Дата документу 12.03.2020 Справа № 332/1431/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/433/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 332/1431/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2, ст.15 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001208, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2019 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк покарання ухвалено рахувати згідно вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2019 року з моменту затримання - з 03.06.2019 року.

Запобіжний захід у обвинуваченого по цьому провадженню не обирався.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 30 травня 2018 року приблизно о 17 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у торговому залі магазину № 37 ТОВ «Траш», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ринкова, 2, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, взяв зі стелажу шоколад молочний «Millennium Premium», пористий, в кількості 4 штуки, загальною вартістю 53 гривні 89 копійок, шоколад чорний «Millennium Premium», пористий, в кількості 9 штук, загальною вартістю 121 гривня 25 копійок, шоколад чорний «Millennium Premium», в кількості 3 штуки, загальною вартістю 40 гривень 42 копійки, шоколад молочний «Wawel», з полунично-йогуртовим наповнювачем, в кількості 7 штук, загальною вартістю 111 гривень 94 копійки, шоколад чорний «Wawel», з кокосово-арахісовим наповнювачем, в кількості 4 штуки, загальною вартістю 63 гривень 97 копійки, які сховав до поліетиленового пакету та попрямував до виходу з вказаного магазину, але, пройшовши касову зону, не сплативши за вищевказаний товар, був затриманий працівниками магазину при спробі виносу викраденого майна з приміщення магазину, чим міг спричинити ТОВ «ТРАШ» матеріальний збиток на загальну суму 391 гривню 46 копійок. Тим самим, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить переглянути вирок суду та скасувати його, оскільки вважає його надто суворим та негуманним. Зазначає, що обидва епізоди злочинів не були доведені до кінця, а є спробою скоєння злочину. Матеріальний позов відсутній, представники потерпілих претензій до нього не мають. Вказує, що він повністю визнав свою провину за скоєні злочини, має цивільну дружину та малолітню дитину, батьків пенсійного віку, які мають проблеми зі здоров`ям та потребують постійного догляду за ними. Також просить врахувати, що на момент скоєння злочину судимість була повністю погашена, а перебування його у місцях позбавлення волі може лише погіршити його положення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Кримінально-правова оцінка діянь ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України є правильною.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, обставини справи, дані, які характеризують його особу. Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що суд визнав пом`якшуючими покарання обставинами, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не встановив. Також суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, не працює, не має постійного заробітку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі з реальним відбуттям покарання в місцях позбавлення волі, перебував на обліку в ЗОКНД з квітня 2014 року по квітень 2015 року з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання каннабіоїдів, претензій морального та матеріального характеру з боку потерпілої сторони відсутні.

Встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів обвинуваченого, наведених в апеляційній скарзі, не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України судом було призначено майже в мінімальних межах, передбачених санкцією вказаної статті, і на підставі вимог ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за попереднім вироком від 25.07.2019 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, і підстав вважати його надто суворим, колегія суддів не знаходить.

Обставини, на які послався обвинувачений в апеляційній скарзі, як на підстави для пом`якшення призначеного покарання, були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання і вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для призначення більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Доводи обвинуваченого про те, що він має на утриманні цивільну дружину, малолітню дитину та батьків пенсійного віку, які мають проблеми зі здоров`ям та потребують постійного догляду за ними, не можуть бути враховані, як підстави для пом`якшення покарання, до того ж вказані доводи жодними доказами не підтверджені.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 по зазначених у ній доводах, а відтак і відсутні підстави для зміни судового рішення і пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, або порушень, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4