Справа № 675/2656/19
Провадження № 1-кп/675/205/2019
У Х В А Л А
"16" грудня 2019 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
11 грудня 2019 року до Ізяславського районного суду Хмельницької області надійшов обвинувальний акт про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 186 ч. 5 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки у відношенні до ОСОБА_7 наявні ризики, визначені ст. 177 КПК України, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.
На думку прокурора, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні зазначених злочинів, які за своїм характером становлять особливу суспільну небезпеку, відносяться до категорії особливо тяжких. Своє клопотання прокурор мотивує існуванням ризиків того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Як на доказ своїх доводів прокурор послався на відсутність у ОСОБА_7 постійного місця проживання у м. Ізяславі та на території Хмельницької області, стабільного заробітку, на те, що ОСОБА_7 ухилявся від явки до органу досудового розслідування, в зв`язку з чим перебував у розшуку.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав, зазначених у ньому, просив його задовольнити.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 проти задоволення вказаного клопотання заперечив.
Згідно його усних пояснень захисник вважає, що в клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою відсутнє достатнє обґрунтування наявності ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку захисника, клопотання про продовження запобіжного заходу подане прокурором з порушенням визначених Кримінальним процесуальним кодексом України строків. Також захисник у своїй промові вказав, що обвинувачений фактично являється вимушеним переселенцем, учасником АТО, зазначав, що саме участь у антитерористичній операції не дала можливості ОСОБА_7 з`явитись за викликом до органу досудового розслідування. Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заявив усне клопотання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника, просив в клопотанні прокурора відмовити та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
Прокурор заперечив проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт.
Суд, вислухавши думку учасників провадження, дослідивши подане клопотання, а також матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 положень ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Таким чином, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки до 19 грудня 2019 року кримінальне провадження закінчене не може бути.
Також Кримінальним процесуальним кодексом України на суд покладено обов`язок розглянути клопотання захисту про зміну запобіжного заходу.
Як зазначено в статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
За вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 176 та ч. 1 ст. 182 КПК України одним із запобіжних засобів є застава, яка полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
Розмір застави визначається відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України.
Водночас, згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
При цьому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжких умисних злочинів проти власності організованою групою.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Суд наголошує, що метою і підставою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити нове кримінальне правопорушення.
Суд також враховує особу, вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, репутацію підозрюваного: те, що ОСОБА_7 не одружений, сім`ї, дітей не має, постійного місця проживання у м. Ізяславі та на території Хмельницької області не має, ніде не працює, стабільного доходу або заробітку не має, ухилявся від явки до органу досудового розслідування, в зв`язку з чим перебував у розшуку.
Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Так, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186 КК України.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, даних про його особу, зокрема те, що ОСОБА_7 вважається раніше не судимим, ніде не працює, стабільного заробітку або доходу не має, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, що посягають на власність, за які Кримінальним кодексом України, передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк понад 10 років, під час досудового розслідування ухилявся від явки до органу досудового розслідування, в зв`язку з чим перебував у розшуку, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що, знаходячись на волі, ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
За таких обставин, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
З огляду на викладене, суд дійшов переконливого висновку, що обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, внаслідок чого не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.
При цьому суд враховує, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької областівід 05 грудня 2019 року визначено розмір застави, тобто передбачено альтернативний вид запобіжного заходу, при виконанні умов якого перебування обвинуваченого під вартою буде припинено.
За таких обставин суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт.
З урахування вказаного, суд вважає, що клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт не підлягає задоволенню, зокрема, у зв`язку з тим, що стороною захисту суду не було надано жодних доказів існування тих обставин, на які посилався захисник.
Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід обчислювати з дня винесення ухвали, тобто з 16 грудня 2019 року.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Суд прийняв до уваги, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2019 року було визначено розмір застави, який вважає достатнім.
Вказаною ухвалою визначений перелік обов`язків, які необхідно покласти на ОСОБА_7 , в разі внесення застави. Суд приходить до висновку, що для забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків в разі внесення застави, слід покласти на обвинуваченого зазначений в ухвалі слідчого судді перелік обов`язків.
Керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 331, 369-372 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на домашній арешт відмовити.
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Горлівка Донецької області, українцю, громадянину України, освіта вища, фактично проживає у АДРЕСА_1 , місце реєстрації відсутнє, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 16 грудня 2019 року по 13 лютого 2020 року.
У разі внесення застави, визначеної ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2019 року, в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42 040 грн., покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 на термін по 13 лютого 2020 року включно передбачені цією ж ухвалою обов`язки:
- прибувати до суду за кожною вимогою;
- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або перебування;
- утриматись від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі наявності);
- носити електронний засіб контролю;
- докласти зусиль для пошуку роботи.
Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Для тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_7 підлягає направленню до Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор».

Копію ухвали про продовження запобіжного заходу вручити ОСОБА_7 негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3