Справа № 278/425/15-к
Провадження №11-кп/801/37/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001221 від 11.11.2014 року, за апеляційною скаргою прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30.01.2017р., яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Житомира, із середньою спеціальною освітою, не офіційно працюючого, мешканця АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Покладено на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
Цивільний позов прокурора задоволений повністю. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Комунальної установи «Центральна районна лікарня» Житомирської районної ради кошти за лікування ОСОБА_8 в сумі 2227 грн. 17 коп.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 2315 грн. 03 коп. матеріальних збитків та 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

За участю прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, 10.11.2014 близько 12 год. ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , знаходилися в АДРЕСА_2 , де між ними виник конфлікт. У ході якого обвинувачений, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, навмисно штовхнув ОСОБА_8 ногою, від чого останній впав на землю. Не припиняючи злочинних дій, ОСОБА_7 зі значною силою прикладання умисно ногою стрибнув на праву ногу потерпілого, заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому правої великогомілкової кістки з наявністю рани по внутрішній поверхні, що сполучається із площиною перелому малогомілкової кістки.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, і не є достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки ОСОБА_7 винним себе не визнав, жодної матеріальної допомоги потерпілому ОСОБА_8 для лікування не надав, а тому застосування ст. 75 КК України не можна визнати обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просить про ухвалення нового вироку, з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України, оскільки обвинувачений лише в ході даного судового розгляду визнав вину і відшкодував шкоду, потерпілий ОСОБА_8 до суду не з`явився, надіслав заяву в якій просив суворо покарати обвинуваченого, так як йому шкода не відшкодована в повному обсязі, про що він зазначав в цивільному позові, обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_10 заперечили проти апеляційної скарги та пояснили, що ОСОБА_7 не заперечував обставин за яких було вчинено злочин, але лише вказував, що такі дії були не безпричинними і викликані поведінкою самого потерпілого, приходив до потерпілого в лікарню, але потерпілий не йде на контакт, також вибачався перед потерпілим в суді першої інстанції, раніше не відшкодував шкоду потерпілому, бо останній вимагав відшкодувати йому дуже велику суму, на даний час він повністю відшкодував шкоду і потерпілому і за цивільним позовом прокурора, за весь час після вироку суду першої інстанції, яким на нього були покладені обов`язки, не порушував їх жодним чином, намагався працювати, але з останнього місця роботи де він був працевлаштований офіційно був звільнений через судимість і необхідність ходити до органу пробації, відзначатися, на даний час також працює помічником стропальника, проживає з братом, оскільки є сиротою, зважаючи на позитивну поведінку ОСОБА_7 орган пробації звернувся до суду з поданням про його звільнення, у зв`язку із закінченням іспитового терміну, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, допитавши свідка, доводами апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Висновки суду повинні бути належно вмотивованими, обґрунтованими доказами та суд має дати їм оцінку у відповідності до ст. 94 КПК Україна, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про вірність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України і з цих підстав вирок суду не оскаржується, а тому і не може бути прийнято інше рішення щодо обсягу обвинувачення.
Суд першої інстанції у вироку навів показання потерпілого ОСОБА_8 , який не заперечував, що коли прийшов на зустріч з ОСОБА_7 , і той простягнув йому руку, він штовхнув обвинуваченого в плече після чого за обставин зазначених у вироку було вчинено злочин ОСОБА_7 .
Також допитані свідки підтвердили, що ОСОБА_8 не у законний спосіб, шляхом подання заяви про неправомірні дії ОСОБА_7 09.11.2014 року, а самостійно прийшов на зустріч з ОСОБА_7 , щоб з ним розібратися, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вчиненню злочину передувала неправомірна поведінка потерпілого, що судом першої інстанції було враховано при призначенні покарання.
В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що обвинувачений не визнавав своєї вини, та проявляв зухвалу поведінку під час всього судового розгляду, проте це спростовується наведеним у вироку про вибачення перед потерпілим у суді, що спростовує доводи прокурора про зухвалість, оскільки оцінка вибачення прокурором є суб`єктивна.
