УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2019 року місто Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 120 181 001 000 039 70 від 09.04.2018,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 120 181 001 000 039 70 від 09.04.2018.

В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначає, що 31.10.2018 проведено обшук автомобіля марки «Audi A6», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який знаходиться за адресою: місто Київ, бульвар Дружби Народів, 27, що перебував у користуванні ОСОБА_4 .

В ході проведення обшуку слідчим вилучено, зокрема: планшет «Samsung Galaxy TAB2» з сім картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_2 та водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_3 ; грошові кошти в сумі 1750 доларів США; грошові кошти в сумі 2224 гривень, які є власністю ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14.11.2018 накладено арешт на перераховане вище майно.

Крім того, в період часу з 21 години 58 хвилин 31.10.2018 до 04 години 45 хвилин 01.11.2018 слідчим проведено обшук помешкання, в якому проживає ОСОБА_4 , в результаті якого вилучено, зокрема: паспорт громадянина Російської Федерації на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 ; грошові кошти в сумі 1600 доларів США; грошові кошти в сумі 50 російських рублів; мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ1: НОМЕР_5 та ІМЕІ2: НОМЕР_6 з сім-картою ПрАТ «Київстар» НОМЕР_7 ; WIFI роутер «Bell» НОМЕР_8 з сім-картою ПрАТ «Київстар» НОМЕР_9 ; карта пам`яті на 32 GB з написом «ТЕХЕТ»; карта пам`яті з написом «Kingston»; карта пам`яті на 32 GB з написом «ADITA»; посвідчення НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_4 ; нотаріально посвідчена копія паспорту громадянина Російської Федерації, виданого на ім`я ОСОБА_4 ; карта пам`яті на 4 GB з написом «Transcend 4 gb»; карта пам`яті з написом «Transcend»; мобільний телефон марки «Блекбері», ІМЕІ: НОМЕР_11 з сім-картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл»; ноутбук марки «Homi»; жорсткий диск «Seagate» s/n GVD8B2TH.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.11.2018 накладено арешт на перераховане вище майно.

Однак, із накладеним арештом власник не погоджується та його представник адвокат ОСОБА_3 у своєму клопотанні зазначає, що ОСОБА_4 є громадянином Російської Федерації та в результаті обшуку та вилучення у нього документів, які посвідчують його особу (паспорт громадянина РФ, водійське посвідчення, нотаріально посвідчена копія паспорту громадянина РФ, виданого на імя ОСОБА_4 , посвідчення НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_4 ), відчуває труднощі в іноземній для нього державі, адже немає можливості посвідчити свою особу. Інші вилучені речі не становлять інтересу для кримінального провадження, не є доказами сторони обвинувачення, не є знаряддям злочину, у зв`язку з чим, на думку адвоката, підлягають поверненню, враховуючи, що їх подальший арешт є недоцільним. Крім того, згідно повідомленої підозри, ОСОБА_4 за продаж зброї отримував грошові кошти у доларах США, разом з тим вважаю, що слідчим не доведено, що вилучені грошові кошти у доларах США є саме тими грошовими коштами, що отримані внаслідок протиправної діяльності ОСОБА_4 ; грошові кошти у національній валюті та в російських рублях взагалі не фігурують у повідомленні про підозру.

Враховуючи, що арешт на документи, які посвідчують особу ОСОБА_4 накладено необґрунтовано, а в арешті іншого майна відпала потреба, заявник просить скасувати зазначені арешти.

В судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 та власник майна ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Слідчий, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання, за викликом в судове засідання не з`явився.

Слідчий суддя, вислухавши адвоката, власника майна, дослідивши клопотання, додані до нього матеріали, дійшла висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про скасування арешту, накладеного в рамках кримінального провадженні №120 181 001 000 039 70 від 09.04.2018, який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14.11.2018 та від 20.11.2018 на тимчасово вилучене майно в ході обшуків 31.10.2018, яке належить ОСОБА_4 .

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов протии Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов протии Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

В судовому засіданні встановлено, що арешти було накладено з метою збереження речових доказів в кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ст.257, ч.2 ст.194, ч.2 ст.15, ч.2 ст.194, ч.3 ст.206 КК України.

Згідно частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 3 зазначеної статті визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Інші випадки арешту майно законодавством віднесено лише до майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Таким чином, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна лише документів, які посвідчують особу ОСОБА_4 , враховуючи тривалий час його застосування, протягом якого вони могли бути оглянуті, та, в разі необхідності, могли бути проведенні по ним відповідні експертизи.

З огляду на зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_4 належним йому документами, що посвідчують його особу на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, враховуючи тривалий час існування зазначеного заходу забезпечення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ("Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот протии Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші протии Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Щодо скасування арешту з іншого тимчасово вилученого майна у ОСОБА_4 , то в судовому засіданні не було здобуто належних та допустимих доказів, що в їх арешті відпала потреба, на що вказує адвокат ОСОБА_3 у своєму клопотанні, у зв`язку з чим в цій частині клопотання задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги наведене, слідчий суддя вважає, що існує правова підстава для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14.11.2018 року на майно, а саме водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_4 та ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.11.2018 року на майно, а саме: паспорт громадянина Російської Федерації на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 ; посвідчення НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_4 ; нотаріально посвідчена копія паспорту громадянина Російської Федерації, виданого на ім`я ОСОБА_4 , не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а отже, клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14.11.2018 року у справі №757/42303/18 на майно, а саме водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_4 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.11.2018 року у справі №757/42306/18 на майно, а саме: паспорт громадянина Російської Федерації на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 ; посвідчення НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_4 ; нотаріально посвідчена копія паспорту громадянина Російської Федерації, виданого на ім`я ОСОБА_4 .

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1