ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/381/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0011555 від 30.10.2017 за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малютінка, Васильківського р-ну, Київської обл., українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм в ТОВ «Светкомплект Україна», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2017 року близько о 11 годині 11 хвилин, ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною прибудинкової дороги вул. Драгоманова, 31-В в місті Києві, допустив порушення вимог п. 10.1, п. 13.1, п. 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), а саме:
-п. 10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою іншою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
-п.13.1 ПДР України - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу;
-п.13.3 ПДР України - під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_9 , виразилось в тому, що останній, керуючи транспортним засобом марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною прибудинкової дороги вул. Драгоманова, 31-В в місті Києві, перед зміною напрямку руху, не переконався що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час зустрічного роз`їзду не врахував дорожньої обстановки та недотримався безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, та вчинив зіткнення передньою лівою частиною автомобіля з ОСОБА_6 , який рухався на велосипеді проїзною частиною прибудинкової дороги в зустрічному напрямку, в результаті чого останньому було завдано середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіянням велосипедисту ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке виразилось у закритій черепно-мозковій травмі - забій головного мозку з формуванням вогнища в правій лобно-базальній ділянці, перелом латеральної (зовнішньої) стінки правої гайморової (верхньощелепної) пазухи, забійні рани лобної та надбрівної ділянки праворуч.
Таким чином, ОСОБА_9 здійснив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, яке заподіяло особі тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 , винним себе у скоєнні інкримінованого злочину за ч.1 ст. 286 КК України не визнав та відмовився надавати показання в силу положень ст. 63 Конституції України.

