1Справа № 335/296/20 1-кс/335/207/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянув судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя в рамках кримінального провадження № 0000221 від 01.02.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту майна, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2019 року справа № 335/3113/19 провадження 1-кс/335/8339/2019 в рамках кримінального провадження № 0000221 від 01.02.2019 рокуна автомобіль „Mercedes-Benz С 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , право користування яким належить ОСОБА_5 , що вилучений 30.11.2019 року під час проведення обшуку.

Обґрунтовуючи клопотання, заявник зазначає, що слідчим не надано достатніх доказів та не підтверджено причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення або отримання нею арештованого майна, внаслідок вчинення такого злочину, а також, що зазначене майно використовувалось під час вчинення злочинів та відповідає критеріям відповідно до ст. 98 КПК України. У зв`язку з викладеним заявник вважав відсутніми підстави для подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що на праві користування належить ОСОБА_5 .
Тому вважає, що існують передбачені законом підстави для скасування арешту майна.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримала, просила клопотання задовольнити. Зазначивши, що ОСОБА_5 на відповідних правових підставах набула права користування на спірний автомобіль. В обґрунтування клопотання зазначає, що не погоджується з доводами слідчого про те, що вилучений автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки вказане майно не відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК, та не має жодного доказового значення у кримінальному провадженні, в рамках якого його було вилучено. Крім того, зазначає, що вилучений транспортний засіб, не підтверджує обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тому він не може бути речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. Просить скасувати арешт з транспортного засобу.
Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а спірний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Встановлені слідчим суддею обставини та мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали.
Заслухавши пояснення заявниці, яка підтримала подане клопотання, позицію слідчого, який заперечував вимогам клопотання, вивчивши матеріали провадження слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Під час розгляду клопотання встановлено, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Запорізькій області перебували матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000482 від 13.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст.14 - ст. 348 КК України. Згідно фабул кримінального правопорушення досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, діючи умисно, вчиняють підготовчі дії з метою посягання на життя працівника правоохоронного органу. В ході проведення слідчих (розшукових) дій отримано інформацію, що до вказаного злочину причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчиненого кримінального правопорушення, слідчий в рамках вказаного вище кримінального провадження звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про проведення обшуку автомобіля «Mercedes-Benz C 200», VIN- НОМЕР_3 .
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2019 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_8 про проведення обшуку у кримінальному провадженні №0000482 від 13.11.2019 року, надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля «Mercedes-Benz C 200», VIN- НОМЕР_3 , з метою відшукання та вилучення знарядь вчинення кримінальних правопорушень, а саме: вогнепальної та холодної зброї, боєприпасів, інших предметів, пристосованих для завдання тілесних ушкоджень (бейсбольні біти, палиці, пристроїв для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, спеціальних засобів самооборони, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії), а також інших предметів схожих на вогнепальну та холодну зброю, засобів зв`язування (наручники, пластикові хомути), верхнього одягу і взуття, в тому числі камуфльованого забарвлення, форменого та спеціального одягу і взуття, аналогічного чи подібного до таких, що використовується правоохоронними органами та військовими формуванням або їх спеціальними підрозділами, рукавичок, засобів маскування (маски, балаклави, шарфи, пов`язки та інше), засобів зв`язку (мобільні телефони, сім-карти мобільних операторів, пластикові картки для сім-карт, стартові пакети мобільних операторів, радіостанції), комп`ютерів, засобів фото-відео-фіксації (відеокамери, фотоапарати, відео-реєстратори, системи відеоспостереження), платіжних банківських карток, документів, блокнотів, чорнових записів, а також зразків біологічного походження людини.

