Справа № 308/2933/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

11.12.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката
ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп /4806/778/19, за апеляційною скаргою, яку подали обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :
ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2019 відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу й задоволено клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 й продовжено
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Свалява Закарпатської області, мешканцю АДРЕСА_1 , гр. України, українцю, з середньою спеціальною освітою, неодруженому, непрацюючому, раніше не судимому,
обвинуваченому за ч. 3 ст. 15 - п. 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, строк тримання під вартою на період судового розгляду кримінального провадження, тобто до 20.12.2019 включно.
В ухвалі суду вказується на те, що характер та обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, їх тяжкість (особливо тяжкі злочини, пов`язані із застосуванням насильства до потерпілого, спрямованого на заподіяння смерті, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, із конфіскацією майна), а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 (молодий за віком, має задовільний стан здоров`я, раніше не судимий, не працюючий, що свідчить про незадовільний майновий стан, не одружений і утриманців не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків), дають обґрунтовані підставі вважати про існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування ОСОБА_6 від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, які ще не допитані в ході судового розгляду, вчинення іншого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання вказаним ризикам. При цьому, зазначається, що обраний ОСОБА_6 запобіжний захід із урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості покарань, які можуть бути призначені за скоєні діяння. Також указується на те, що будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що обраний ОСОБА_6 захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі не встановлено й сторонами не доведено, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, а тому, в задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю відмовив.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , вказують на те, що ухвала суду є незаконною. Вважають, що запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та не виправданим жодним аргументом сторони обвинувачення. Посилаються на наступне: обвинувачений ОСОБА_6 вже 10 місяців перебуває під вартою і за цей час жодного зауваження щодо його поведінки, жодного порушення ним внутрішніх правил установи виконання покарань не зафіксовано, жодних проявів агресії чи непокори внутрішнім правилам установи не зафіксовано; характеризується виключно позитивно за місцем проживання та як особа, яка проявляє ініціативу в благоустрої прибудинкової території, веде здоровий спосіб життя, шкідливих звичок не має й в установі виконання покарань, раніше не судимий; на даний момент досудове розслідування закінчено, в судових засіданнях допитані всі свідки як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, що в свою чергу унеможливлює будь-який вплив на свідків з боку обвинуваченого; стороною обвинувачення не вказано жодної звички або ділової репутації практики обвинуваченого, які були б допустимими для доведення того, що інкриміновані йому кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 15, 115 та 187 КК України узгоджувались би з такою поведінкою обвинуваченого; у обвинуваченого ОСОБА_6 на утриманні є батьки похилого віку, а його брат, з якими у нього також міцні родинні зв`язки є інвалідом 3 групи; у обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні як бажання, так і можливість переховуватись від кримінального переслідування, так як паспорти в нього вилучені; всі зібрані слідством матеріальні докази знаходяться у сторони обвинувачення і всі необхідні експертизи проведені; 31.12.2018 обвинуваченому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження, не надано адекватної медичної допомоги, а навпаки у важкому стані ОСОБА_6 був допитаний як підозрюваний і з ним проводились слідчі дії, тобто він потребує кваліфікованої діагностики стану здоров`я, що не може бути забезпечено установою виконання покарань; з самого початку досудового розслідування до ОСОБА_6 віднеслись упереджено, ігноруючи презумпцію невинуватості, сторона обвинувачення навіть не намагалась розглянути інші (альтернативні) версії кримінального правопорушення, що підтверджується численними процесуальними порушеннями вимог КПК України під час досудового розслідування; у обвинуваченого ОСОБА_6 відсутнє бажання уникати покладених на нього процесуальних обов`язків, а навпаки, він особисто зацікавлений у доведеності його невинуватості в учиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Зазначають, що жоден із передбачених ст. 177 КПК України ризиків не підтверджується об`єктивними, належними та допустимими доказами, а доводи сторони обвинувачення є тільки припущеннями, і при цьому, прокурором фактично не наведеної жодної переконливої обставини, яка б унеможливлювала застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів. Просять ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою клопотання адвоката ОСОБА_7 задовольнити та змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу й просили її задовольнити; прокурора ОСОБА_5 , який судове рішення вважає законним та обґрунтованим і просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер та обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, їх тяжкість (вчинені діяння відносяться до особливо тяжких злочинів, поєднані із застосуванням насильства до потерпілого, спрямованого на заподіяння смерті, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, із конфіскацією майна).

