Справа № 522/8295/20
Провадження по справі №1-кс/522/8285/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000063 від 23.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.201 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СВ УСБУ в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 26.05.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000063, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.201 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що у вказаному провадженні досліджуються обставини контрабандного переміщення через державний кордон України партії тютюнових виробів та таблеток «Димедрол» із сильнодіючою речовиною.

Під час досудового слідства отримана інформація про можливу зустріч 25.05.2020 біля одної з АЗС на території с.м.т. Любашівка Одеської області, замовників пігулок «Дімедрол» та тютюнових виробів з метою їх прийому-передачі.

25.05.2020 в ході досудового слідства проведений огляд місця події на ділянці місцевості біля АЗС «AMIC» за адресою: Одеська область, с.м.т. Любашівка, вул. Київська, 31, під час якого вилучені предмети та документи, які мають значення для досудового розслідування, а саме:

- автомобіль «Ауді А4», д.н.з НОМЕР_1 ,

- 44,5 тисяч гривень (89 купюр номіналом 500 грн);

- мобільний телефон Xiaomi серійний номер НОМЕР_2 ;

- посвідчення водія серії НОМЕР_3 видане 18.10.2017 органом Центр ТСУ 3249;

- свідоцтво реєстрації транспортного засобу «Ауді А4» серії НОМЕР_4 ;

- поліс страхування ОСАГО №АРІ7487190;

- ключі від автомобіля Ауді А4;

- мобільний телефон iPhone IMEI НОМЕР_5 ;

- сім-картка «Водафон» № НОМЕР_6 .

Таким чином, вилучені предмети і документи, відповідно до ст. 98 ч. 1 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження вилучених у кримінальній справі предметів і документів, які за обставинами кримінального провадження можуть бути визнані речовими доказами, та з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, вказане майно належить арештувати.

Позиція учасників судового розгляду.
Слідчий та прокурор в судовому засідання просили вимоги клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене в клопотанні майно.

Власник майна та захисник в судовому засіданні заперечували та просили частково накласти арешт.

Заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.
Вилучені предмети, відповідно до ст. 98 ч. 1 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно до ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що є достатньо підстав вважати, що майно, яке було вилучено 25.05.2020 в ході огляду місця події за адресою: Одеська область, с.м.т. Любашівка, вул. Київська, 31, а саме автомобіль «Ауді А4», д.н.з НОМЕР_1 ; 44,5 тисяч гривень (89 купюр номіналом 500 грн); мобільний телефон Xiaomi серійний номер НОМЕР_2 ; свідоцтво реєстрації транспортного засобу «Ауді А4» серії НОМЕР_4 ; поліс страхування ОСАГО №АРІ7487190; ключі від автомобіля Ауді А4; мобільний телефон iPhone IMEI НОМЕР_5 ; сім-картка «Водафон» № НОМЕР_6 , мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні та з метою проведення експертиз.

Щодо накладення арешту на інше майно.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Проте з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Щодо накладення арешту на посвідчення водія серії НОМЕР_3 видане 18.10.2017 органом Центр ТСУ 3249, вважаю необхідним відмовити в цій частині в накладенні арешту на вказане майно, оскільки слідчим до клопотання не надано підтверджуючих документів, які би вказували, що вказаний документ має відношення до кримінального провадження або може бути визнаний речовим доказам чи бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в іншій частині, оскільки слідчий в своєму клопотанні недостатньо обґрунтував підстави для накладення арешту на зазначене майно та застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власниа вказаного майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

Керуючись ст. ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно - задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучені в ході огляду місця події у кримінальному провадженні №0000063 від 23.05.2020 речі та документи, а саме:

- автомобіль «Ауді А4», д.н.з НОМЕР_1 ,

- 44,5 тисяч гривень (89 купюр номіналом 500 грн);

- мобільний телефон Xiaomi серійний номер НОМЕР_2 ;

- свідоцтво реєстрації транспортного засобу «Ауді А4» серії НОМЕР_4 ;

- поліс страхування ОСАГО №АРІ7487190;

- ключі від автомобіля Ауді А4;

- мобільний телефон iPhone IMEI НОМЕР_5 ;

- сім-картка «Водафон» № НОМЕР_6 .

В частині накладення арешту на майно, а саме на посвідчення водія серії НОМЕР_3 видане 18.10.2017 органом Центр ТСУ 3249 - відмовити з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді та зобов`язати слідчого повернути вказане майно особі, у якої було вилучене зазначене майно.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 , або інших слідчих з групи у кримінальному провадженні №0000063 від 23.05.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1