Щодо невизнання вини, то апеляційний суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що саме від його дій була пошкоджена нога потерпілого, але вказував, що не хотів це зробити умисно.
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що на час ухвалення вироку він зрозумів, що поступив невірно, а тому і просив вибачення у потерпілого, намагався з ним примиритися, але потерпілий вимагав непомірну для нього суму.
Зараз він жалкує з приводу своєї поведінки та просить врахувати визнання ним вини та що він кається.
В подальшому він частково відшкодував шкоду потерпілому, і надав в суді апеляційної інстанції квитанцію про повне відшкодування шкоди потерпілому, а шкоду за позовом прокурора відшкодував ще раніше.
При вирішенні апеляційної скарги прокурора апеляційний суд бере до уваги суспільну небезпеку вчиненого злочину, а також думку потерпілого про суворе покарання, а тому призначене покарання у виді позбавлення волі є обґрунтованим.
Разом з тим апеляційним судом перевірено підставність застосування ст. 75 КК України до призначеного покарання.
Апеляційний суд бере до уваги відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Визнання судом першої інстанції обставини, що пом`якшує покарання неправомірна поведінка потерпілого відповідає ч. 2 ст. 66 КК України.
Наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та відшкодування шкоди за вироком суду потерпілому, яких раніше не було при перегляді даного вироку судами.
При цьому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що встановлення двох обставин, що пом`якшують покарання саме на стадії апеляційного розгляду має братися до уваги, бо щодо цих обставин немає застережень, що вони мали би братися до уваги лише в суді першої інстанції.
Обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував шкоду та покаявся у вчиненому, розраховуючи, що судом це буде враховано при перегляді апеляційної скарги прокурора, як пом`якшуюча обставина, виходячи із положень правової визначеності, що означає крім якості відповідного законодавства, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе.
Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були зрозумілі і точні і мали на меті гарантування, що ситуації і правовідносини будуть передбачуваними, оскільки особи повинні знати наслідки своєї поведінки.
Апеляційний суд також бере до уваги, що діями обвинуваченого відшкодована шкода потерпілому, що є для нього важливим, оскільки на даний час державою не розроблено механізму відшкодування потерпілому шкоди від злочинів, в разі не відшкодування шкоди винними особами.
Також судом при вирішенні апеляційної скарги прокурора бере до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, його соціальний статус, є сиротою, злочин вчинив у молодому віці, за час після ухвалення вироку працював і був звільнений через судимість, на даний час працює помічником стропальника в ПП «Респект ЖК 777», що підтвердив допитаний свідок ОСОБА_11 де він працює помічником та здобуває навики майстерності і в разі перебування його на волі, з ним буде укладена трудова угода, так як він показує добрі результати у навчанні цієї складної професії.
Також після ухвалення вироку обвинувачений ОСОБА_7 був взятий на облік в центрі пробації, для відбування умовного покарання, та працівники Центру не виявили порушень при виконанні ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, згідно наданої копії особової справи, засуджений ОСОБА_7 має позитивні плани на майбутнє, а саме створити сім`ю, тому ризик повторного кримінального правопорушення відсутній, через сплив трирічного іспитового строку, орган пробації звернувся до суду з поданням про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням.
На думку апеляційного суду про виправлення ОСОБА_7 , без відбування покарання в місцях позбавлення волі, свідчить те, що з часу вчинення ним даного злочину пройшло близько 6 років, що також є свідченням того, що обвинувачений ОСОБА_7 досяг виправлення і без перебування в місцях позбавлення волі та з врахуванням нових обставин, які значно знижують суспільну небезпеку обвинуваченого та які були відсутні при перегляді даного вироку раніше вищестоящими судовими інстанціями, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора щодо м`ягкості призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 419 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30.01.2017р. щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4