Незважаючи на позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , вина останнього в обсязі дій, викладених у вироку, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.
Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що дійсно 30.10.2017 року близько о 11 годині 00 хвилин він рухався на велосипеді проїзною частиною прибудинкової дороги біля буд. № 31-В по вул. Драгоманова в м. Києві. Назустріч йому рухався автомобіль «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням обвинуваченого ОСОБА_9 , який не виконав вимог ПДР щодо дотримання безпечного інтервалу та спричинив зіткнення з велосипедом під його керуванням, у зв`язку з чим автомобіль переднім бампером здійснив наїзд на велосипед. Від удару він впав з велосипеда, зачепивши ліве бокове дзеркало автомобіля та отримав тілесні ушкодження голови, які зазначені в обвинувальному акті, а також тілесні ушкодження правої ноги, які відображені у висновку судово-медичної експертизи.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердила, що 30.10.2017 року приблизно об 11 годині 00 хв. вона надавала допомогу потерпілому ОСОБА_6 , який впав з велосипеда та у нього були наявні тілесні ушкодження на голові. Також вона бачила автомобіль «Skoda» на єврономерах, який повільно рухався прибудиноковою територією. Після того, як потерпілий впав, обвинувачений вийшов з автомобіля та підійшов до них, щоб поцікавитись станом потерпілого.
Крім показів потерпілого та свідка, вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами.
Зі змісту протоколу огляду місця ДТП від 30.10.2017 р. вбачається, що ДТП сталась на дворовій території на проїзній частині біля буд. № 31-В по вул. Драгоманова. На місці події був зафіксований автомобіль «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 , а також велосипед «Comanche», розташований поруч з автомобілем на тротуарі. На автомобілі наявні потертості бруду та сліди гуми на передньому бампері з лівої бокової сторони, деформоване ліве бокове дзеркало заднього огляду. На велосипеді деформовано переднє крило. /т.2 а.с. 57-62/. Зазначений доказ об`єктивно підтверджує обставини наїзду вказаного автомобіля на велосипед та з урахуванням наявних на обох транспортних засобах пошкоджень цей доказ робить спроможними покази потерпілого ОСОБА_6 щодо механізму здійснення наїзду автомобілем «Skoda» на велосипед під його керуванням.
Згідно з висновком експерта № 12-1/2631 від 18.12.2017 р. на момент огляду автомобіля «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 несправностей гальмівної системи та рульового керування не виявлено /т.2 а.с. 63-71/.
В ході проведення слідчого експерименту від 06.04.2018 р. потерпілий ОСОБА_6 на місці показав механізм наїзду автомобіля «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням обвинуваченого на велосипед під його керуванням на заокругленій ділянки проїзної частини біля буд. № 31-в по вул. Драгоманова. Потерпілий вказав, що контакт з автомобілем відбувся на відстані 6,8 метрів від умовно повздовжньої лінії заокругленої дороги та 0,6 м. від правого бордюрного каменю (згідно лінії траєкторії руху велосипедиста). Автомобіль «Шкода» в момент його виявлення був розташований на відстані 2,5 м. від його передньої лівої частини до умовної повздовжньої лінії. При цьому відстань від переднього лівого колеса до бордюрного каменю складала 0,6 м. та відстань від заднього лівого колеса до бордюрного каменю складала 0,5 м. /т.2 а.с. 72-76/.
В ході проведення слідчого експерименту від 22.05.2018 р. обвинувачений ОСОБА_9 показав місце, в якому він, рухаючись на автомобілі, виявив велосипедиста. Згідно зроблених замірів автомобіль під керуванням ОСОБА_9 знаходився на відстані 6,5 м. від переднього лівого колеса та 5,3 м. від переднього правого колеса до умовної повздовжньої лінії заокруглення дороги дворової території. При цьому боковий інтервал від переднього лівого колеса до бордюрного каменя складає 0,5 м. В момент виявлення велосипедиста останній знаходився на відстані 4 м. від переднього лівого колеса автомобіля з боковим правим інтервалом до бордюрного каменя 0,7 м. ОСОБА_9 зазначив, що відразу після виявлення велосипедиста, він зупинив свій автомобіль, приблизно через 2-3 секунди після зупинення автомобіля відбулось зіткнення між автомобілем та велосипедистом
Дослідженням висновку експерта № 12-1/1070 вд 25.06.2018 р. встановлено, що в даній дорожні ситуації експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «Skoda» ОСОБА_9 встановлено невідповідності вимогам п.п. 10.1, 13.1, 13.3 ПДР України. В ситуації, що склалась на дорозі безпосередньо перед ДТП велосипедист повинен був керуватись вимогами п. 12.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації експертом з технічної точки зору в діях велосипедиста ОСОБА_6 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається. З технічної точки зору причиною даної ДТП є невідповідності дій водія автомобіля «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 вимогам п.п. 10.1; 13.1; 13.3 ПДР України /т.2 а.с. 82-90/. Даний доказ об`єктивно підтверджує наявність причинно-наслідкового зв`язку між порушеннями водієм ОСОБА_9 вищевказаних вимог ПДР України, які констатовані експертом, та настанням ДТП, внаслідок якого потерпілому було заподіяно легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження /т.2 а.с. 82-90/.
Дослідженням висновків судово-медичної експертизи № 41/Е від 01.03.2018 р. встановлено, що внаслідок ДТП за обставин, які досліджуються судом, потерпілому ОСОБА_6 з вини обвинуваченого ОСОБА_9 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку з формуванням вогнища в правій лобно-базальній ділянці, перелом латеральної (зовнішньої) стінки правої гайморової (верхньощелепної) пазухи, забійні рани лобної та надбрівної ділянки праворуч, що відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості; закрита травма правого стегна- обширна гематома м`яких тканин нижньої третини по переднє-внутрішній поверхні з частковим розчавленням м`яких тканин та ушкодженням великої підшкірної вени, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; підшкірний крововилив правого плеча, що відноситься до легкого тілесного ушкодження. Експертом констатовано, що вказані тілесні ушкодження могли утворитись при транспортній травмі, тобто внаслідок наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченого ОСОБА_9 на велосипед під керуванням ОСОБА_6 /т.2 а.с. 100-108/.
Допитана в судовому засідання судово-медичний експерт ОСОБА_12 повністю підтримала складений нею експертний висновок та вважала малоймовірним отримання потерпілим зазначених у висновку тілесних ушкоджень внаслідок самовільного падіння з велосипеда.
Також суд враховує, що обвинувачений добровільно сплатив потерпілій стороні грошові кошти в сумі 5000 грн., що свідчить про визнання обвинуваченим своєї провини у спричиненні внаслідок своїх дій потерпілому тілесних ушкоджень, а також свідоме настання внаслідок чого кримінальної та цивільної відповідальності.
Аналіз сукупності наведених обставин та доказів, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє зробити висновок про те, що вина обвинуваченого у судовому засіданні доведена поза розумним сумнівом, а обставини, які викладені в обвинувальному акті цими доказами підтверджені та не спростовані належними доказами стороною захисту. При цьому, судом врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Обговорюючи окремо процесуальну позицію та процесуальну поведінку сторони захисту, суд визнає їх неналежними з наступних підстав.