При цьому, зазначається, що обраний ОСОБА_6 запобіжний захід із урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості покарань. Також указується на те, що будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що обраний ОСОБА_6 захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі не встановлено й сторонами не доведено, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, а тому, в задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю відмовив.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що обставини вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 , його тяжкість, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 (молодий за віком, має задовільний стан здоров`я, раніше не судимий, не працюючий, що свідчить про незадовільний майновий стан, не одружений і утриманців не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків), а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може ухилятися від явки до суду та виконання процесуальних рішень, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані в ході судового розгляду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також перешкоджати встановленню істини у справі, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу ризики не зменшилися і не відпали та виправдовують тримання його під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно враховано те, що обраний ОСОБА_6 запобіжний захід із урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості покарань, у зв`язку з чим, висновок суду про те, що менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, запобігання вищезгаданим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, - колегія суддів також вважає обґрунтованим і таким, що узгоджується з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та не виправданим жодним аргументом сторони обвинувачення, а також про те, що жоден із передбачених ст. 177 КПК України ризиків не підтверджується об`єктивними, належними та допустимими доказами, а доводи сторони обвинувачення є тільки припущеннями, і при цьому, прокурором фактично не наведеної жодної переконливої обставини, яка б унеможливлювала застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Із вищенаведених підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, апеляційний суд відхиляє і наведені в апеляційній скарги твердження про те, що: обвинувачений ОСОБА_6 вже 10 місяців перебуває під вартою і за цей час жодного зауваження щодо його поведінки, жодного порушення ним внутрішніх правил установи виконання покарань не зафіксовано, жодних проявів агресії чи непокори внутрішнім правилам установи не зафіксовано; характеризується виключно позитивно за місцем проживання та як особа, яка проявляє ініціативу в благоустрої прибудинкової території, веде здоровий спосіб життя, шкідливих звичок не має й в установі виконання покарань, раніше не судимий; на даний момент досудове розслідування закінчено, у судових засіданнях допитані всі свідки як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, що в свою чергу унеможливлює будь-який вплив на свідків з боку обвинуваченого; стороною обвинувачення не вказано жодної звички або ділової репутації практики обвинуваченого, які були б допустимими для доведення того, що інкриміновані йому кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 15, 115 та 187 КК України узгоджувались би з такою поведінкою обвинуваченого; у обвинуваченого ОСОБА_6 на утриманні є батьки похилого віку, а його брат, з якими у нього також міцні родинні зв`язки, є інвалідом 3 групи; у обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні як бажання, так і можливість переховуватись від кримінального переслідування, так як паспорти в нього вилучені; всі зібрані слідством матеріальні докази знаходяться у сторони обвинувачення і всі необхідні експертизи проведені; 31.12.2018 обвинуваченому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження, не надано адекватної медичної допомоги, а навпаки у важкому стані ОСОБА_6 був допитаний як підозрюваний і з ним проводились слідчі дії, тобто він потребує кваліфікованої діагностики стану здоров`я, що не може бути забезпечено установою виконання покарань; з самого початку досудового розслідування до ОСОБА_6 віднеслись упереджено, ігноруючи презумпцію невинуватості, сторона обвинувачення навіть не намагалась розглянути інші (альтернативні) версії кримінального правопорушення, що підтверджується численними процесуальними порушеннями вимог КПК України під час досудового розслідування; у обвинуваченого ОСОБА_6 відсутнє бажання уникати покладених на нього процесуальних обов`язків, а навпаки, він особисто зацікавлений у доведеності його невинуватості в учиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При оцінці та відхиленні вищевказаних тверджень, апеляційний суд враховує і те, що стороною захисту не надано будь-яких доказів у підтвердження доводів про те, що в судових засіданнях допитані всі свідки як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, і що ОСОБА_6 потребує кваліфікованої діагностики стану здоров`я, що не може бути забезпечено установою виконання покарань.

При оцінці та відхиленні доводів про те, що з самого початку досудового розслідування до ОСОБА_6 віднеслись упереджено, ігноруючи презумпцію невинуватості, сторона обвинувачення навіть не намагалась розглянути інші (альтернативні) версії кримінального правопорушення, що підтверджується численними процесуальними порушеннями вимог КПК України під час досудового розслідування, - апеляційний суд враховує як те, що такі не підтверджені будь-якими доказами, так і те, що вони не впливають на висновки про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_6 запобіжного та продовжив строк його тримання під вартою на період судового розгляду справи, а саме, до 20 грудня 2019 року включно.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги, доводи яких не знайшли свого підтвердження, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не вказувала.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подали обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2019, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу й задоволено клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 й продовжено обвинуваченому за ч. 3 ст. 15 - п. 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_6 строк тримання під вартою на період судового розгляду кримінального провадження, тобто до 20.12.2019 включно, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :