Справа № 573/1579/19
Номер провадження 1-кп/573/19/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2020 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 28 серпня 2019 року за №0000435, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Вири Білопільського району Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , освіта професійно-технічна, непрацюючого, неодруженого, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, з 2000 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом «Легка розумова відсталість», раніше судимого:

- вироком Білопільського районного суду від 29 березня 2002 року за ч. 1 ст. 296 КК України до 240 годин громадських робіт;

- вироком Білопільського районного суду від 12 січня 2005 року за ч. 3 ст. 185, на підставі ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;

- вироком Білопільського районного суду від 17 вересня 2012 року за ч. 1 ст. 121 КК України до 2 років позбавлення волі;

- вироком Білопільського районного суду від 12 листопада 2012 року за ч. 1 ст. 122, на підставі ч. 4 ст. 70 до 3 років позбавлення волі, звільнений 19 лютого 2015 року по відбуттю строку покарання, судимості не зняті та не погашені,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,,

ВСТАНОВИВ:
22 серпня 2019 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_4 разом з своєю співмешканкою ОСОБА_6 перебували у дворі домогосподарства ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В цей час між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на побутовому ґрунті виникла словесна сварка, в ході якої у останнього виник умисел на заподіяння фізичного болю своїй співмешканці.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на завдання фізичного болю потерпілій, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_4 наніс один удар правою рукою в область лівого ока ОСОБА_8 , який завдав останній фізичного болю, але не призвів до порушення цілісності тканин та не спричинив тілесних ушкоджень.

Виконуючи вищевказані дії, ОСОБА_4 усвідомлював їх суспільно небезпечний характер, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема підтвердив, що 22 серпня 2019 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин разом з співмешканкою ОСОБА_6 перебували у дворі домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_1 , де між ними виникла словесна сварка, під час якої він вдарив правою рукою потерпілу в область лівого ока, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину, факт вчинення ним кримінального правопорушення за зазначених вище обставин повністю підтверджується показами допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , яка підтвердила, що 22 серпня 2019 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин вона та її співмешканець ОСОБА_4 перебували у дворі домогосподарства її подруги ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час між ними виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_4 ударив її правою рукою в область лівого ока, в результаті чого вона зазнала фізичного болю, але тілесних ушкоджень не отримала.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення при обставинах, зазначених в описовій частині вироку, підтверджується зібраними стороною обвинувачення письмовими доказами, які були досліджені та перевірені судом.

Так, згідно з протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 від 29 серпня 2019 року та фототаблицею до нього, обвинувачений розповів та продемонстрував, як правою рукою наніс потерпілій ОСОБА_6 удар в область лівого ока (а. с. 93-99).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 29 серпня 2019 року та фототаблицею до нього, потерпіла розповіла та продемонструвала, як ОСОБА_4 наніс їй правою рукою удар в область лівого ока (а. с. 100-105).

Зазначені докази ніхто з учасників кримінального провадження не просив визнати неналежними та недопустимими.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілу ОСОБА_6 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, доведена повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особливості та обставини вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину та після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_4 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі і за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоровя особи, має не зняті і не погашені в установленому законом порядку судимості, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, з 2000 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: «Легка розумова відсталість», відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №576 від 16 грудня 2019 року на момент вчинення кримінального правопорушення виявляв ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність), не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на даний час виявляє ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність), може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, не інвалід, не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, за місцем проживання характеризується посередньо (а. с. 82-84, 106-113).

Визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі покарання обставини, якими суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Також суд враховує висловлену в судовому засіданні думку потерпілої ОСОБА_6 , відповідно до якої остання претензій до обвинуваченого не має, примирилася з ним та просить призначити ОСОБА_4 покарання у виді мінімальної санкції, передбаченої кримінальним законом, за яким кваліфіковано його дії.

Таким чином, беручи до уваги що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені вище пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд прийшов до висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, ОСОБА_4 заслуговує на покарання в межах санкції зазначеної частини статті, у виді штрафу.

На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, і призначити йому покарання за цим законом у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: