Ухвала
іменем України
30 січня 2020 року

м. Київ
Справа № 265/5661/13-к
Провадження № 51- 368 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 26 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області

від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и в:
Засуджений ОСОБА_4 , зі значним пропуском на касаційне оскарження судових рішень постановлених щодо нього, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою від 13 січня 2020 року. Скаржник також порушує питання про поновлення пропущеного для подання скарги строку, при цьому вказує наступні мотиви пропуску строку.
Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2016 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 березня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_4 та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
22 березня 2016 року розгляд апеляційних скарг засудженого ОСОБА_4 та його захисника на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2014 року відбувся за їх відсутності.
При цьому, засуджений зазначає, що ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року його було звільнено у зв`язку із закінченням строку покарання. Про ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2016 року він випадково дізнався, після того, як у 2019 році його було притягнуто до кримінальної відповідальності.
Розглянувши клопотання скаржника, колегія суддів дійшла такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

При цьому правило про дотримання тримісячного строку надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі заяви, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Водночас положеннями ч. 1 ст. 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження, ухвала суду апеляційної інстанції щодо засудженого ОСОБА_4 постановлена 22 березня 2016 року, тобто останнім днем звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою є 22 червня 2016 року.
Натомість засуджений ОСОБА_4 подав касаційну лише 13 січня 2020 року, тобто більше ніж через три роки шість місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

При цьому твердження засудженого про те, що йому не було відомо про наявність рішення апеляційного суду від 22 березня 2016 року, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки, як убачається зі змісту його касаційної скарги, ОСОБА_4 був обізнаний про скасування судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду від 24 березня 2015 року та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Також засуджений ОСОБА_4 стверджує, що проведення першого засідання у суді апеляційної інстанції було відкладено у зв`язку з клопотанням його захисника, а під час другого засідання не було забезпечено присутності ОСОБА_4 у режимі відеоконференції, що також підтверджує обізнаність засудженого про рух розгляду його апеляційної скарги та скарги його захисника.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що на момент ухвалення судового рішення апеляційним судом (22 березня 2016 року) засуджений ОСОБА_4 не перебував у місцях позбавлення волі, колегія суддів вважає посилання скаржника на вищевказані обставини для поновлення такими, що не доводять того, що вони були об`єктивно непереборними, а тому і не свідчать про наявність істотних перешкод чи поважних причин для реалізації права на подання касаційної скарги в строк, визначений законодавством.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень щодо нього.

Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2016 року.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріаламиповернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3