Справа № 214/5779/18
1-кп/214/431/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

за участю потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участю захисника ОСОБА_8

за участю обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0001308 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.115 ч.1, 125 ч.1 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Судом було поставлено на обговорення питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

Прокурором заявлено клопотання, в якому вона просить: продовжити дію строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання вказує наступне. ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.125 КК України, за наступних фактичних обставин.
Вказує, що як встановлено в ході досудового розслідування, ОСОБА_9 12.06.2018 приблизно о 02.50 годині, маючи при собі невстановлений предмет, вийшов з будинку АДРЕСА_1 , з місця свого мешкання, з метою подальшої зустрічі цивільної дружини ОСОБА_10 з місця роботи - ПАТ «Криворіжхліб». На шляху пересування ОСОБА_9 , біля будинку №26 по вулиці Житомирська в Саксаганському районі м. Кривого Рогу зустрів раніше не знайомого йому ОСОБА_7 , з яким вступив у словесну перепалку. В ході словесної сварки у ОСОБА_9 на грунті раптово виниклих неприязних стосунків виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 за вказаних обставин. З цією метою ОСОБА_9 12.06.2018 близько 03.00 години поблизу будинку №26 по вул. Житомирська в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, утримуючи в руці невстановлений предмет, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс в область обличчя та голови ОСОБА_7 не менше 7 ударів як неозброєною рукою, так і рукою, озброєною невстановленим предметом, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: садна обличчя, правого ліктьового суглобу, лівого колінного суглобу і гомілки, синці обличчя, які згідно судово-медичної експертизи № 897 від 27.06.2018 за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки та відповідають 12.06.2018. Під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 у відношенні ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , який йшов попереду та ніс продукти харчування, побачив, що ОСОБА_7 наносить тілесні ушкодження невідомий йому чоловік. З метою припинити протиправні дії невідомого йому чоловіка ОСОБА_11 побіг до невідомої йому особи, а саме: до ОСОБА_9 , який продовжуючи свої злочинні дії, 12.06.2018 приблизно о 03.00 годин, знаходячись на ділянці місцевості поблизу будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, викликаних намаганням ОСОБА_11 припинити його протиправні дії щодо ОСОБА_7 , умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_11 , розуміючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння у вигляді смерті ОСОБА_11 та бажаючи їх настання, утримуючи в правій руці невстановлений гострий (плоский клинковий) предмет, який володіє колюче-ріжучими властивостями, яким міг бути клинок ножа, умисно наніс один удар в ділянку грудної клітки ліворуч ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження відповідно до висновку експертизи №1100 від 06.07.2018 у вигляді: рани передньої стінки грудної клітки ліворуч по передньо-пахвинній лінії, розташованої на відстані 125 см від підошов та на відстані 42 см від проекції лобкового симфізу; крововиливи в м`які тканини та м`язи грудної клітки ліворуч, відносно рани на шкірі у великому грудному м`язі крововилив, ушкодження 4 ребра ліворуч ближче до хряща по середньо-ключичній лінії; поранення нижньої долі лівої легені, у вигляді розриву; поранення перикарду в проекції дуги аорти, поранення перикарду ближче до кореня правої легені; ушкодження передньої стінки лівого шлуночка неправильної лінійної форми, яке проходить через міжшлункову перетинку та праве вушко серця і закінчується в верхній частці правої легені; крововилив в клітковину переднього середостіння. Відповідно до вказаного висновку експерта виявлена рана є колото-різаною, про що свідчать її морфологічні особливості, а саме: веретеноподібна форма, рівні краї, верхній кінець П подібний, нижній приближений до гострокутного; далі рана переходить в рановий канал, який має напрямок спереду назад, зліва направо та дещо знизу догори, довжина якого 19,5 см. Всі виявлені тілесні ушкодження входять до комплексу «колото-різане поранення грудної клітки» та відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1100 від 06.07.2018 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці вчинення злочину 12.06.2018 в період часу з 03.00 годин до 03.15 годин.
Підозрюваного ОСОБА_9 затримано 12.06.2018 на підставі положень ст.208 КПК України, а саме: п.2 ч.1 ст.208 КПК України, безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий (а саме ОСОБА_7 ) та сукупність очевидних ознак на тілі, одязі та місці події вказували на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин (сліди крові, які вели до квартири, в якій мешкав ОСОБА_9 , наявність крові на його одязі, різаного пошкодження правої руки та ін.).
Крім цього, потерпілий ОСОБА_7 в ході проведення слідчої дії, а саме: впізнання особи, впізнав підозрюваного та вказав на ОСОБА_9 як на особу, яка скоїла умисне вбивство ОСОБА_11 та спричинила також йому тілесні ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_9 було затримано з дотриманням вимог ст.208 КПК України та при обгрунтованій підозрі у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який відповідно до ч.1 ст.115 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі строком від 7 до 15 років.
Зазначає, що з урахуванням вказаних обставин та на підставі здобутих доказів 14.06.2018 слідчим суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу підозрюваному ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалу суду від 14.06.2018 стороною захисту було оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області як незаконну. Однак, ухвалою Апеляційного суду від 06.07.2018 ухвалу слідчого судді залишено без змін, апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Вказує, що не дивлячись на очевидність причетності ОСОБА_9 до скоєння вказаних злочинів, наявність прямого очевидця скоєння ним умисного вбивства, обвинувачений ОСОБА_9 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнає, навіть, частково. Тобто складається враження, що обвинуваченого на місці події взагалі не було.
До теперішнього часу органами досудового розслідування не виявлено та не вилучено знаряддя злочину, яке підозрюваним або знищено, або заховано, перешкоджаючи таким чином кримінальному провадженню з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину.
Наполягає, що вказані обставини свідчать, що обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі, буде продовжувати перешкоджати встановленню істини по справі, продовжувати переховувати знаряддя злочину.
Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 , будучи знайомим з особами, які допитані по кримінальному провадженню у якості свідків, перебуваючи на свободі може незаконно впливати на них з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Даний факт підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 матері обвинуваченого, яка була допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту складом минулої судової колегії. Це фактично штучно створений стороною захисту свідок з метою забезпечення «алібі» обвинуваченому, яка підтвердила, що показання надала так, як їй порадив захисник, незаконно ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, так як свідку докази в порядку ст.290 КПК України не відкриваються. Зазначає, що це свідчить про бажання обвинуваченого продовжувати перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно до вимог ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України і в обґрунтування продовження застосованого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 у виді тримання під вартою, є запобігання наступним спробам. Спробі переховуватися від суду: даний ризик підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_9 не одружений, неповнолітніх дітей, які б проживали з ним та були на його утриманні і залежали лише від нього матеріально не має, тривалий час проживав в орендованій квартирі, а не за місцем реєстрації, що свідчить про слабкість соціальних зв`язків за місцем останнього місця мешкання, які б могли стримати його не покидати межі м. Кривого Рогу. Спробі знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення: даний ризик підтверджується тим, що знаряддя спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які спричинили смерть останнього, до теперішнього часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_9 органам досудового розслідування в цьому не сприяє, а з урахуванням його відношення до обвинувачення, є всі підстави стверджувати, що обвинувачений буде перешкоджати кримінальному провадженню шляхом знищення, переховування знаряддя злочину, та інших предметів, які мають істотне значення для встановлення істини по кримінальному провадженню. Спробі незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні: даний ризик підтверджується тим, що обвинувачений знайомий з особами, які допитані в якості свідків по даному кримінальному провадженню, та знаходячись на свободі може незаконно впливати на них з метою уникнення від кримінальної відповідальності; крім цього, з урахуванням характеру спричинених потерпілому ОСОБА_7 , а також що він є єдиним свідком умисного вбивства, у останнього є всі підстави побоюватись за своє життя та здоров`я у разі перебування обвинуваченого на свободі. Спробі перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином: даний ризик підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_9 намагається штучно створити докази його невинуватості, чим перешкоджає суду об`єктивно встановити істину по кримінальному провадженню, що свідчить про його бажання уникнути кримінальної відповідальності.
Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за яке кримінальним законом передбачено покарання від 7 до 15 років позбавлення волі, тобто у скоєнні особливо тяжкого злочину, наслідком якого є смерть молодої людини.
Оцінюючи вищевказані обставини, просить суд прийняти до уваги практику ЄСПЛ, зокрема: у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, зокрема правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просить врахувати, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. А життя та здоров`я людини визнається найвищою цінністю не тільки Конституцією України, а й всіма цивілізованими країнами.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України суд при вирішенні питання про обрання, а в даному випадку, і продовження дії запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зобов`язаний оцінити в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою (а це покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років); крім цього, прошу суд врахувати поведінку обвинуваченого: до поліції після скоєння злочину самостійно не звернувся, навпаки, вчиняв дії, направлені на приховування злочину (перевдягнув одяг, в якому він був одягнений під час скоєння злочину, сховав знаряддя злочину, приховав дійсні причини пошкодження правої руки).
Вказує, що зазначені обставини свідчать, що зазначені ризики, встановлені під час досудового розслідування та під час частини судового розгляду на теперішній час не зменшились та не зникли, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.
З урахуванням тих обставин, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , вчинено із застосуванням насильства до потерпілого ОСОБА_7 та спричинив загибель ОСОБА_11 , просить не визначати розмір застави відповідно до положень п.п. 1,2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Також до суду надійщло клопотання захисника, в якому він просить: змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_2 , поклавши на обвинуваченого наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не залишати без дозволу суду територію домоволодіння за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 , за виключенням наявності виклику до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; носити електронний засіб контролю; утримуватися від спілкування з потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . В обґрунтування клопотання вказує наступне. На стадії досудового розслідування відносно ОСОБА_9 ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14.06.2018 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено ухвалами від 03.08.2018, 10.09.2018, 30.10.2018, 06.12.2018, 04.03.2019, 09.04.2019, 27.05.2019, 15.07.2019, 03.09.2019, 09.10.2019, 26.11.2019, 16.01.2020, 26.02.2020. Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вказує, що 26.02.2020 року судом продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 до 26 квітня 2020 року. При цьому суд вказав, як на підставу прийняття такого рішення, що ОСОБА_9 , обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 115 КК України, останній з них у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, тобто обвинувачений, побоюючись тяжкості покарання, яке йому може бути призначено, в разі визнання винним, може переховуватися від суду. В підтвердження ризику можливості переховування ОСОБА_9 від суду, колегія суду прийняла до уваги, що останній неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, що свідчить про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Також, колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 перебуваючи на волі, зможе знищити, сховати або спотворити докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки знаряддя спричинення тілесних ушкоджень потерпілим до теперішнього часу не встановлено. Вважає, що є підстави для зміни найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а, також, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; отримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини. Вважає, що на даний час відсутній будь-які ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Наполягає, що відсутній ризик, що обвинувачений ОСОБА_9 буде переховуватися від суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки в місті Кривому Розі, зокрема, ОСОБА_9 одружений з ОСОБА_10 , до затримання утримував 3 її неповнолітніх дітей, ОСОБА_9 до затримання сплачував аліменти на утримання власної доньки ОСОБА_20 , в місті Кривий Ріг проживає мати підозрюваного - ОСОБА_12 , яка є пенсіонером, вдовою та виховує його неповнолітню сестру, підозрюваний має постійне місце роботи, яке не змінює на протязі більше ніж 8 років. ОСОБА_9 має постійне зареєстроване місце проживання в будинку за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_9 характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Зазначає, що вказане свідчить про міцність соціальних зв`язків ОСОБА_9 , що стримає його не покидати межі міста Кривий Ріг, отже, нівелює ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначає, що будь-яких доказів того, що обвинувачений ОСОБА_9 буде переховуватися від суду стороною обвинувачення не надано, а це є лише припущенням сторони обвинувачення. Обвинувачений ОСОБА_9 після подій, які відбулися 12.06.2018 не почав переховуватися, хоча мав таку можливість, а пішов зустріти жінку з якою він проживав однією сім`єю та повернувся додому, будь-яких дій з метою переховування від органів досудового розслідування не вчиняв, тобто те, що обвинувачений ОСОБА_9 буде переховуватися від суду стороною лише припущення сторони обвинувачення, яке ніякими доказами та діями обвинуваченого не підтверджується. Наполягає, що стороною обвинувачення не доведено ризик переховування ОСОБА_9 від суду. Частина 1 ст. 181 КПК України передбачає заборону обвинуваченому залишати житло цілодобово, а у відповідності до п. 9 ч. 5 ст. 194 КПК України суд застосовуючи відповідний запобіжний захід, може покласти обов`язок носити електронний засіб контролю, що нівелює ризик переховування ОСОБА_9 від суду. Зазначає, що відсутній ризик, що обвинувачений ОСОБА_9 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки, органами досудового розслідування не вживається будь-яких заходів з метою з виявлення та вилучення знаряддя злочину, а перебування обвинуваченого під вартою чи під домашнім арештом ніяким чином не вплине на бездіяльність органу досудового розслідування з цього питання. Зазначає, що за 1 рік і 10 місяців, прокурором жодного разу не надано будь-яких доказів, що органами досудового розслідування вживаються будь-які заходи з метою з виявлення та вилучення знаряддя злочину, зокрема, прокурор жодного разу не звертався до колегії суддів з клопотанням про проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження у відповідності до ст. 333 КПК України, з метою відшукання знаряддя спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, тобто прокурор використовує ту обставину, що органами досудового розслідування під час досудового розслідування не встановлено знаряддя злочину, для нескінченого продовження тримання під вартою ОСОБА_9 . Частина 1 ст. 181 КПК України передбачає заборону обвинуваченому залишати житло цілодобово, а у відповідності до п. 9 ч. 5 ст. 194 КПК України суд застосовуючи відповідний запобіжний захід, може покласти обов`язок носити електронний засіб контролю, що нівелює ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Наполягає, що відсутній ризик, що обвинувачений ОСОБА_9 буде незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, оскільки за 1 рік і 10 місяців досудового розслідування та судового слідства будь-яких заяв з приводу погроз ОСОБА_9 потерпілим, свідкам, експертам до правоохоронних органів не надходило та в судових засіданнях такі погрози не фіксувалися, висновки експертів отримані та перебувають у розпорядженні суду в матеріалах кримінального провадження, тобто відсутній ризик впливу на інших учасників процесу, так як, навіть, при припущенні такого ризику, у цьому не має сенсу. Частина 1 ст. 181 КПК України передбачає заборону обвинуваченому залишати житло цілодобово, а у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 194 КПК України суд застосовуючи відповідний запобіжний захід, може покласти обов`язок утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом, що нівелює ризик впливати на потерпілих, свідків. Зазначає, що відсутній ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки всі докази, які, як вважає прокурор, доводять винуватість мого підзахисного перебувають у розпорядженні суду, а тому у ОСОБА_9 не має можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Частина 1 ст. 181 КПК України передбачає заборону обвинуваченому залишати житло цілодобово, а у відповідності до п. 9 ч. 5 ст. 194 КПК України суд застосовуючи відповідний запобіжний захід, може покласти обов`язок носити електронний засіб контролю, що нівелює ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. До взяття під варту ОСОБА_9 постійно проходив медичне лікування та йому встановлювалися діагнози: цервікобрахіалгія; торакалгія; остеохондроз грудного відділу хребта в сполучені з деформуючим спондильозом, спондилоартрозом; люмбоішалгія. Лікування зазначених хвороб неможливо забезпечити в умовах слідчого ізолятора, що є додатковою підставою для зміни запобіжного заходу. Щодо ступеня тяжкості інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення та тяжкості покарання, яке йому може бути призначено, в разі визнання винним, то в п. 74 рішення Європейського суду з прав людини Мамедова проти Росії (Mamedova v. Russia) №7064/05 від 01.07.2006 року, суд зазначив, що продовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі. Такі ж висновки ЄСПЛ зробив у справах «Летельє проти Франції» (Letellier v. France) від 26 червня 1991 року, серія A, №207, п. 51, «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) від 8 лютого 2005 року, №45100/98, п. 102, «Гораль проти Польщі» (Goral v. Poland) від 30 жовтня 2003 року, №38654/97, п. 68, «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria) від 26 липня 2001 року, №33977/96, п. 81. Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту c пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. В п. 136 рішенні ЄСПЛ від 31.05.2011 у справі Ходорковський проти Російської Федерації (Khodorkovskiy v. Russia) №5829/04 зазначено, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки, якщо «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами, а принцип пропорційності передбачає необхідність встановлення рівноваги між важливістю забезпечити негайне виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві (п. 70 рішенні ЄСПЛ від 29.01.2008 у справі Сааді проти Сполученого Королівства (Saadi v. the United Kingdom) №13229/03. ЕСПЛ прийшовши висновку про те, що мало місце порушення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши в п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі Харченко проти України (Kharchenko v. Ukraine) №40107/02, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами. Крім того, національні органи жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою. Аналогічні твердження виклав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.11.2017 у справі №1-28/2017 (1р-2017). Вказує, що ОСОБА_9 , перебуває під вартою з 12 червня 2018 року, тобто на день подання даного клопотання 1 рік 10 місяців та 2 дні, а на даний час не встановлено та прокурором не наведено інших підстав для продовження тримання ОСОБА_9 під вартою. Вважає, що виконання процесуальних обов`язків обвинуваченого може бути забезпечено шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язку носити електронний засіб контролю.