30.11.2019 року проведено обшук у вказаному автомобілі, під час якого як вбачається з протоколу обшуку не відшукано та не вилучено будь яких знарядь вчинення кримінальних правопорушень, разом з тим з протоколу обшуку вбачається, що в ході обшуку вилучено автомобіль „Mercedes-Benz С 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , право користування яким належить ОСОБА_5 .
Як зазначено вище, арешт на майно заявника було накладено на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2019 року справа № 335/3113/19 провадження 1-кс/335/8339/2019 в рамках об`єднаного кримінального провадження за № 0000221 від 01.02.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, ОСОБА_5 , яка хоч і не є власником автомобілю, але має законне право володіння спірним автомобілем має право на звернення з зазначеним клопотанням.
Отже, вказане клопотання подане належною особою, виходячи з матеріалів, долучених до нього, а відтак є прийнятним до розгляду слідчим суддею.
Правові підстави для накладення арешту на майно визначені ст. 170 КПК України.
Підставою для накладення арешту на майно орган слідства зазначав збереження речового доказу, що передбачає доведення відповідності даного майна визначеним ст. 98 КПК України критеріям речового доказу і наявністю ризиків щодо знищення речового доказу.
Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.
Статтею 174 КПК України покладає обов`язок доведеності необхідності арешту на особу, що подала таке клопотання.
Разом з цим, поясненнями представника власника майна в судовому засіданні з розгляду даного клопотання, спростовуються відповідні посилання слідчого, що вилучене в ході обшуку майно містить на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування.
В ході розгляду зазначеного клопотання про скасування арешту з зазначеного заявником майна, вилученого під час проведення обшуку автомобілю, стороною обвинувачення не доведено, що означене адвокатом ОСОБА_3 майно, є предметом протиправної діяльності ОСОБА_5 або інших осіб, а метою накладення арешту є, зокрема, збереження речового доказу.
Як вбачається з долученого до матеріалів клопотання повідомлення про підозру ОСОБА_7 (чоловіку заявниці ОСОБА_5 ) у кримінальному провадженні № 0000221 від 01.02.2019 року в останньому відсутні відомості того, що спірний автомобіль є предметом протиправної діяльності.
Отже, стороною обвинувачення не доведено правової підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт автомобілю.
Майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, визначним ст. 98 КПК України, оскільки не є майном набутим кримінально протиправним шляхом або предметом кримінального правопорушення, докази цього на час розгляду клопотання відсутні та слідчому судді слідчим не надано.
З пояснень слідчого в судовому засіданні та з протоколу обшуку автомобіля слідує, що в ході обшуку вказаного автомобілю речі і документи, які мають відношення до кримінального правопорушення не відшукані та не вилучалися.

Надана слідчим, на вимогу слідчого судді під час судового розгляду клопотання, постанова про визнання вилученого майна речовим доказом не спростовує висновків слідчого судді, оскільки постановлена слідчим формально, в порушення ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови не містить мотивів її прийняття, їх обґрунтування, зокрема не вказано, яким саме критеріям відповідало вилучене майно, на чому базувалися такі висновки слідчого.
Крім того, слідчий суддя враховує доводи заявника проте, що спірний автомобіль перебуває у користуванні ОСОБА_5 на законних підставах, остання є матір`ю чотирьох неповнолітніх дітей, двоє з яких є інвалідами дитинства та постійно потребують реабілітаційних заходів, родина визнана багатодітною, а тому автомобіль потрібен заявниці для перевезення неповнолітніх дітей до місць їх навчання та лікування.
Враховуючи вище викладене, слідчий суддя вважає, що вилучене під час обшуку майно, в рамках вказаного кримінального провадження (в контексті фабул зазначених у витягах з ЄРДР та повідомленої ОСОБА_7 підозри), могло відповідати критеріям ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України в тому разі, якщо за його допомогою дійсно могло бути вчинено інкриміновані злочини, проте такі данні в матеріалах наданих слідчому судді відсутні.
Таким чином, дослідивши матеріали клопотання, проаналізувавши зміст фабули кримінального правопорушення, в ході досудового розслідування якого накладено арешт на майно ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для його скасування.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданій стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно із ч.6, 7ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
За ч. 1ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Досудовим розслідуванням не встановлено обставин та не надано обґрунтувань, що арештоване майно, з якого заявник просить зняти арешт, набуто останнім у незаконний спосіб або є предметом кримінального правопорушення.
На переконання слідчого судді слідчий повинен був зібрати і надати слідчому судді відповідні докази про те, що вказаний автомобіль, який було вилучено під час обшуку, з огляду на фабули кримінальних правопорушень, міг бути використаний як предмет або засіб за допомогою якого було вчинено злочин.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Як зазначалося вище, заявник не є стороною, ні учасником у кримінальному провадженні.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У рішеннях по справам «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів, або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.
З урахуванням вищезазначеного, подальше збереження арешту майна заявника може спричинити неправомірне втручання держави в мирне володіння майном заявника, що буде порушенням ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є неприпустимим.
Таким чином, враховуючи, що у кримінальному провадженні відсутні докази, які б свідчили про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, відсутні докази того, що у кримінальному провадженні заявник є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також те, що орган досудового розслідування зі спливом певного часу після вилучення майна заявника не навів додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави збереження арешту майна ОСОБА_5 .
Отже, в умовах реалізації сторонами конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 9, 22, 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя в рамках кримінального провадження № 0000221 від 01.02.2019 року задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 04.12.2019 року справа № 335/3113/19 провадження 1-кс/335/8339/2019 в рамках кримінального провадження № 0000221 від 01.02.2019 рокуна автомобіль „Mercedes-Benz С 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , право користування яким належить ОСОБА_5 , що вилучений 30.11.2019 року під час проведення обшуку.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1