Так, під час проведення підготовчих дій у кримінальному провадженні та початку розгляду справи по суті стороною захисту двічі заявлялись клопотання про закриття провадження у справі з мотивів повного визнання вини обвинуваченим та часткового відшкодування заподіяної злочином шкоди, у задоволенні яких судом було відмовлено з мотивів відсутності передбачених законом підстав.

В подальшому обвинувачений повністю відмовився від дачі показів у справі, що розцінено судом,як повне невизнання вини по пред`явленому обвинуваченню.

Крім того, обговорюючи доцільність та вагомість для цілей кримінального провадження заявлених захисником інших клопотань про дослідження додаткових доказів, у задоволенні яких судом було відмовлено, суд враховує наступне. Так, захисник просив викликати та допитати в судовому засіданні слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_13 , який входив в групу слідчих та приймав участь у розслідуванні даного кримінального провадження. Проте, згідно з ч.1 ст.65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, яка викликана для давання показань. Таким чином, сторона захисту не довела, що слідчому були відомі такі обставини, а здійснення процесуальних дій та складання процесуальних документів, допустимість яких не оспорюється, не є обставинами, які підлягають доказуванню в розумінні положень ст.91 КПК України.

Інші клопотання сторони захисту також визнані судом необґрунтованими, у тому числі щодо витребування протоколу огляду велосипеда, оскільки в матеріалах справи наявний протокол огляду місця події, де в ході огляду велосипеда були зафіксовані відповідні ушкодження на велосипеді. Зазначений велосипед безпосередньо був досліджений під час судового розгляду. Також суд вважає необґрунтованим клопотання захисника про витребування всіх ухвал у кримінальному провадженні про надання тимчасового доступу до речей і документів та результатів виконання вказаних ухвал, оскільки захисником не наведено обґрунтування вказаних дій та не зазначено, які обставини мають бути встановлені за результатами дослідження даних документів. При цьому суд враховує, що захиснику надавалось можливість ознайомитись із вказаними документами під час судового розгляду.

Таким чином, зазначені захисником клопотання про дослідження додаткових доказів є невмотивовані та необґрунтовані, а наявні в матеріалах справи докази суд вважає достатніми для дослідження всіх обставин кримінального провадження та не встановлено обставин, які б потребували додаткових досліджень.

Крім того, необґрунтованими суд визнає клопотання захисника та обвинуваченого, висловлені на стадії судових дебатів про надання можливості ознайомитись із матеріалами кримінального провадження, оскільки об`єктивно встановлено, що захиснику та обвинуваченому, як і іншим учасникам судового провадження, надавалась можливість протягом тривалого часу безперешкодно знайомитись із матеріалами кримінальної справи, а також неодноразово оголошувались перерви у судовому розгляду, у тому числі для підготовки до судових дебатів.

Таким чином, неодноразові звернення захисником з необґрунтованими та невмотивованими клопотаннями, відмову від промов захисника та обвинуваченого у судових дебатах, відмову обвинуваченого від останнього слова суд розцінює як неналежні процесуальні дії, спрямовані на затягування розумних строків розгляду кримінального провадження, яке не відноситься до категорії справ особливої складності, але перебуває в провадженні Дарницького районного суду м. Києва протягом двох років, ураховуючи також обмежені строки притягнення особи до кримінальної відповідальності, визначені ст. 49 КК України.

А в цілому позицію обвинуваченого суд розцінює, як намагання уникнути як кримінальної так і цивільної відповідальності за скоєний злочин у повному обсязі.

При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Крім того, при призначенні покарання суд керується відповідними роз`ясненнями, які містяться в п. 20 Постанови Верховного суду України № 14 від 23.12.2015 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні матір, з якою разом проживає.

Разом з тим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_9 одразу після ДТП вийшов з автомобіля та намагався надати постраждалому допомогу, а також добровільно частково відшкодував завдані внаслідок вчинення злочину збитки потерпілому.

Обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, позицію потерпілого ОСОБА_6 , який наполягав на суворому покаранні обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України.
Разом з тим, враховуючи, що даний злочин був вчинений обвинуваченим вперше, з огляду на позицію прокурора, який в судових дебатах просив звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, враховуючи факт часткового відшкодування завданої шкоди, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ст.286 ч.1 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, з огляду на наявність матеріальних претензій до обвинуваченого з боку потерпілого, враховуючи неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд приходить до висновку про доцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Обговорюючи законність та обґрунтованість заявленого цивільного позову, суд враховує наступне.
Потерпілим ОСОБА_6 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, позовні вимоги за яким були збільшені в ході судового розгляду, в якому потерпілий просив стягнути на його користь з обвинуваченого розмір матеріальної шкоди в сумі 57 986 грн. 20 коп., моральну шкоду в сумі 826 254 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 28 596 грн. 32 коп.
Обвинувачений в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у зв`язку із тим, що не вважав себе винним у ДТП.
Дослідивши докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог потерпілого ОСОБА_6 , суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Потерпілим ОСОБА_6 в обґрунтування цивільного позову були надані чеки, які підтверджують витрати, які пов`язані з лікуванням та послідуючою реабілітацією потерпілого. Загальний розмір витрат за чеками, долученими до цивільного позову (первинного та збільшеного) судом розрахований відповідно до наданих документів на обґрунтування розміру витрат пов`язаних з лікуванням та становить 44784 грн. 78 коп. Крім того, встановлено, що обвинувачений добровільно шляхом поштового переказу відшкодував потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 5000 грн. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_6 документально підтверджений розмір матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням в сумі 44784 грн. 78 коп. із відрахуванням грошової суми, яка була добровільно відшкодована обвинуваченим, а саме: 39784 грн. 78 коп. (44784 грн. 78 коп. 5000 грн.), частково задовольнивши позовні вимоги потерпілого в цій частині.
Обговорюючи позицію захисника, висловлену під час судового розгляду, щодо відсутності доказів на обґрунтування понесених витрат на лікування, суд вважає зазначену позицію неналежною, оскільки дослідженням наданих потерпілим документів на обґрунтування витрат на лікування та придбання медикаментів встановлено, що медикаменти, придбані потерпілим та медичні процедури були здійснені потерпілим відповідно до призначення лікарів, які у кожному консультативному висновку в описовій частині пов`язували отримані потерпілим ОСОБА_6 тілесні ушкодження саме у зв`язку із ДТП, а не внаслідок наявності яких-небудь хронічних хвороб у потерпілого.
Щодо вимог потерпілого ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_9 судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У відповідності ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом об`єктивно встановлено, що потерпілому внаслідок протиправних дій обвинуваченого були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, що потягло необхідність лікування та реабілітації та отримання у зв`язку з цим душевних страждань, та порушило його нормальний життєвий ритм. Крім того, суд враховує вік потерпілого, наявність на його утриманні малолітньої дитини, та об`єктивну неможливість повноцінно приймати участь у вихованні дитини внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Також, ураховуючи, що потерпілим були надані докази на підтвердження регулярних зайнять спортом до події ДТП, суд враховує також існування моральних страждань, пов`язаних з обмеженнями фізичних навантажень через отримання потерпілим тілесних ушкоджень. Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про заподіяння потерпілому з вини обвинуваченого моральної шкоди.
Обговорюючи обґрунтованість заявленого потерпілим розміру моральної шкоди в сумі 826 254 грн., суд визнає недопустимим доказом наданий на обґрунтування цього розміру потерпілим висновок експертного дослідження № 23, складений за методикою проф. ОСОБА_14 , оскільки 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика ОСОБА_14 про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз та внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури. Системний аналіз ст. 242 КПК України свідчить про те, що призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду та може бути доведено іншими належними та допустимими доказами.
Водночас, згідно з положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України саме судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди. При цьому законодавець встановлює лише загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні цього питання: залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; з урахуванням вимог розумності і справедливості. Тобто визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди складає предмет оцінної діяльності суду.
Зазначені правові висновки щодо визначення розміру моральної шкоди констатовані в постановах Верховного Суду від 09.04.2020 р. (справа № 127/21014/17), від 06.02.2019 р. (справа № 718/447/16-ц), від 26.02.2020 р. (справа № 372/4399/15-ц).
На підставі аналізу наведених обставин та наявних належних доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди, у тому числі показів свідка ОСОБА_15 , та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про те, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди в сумі 826 254 грн. є завищеним, та оцінює завдану потерпілому моральну шкоду в грошовому розмірі в сумі 90 000 грн. Такий розмір грошового відшкодування, на думку суду, є співрозмірним із понесеними моральними стражданнями потерпілого. А тому цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Обговорюючи обґрунтованість заявленого потерпілим розміру грошового відшкодування на правову допомогу, суд керується наступними положеннями закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати на правову допомогу несе в тому числі цивільний відповідач.
Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України - у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Судом встановлено, що відповідно до договору № 05/04/2018 про надання професійної правничої допомоги потерпілий ОСОБА_6 уклав угоду з адвокатом ОСОБА_7 про надання правової допомоги.
При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенством права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, беручи до уваги фінансовий стан обвинуваченого, суд вважає, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілим витрат на правову допомогу слід вважати витрати на суму 15 000 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого. При цьому, судом не враховуються зазначені потерпілим витрати, пов`язані із замовленням експертного дослідження щодо розміру моральної шкоди та складенням відповідного висновку експерта, оскільки судом зазначений висновок був визнаний недопустимим доказом на обґрунтування розміру моральної шкоди з вищевикладених підстав. Отже, позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню.
А в цілому заявлений потерпілим цивільний позов підлягає частковому задоволенню.
Обговорюючи позицію сторони захисту про необхідність визнання належним відповідачем за цивільним позовом страхової компанії /ПрАТ СК «Галицька»/, висловлену під час судового розгляду, суд не вбачає підстав для залучення страховика в якості співвідповідача за цивільним позовом, оскільки позивач із позовною заявою до страховика не звертався, а звернувся із вимогою про відшкодування шкоди безпосередньо до заподіювача шкоди. Зазначене ґрунтується на вимогах закону та правових позиціях з цього питання Верховного Суду України, яким, у постанові від 20 січня 2016 року за результатами розгляду справи № 6-2808цс15, зроблено правовий висновок про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. При цьому, як прямо зазначено у згаданій постанові Верховного Суду України, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди,застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Враховуючи відсутність клопотань про залучення у якості відповідача страховика з боку потерпілого, який скористався своїм абсолютним правом на заявлення вимоги про відшкодування шкоди її заподіювачем, суд позбавлений можливості самостійно залучити страхову компанію ПрАТ СК «Галицька» у якості відповідача за цивільним позовом, та враховує, що страхова компанія залучена судом як третя особа за цивільним позовом.

