Справа № 212/8412/17
У Х В А Л А

24 грудня 2019 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурорів про доцільність тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 187, ч.3 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,

встановила:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження.

Відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 застосований запобіжний захід - тримання під вартою, останній день тримання під вартою 11.01.2020 року.

У судовому засіданні прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заявили клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , посилаючись на ризики, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважали за можливе здійснити зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник - адвокат ОСОБА_10 у вирішенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою послались на розсуд суду, проти клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 не заперечували.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд встановив наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати 60 днів, при цьому враховує, що в разі продовження тримання під вартою попередня ухвала втрачає свою силу.

Вирішуючи клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також тяжкість покарання у кримінальному правопорушенні, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , їх вік, стан здоров`я, відсутність офіційного працевлаштування, відсутність у ОСОБА_7 реєстрації місця проживання у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення в період іспитового строку, також по кримінальному провадженню не допитаний потерпілий, а це дає підстави вважати, що обвинувачені можуть у подальшому вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні, тому інший більш м`який запобіжний захід не може в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Суд також враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених, судовий розгляд справи триває і не може бути закінчений з об`єктивних передумов, оскільки у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, не допитані усі потерпілі. Як наслідок, у цей період, є наявними обставини визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст.ст. 199, 331 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо наявності міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів відхиляє, оскільки існування у обвинуваченого ОСОБА_7 таких соціальних зв`язків (батьки та інші близькі родичі), на думку колегії суддів, не є виключним стимулюючим фактором для запобігання ризикам визначеним ст. 177 КПК України.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд дійшов висновку, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Суд також вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою, оскільки судом встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими тяжких інкримінованих злочинів, а також наявний ризик можливого вчинення інших тяжких кримінальних правопорушень , тому суд вважає, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вважаючи, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, колегія суддів виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються обвинувачені має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. А відтак суд приходить до висновку про неможливість зміни обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного та з метою забезпечення участі обвинувачених в розгляді кримінального провадження, колегія суддів вважає необхідним продовжити обвинуваченим термін дії заходу забезпечення кримінального провадження (запобіжного заходу) у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, підстави для зміни запобіжного заходу колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 177, 181, 331 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Клопотання прокурорів про продовження строку тримання під вартою обвинувачених задовольнити.

Продовжити захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою до 21 лютого 2020 року включно.

Продовжити захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у виді тримання під вартою до 21 лютого 2020 року включно.

В задоволенні клопотання ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 про заміну запобіжного заходу, відмовити.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3