Прокурор у судовому засіданні підтримала своє клопотання. При цьому підтвердила його зміст та пояснила, що на її думку на даний час не існує ризику того, що обвинувачений може вплинути на свідків, так як свідки по справі допитані. Також пояснила, що заперечує проти зміни запобіжного заходу.

Потерпілі, кожний окремо, підтримали думку прокурора про продовження строку тримання під вартою та заперечують проти зміни запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечує проти продовження йому строку тримання під вартою, підтримав клопотання свого захисника.

Захисник заперечує проти продовження строку тримання під вартою, просить змінити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченому належить продовжити. При цьому суд враховує наступне.

Згідно ст.331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначений під час досудового розслідування строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується 26 квітня 2020 року. До спливу цього продовженого строку, судове провадження не може бути закінченим, оскільки на даний час по справі досліджені не всі докази. ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 125 ч.2, 115 ч.1 КК України, останній з них у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існує ризик, передбачений ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений, побоюючись тяжкості покарання, яке йому може бути призначено, в разі визнання винним, може переховуватися від суду. Тому, суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.

Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначеним ризикам.

При цьому суд бере до уваги, що у судовому засіданні були допитані потерпіла ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , сукупність показань яких містить вагомі докази на підтвердження пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення.

Також суд приймає до уваги відомості про особу обвинуваченого та вважає, що ці відомості існували на час обрання запобіжного заходу та не зменшують встановленого судом ризику.

Тому клопотання захисника про зміну запобіжного заходу суд вважає необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 369-372, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 20 червня 2020 року.

У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу на протязі семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3