Процесуальні витрати на залучення експерта під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Враховуючи наведені положення закону, а також визначений судом конкретний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню обвинуваченим на користь потерпілого за цивільним позовом, суд вважає за необхідне накласти арешт на земельну ділянку, яка на праві приватної власності належить обвинуваченому ОСОБА_9 до моменту відшкодування обвинуваченим шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за цивільним позовом, задовольнивши клопотання потерпілої сторони.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 / два / роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 / один/ рік.
На підставі положень ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 / один/ рік.
На підставі вимог ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Початок іспитового строку обвинуваченому ОСОБА_9 рахувати з дня проголошення вироку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_9 , третя особа ПрАТ СК «Галицька» «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /ІПН: НОМЕР_2 / на користь потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду в сумі 39784 /тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят чотири/ гривні 78 копійок.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /ІПН: НОМЕР_2 / на користь потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду в сумі 90 000 / дев`яносто тисяч/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /ІПН: НОМЕР_2 / на користь потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати на правову допомогу в сумі 15 000 /п`ятнадцять тисяч/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /ІПН: НОМЕР_2 / процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 5734 /п`ять тисяч сімсот тридцять чотири/ гривні 90 коп. на користь держави.

Накласти арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :01:005:5004, загальною площею 0,0835 га., розташовану у АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до моменту відшкодування ОСОБА_9 шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за цивільним позовом.

Вирок в частині накладення арешту на земельну ділянку допустити до негайного виконання.

Речові докази:
-велосипед «Comanche 2 praire» - залишити у власності потерпілого ОСОБА_6 ;
-автомобіль «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_9 ;

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1