітню дитину, яка проживає з його матір`ю та потребує допомоги, та не врахував стан його здоров`я.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання щодо ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, при розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі, призначеного йому з урахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Поряд із цим, судом враховано, що ОСОБА_7 за весь період відбування покарання має п`ять стягнень, одне в 2016 році, два в 2018 році, та два в 2019 році, два останніх є непогашеними на сьогоднішній день у встановленому законом порядку, має лише одне заохочення в 2019 році, два рази був поміщений до ДІЗО, тобто протягом всього часу відбування покарання не вчиняв дій, спрямованих на доведення свого виправлення. Окрім цього, судом взято до уваги, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, залучається до праці, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ними неслужбових стосунків, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки та безпеки праці, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та професійно-технічного навчання не залучався так як має відповідні освіти, участі у роботі гуртків, що діють в установі не приймає, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів, відбуває покарання за декількома вироками, згідно останнього вироку суду вину визнав повністю, має позов, на профілактичному обліку установи не перебуває.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування положень ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи ОСОБА_7 про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог засудженого, колегія суддів виходить з того, що поведінка ОСОБА_7 не зазнала позитивних змін, на що вказує наявність лише одного заохочення за весь час відбування покарання, а також посередня характеристика.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4