ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/414/20 Справа № 199/6478/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпра, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року, відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу, та задоволено клопотання прокурора, продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 06 лютого 2020 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд врахував, що ОСОБА_8 , є особою раніше неодноразово судимою за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні нових тяжких злочинів, за які, у разі доведеності його вини, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Суд також врахував, що під час судового розгляду у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001360, обвинувальний акт який надійшов до суду раніше, та за яким ОСОБА_8 вже замінювався запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, однак останній обвинувачується у вчиненні нового тяжкого злочину після прийняття такого рішення. Враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України суд вважає більш м`які запобіжні заходи такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Суд також враховує, що обвинувачений має третю групу інвалідності і за медичною довідкою Медичної частини Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» потребує оперативного лікування (планового) в умовах судинної хірургії, травматології. Разом з тим, на цей час у суду відсутні підстави для висновку про те, що такі медичні послуги не можуть бути надані обвинуваченому за умови утримання його під вартою (в тому числі шляхом надання відповідного погодження суду), і на ці ж захворювання ОСОБА_8 страждав і до вчинення інкримінованих йому діянь. Таким чином, відомості щодо захворювань обвинуваченого висновків суду не спростовують, оскільки не скасовують наявність встановлених судом ризиків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Свої вимоги, апелянт обґрунтовує тим, що доводи суду першої інстанції щодо доцільності продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою є необґрунтованими.
Судом не враховано, що обвинувачення ОСОБА_8 пред`явлено всупереч процедурі, визначеній КПК України.
Вказує, що 13.07.2018 року до ЄРДР вносяться відомості під № 30001360 за ч. 1 ст. 186 КК України. Однак це досудове розслідування в жодній з трьох форм, визначених статтею 283 КПК України, так і не було завершене, а було завершене нічим іншим, як постановою слідчого про зміну кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України. При цьому жодною нормою КПК України не передбачена така форма завершення досудового розслідування, як зміна кваліфікації, як і повноваження слідчого виносити постанову такого змісту. Те ж саме, один до одного, відбулося і в кримінальному провадженні № 0000212. Але при цьому в обох кримінальних провадженнях, пізніше об`єднаних в одне, моєму підзахисному було пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, за якою відомості до ЄРДР не вносилися взагалі.
Вважає, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою втрачає будь-який сенс і правові підстави, адже судове провадження, у якому обвинувачення пред`явлене за ч. 2 ст. 186 КК України без внесення відомостей про даний склад кримінального правопорушення, може завершитися тільки виправдувальним вироком.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Апеляційним судом встановлено, у відповідних матеріалах провадження № 199/6478/18, в судовому засіданні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, 09 грудня 2019 року в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 до 06 лютого 2020 року.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою. Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 , є особою раніше неодноразово судимою за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні нових тяжких злочинів, за які, у разі доведеності його вини, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.
Крім того, судом встановлено, що до суду раніше надійшов обвинувальний акт у у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001360, за яким ОСОБА_8 вже замінювався запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, однак останній обвинувачується у вчиненні нового тяжкого злочину після прийняття такого рішення.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_8 має третю групу інвалідності, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, взято також до уваги, та відповідно наявність передбачених ст. 177 КПК ризиків, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Щодо доводів захисника ОСОБА_7 про порушення процедури притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності через невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочинів, передбачених саме ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів такі доводи вважає необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні приписів процесуального законодавства.
Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні йому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року, якою продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4