У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши за матеріалами кримінальних проваджень апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченогоОСОБА_7 на вирок Центрального районного суду м.Миколаєва від 23.10.2019 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє:

- 09.02.2015 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого 30.10.2018 року по відбуттю строку покарання,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпіла ОСОБА_10
захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням вимог ст.ст. 75,76 КК України.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховувано з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта 6864 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, з вироком суду він не згодний, вважає його однобічним, невмотивованим.

На думку захисника, судом при призначенні обвинуваченому покарання не достатньо враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин.
Стверджує, що ОСОБА_7 вже багаторазово пожалкував про скоєні ним кримінальні правопорушення, щиро розкаявся, визнав в повному обсязі свою вину, надав суду правдиві показання, активно сприяв слідству у розкритті злочинів, потерпілим добровільно відшкодував та усунув заподіяну шкоду, просив у них в судовому засідання вибачення. Потерпілі ОСОБА_11 і ОСОБА_10 просили про незастосування до обвинуваченого судом реального позбавлення волі.

Також зазначає, що ОСОБА_7 має стійки соціальні зв`язки, оскільки проживає разом із мамою, неофіційно працює, на обліку в наркологічній чи психіатричній лікарні не перебуває.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 26.11.2018 року близько 12:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , викрав мобільний телефон марки "Samsung J250F Galaxy J2 Duos Champagne gold" вартістю 2122 грн, що належить ОСОБА_12 .
Після цього, ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_12 майнову шкоду на вищевказану суму.

30.12.2018 року близько 18:25 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на законних підставах у приміщенні квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , побачив у спальній кімнаті у шафі кутову шліфувальну машинку марки "Дніпро М GL-115", що належить його матері ОСОБА_10 , вартістю 633 грн 33 коп., та викрав зазначену кутову.
Після цього, ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану вище суму.

Крім того, 03.01.2019 року близько 07:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , побачив у сумці ОСОБА_10 золоті прикраси, а саме 3 каблучки 585 проби, загальною вагою 7,11 г, вартістю 4635 грн та викрав їх.
Після цього, ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 , майнову шкоду у розмірі 4635 грн.

Також, 03.01.2019 року близько 17:00 год. ОСОБА_7 прийшов до майстерні, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , до свого знайомого - ОСОБА_13 , та у приміщенні вказаної майстерні, на полицях, побачив шуруповерт марки "BoschGSP 12-2", кутову шліфувальну машинку марки "Bosch 850" та перфоратор марки "Протон ПЕ-900/П", що належать ОСОБА_13 , та в цей час у ОСОБА_7 виник корисливий умисел, направлений на таємне викрадення вищевказаного майна.
З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному місці у вказаний час, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до дверей запасного виходу приміщення, яку непомітно для оточуючих відчинив, з метою полегшення скоєння своїх дій у подальшому та проникненням до вказаного приміщення згодом з метою викрадення чужого майна.
В нічний період часу з 03.01.2019 року на 04.01.2019 року, ОСОБА_7 прийшов до приміщення майстерні, де через двері запасного виходу вказаного приміщення, які він відчинив напередодні, проник до приміщення майстерні, звідки таємно викрав шуруповерт марки "BoschGSP 12-2" вартістю 1600 грн, кутову шліфувальну машинку марки "Bosch 850" вартістю 817 грн, що належать ОСОБА_13 .
Після цього, ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_13 , майнову шкоду на загальну суму 2417 грн.

Крім того, 11.01.2019 року близько 09:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , побачив у приміщенні на полиці шафи телевізор марки "Samsung LE 32C 530 F1W" чорного кольору, що належить його матері ОСОБА_10 . Переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 викрав зазначений телевізор, вартістю 4233 грн 33 коп.
Після цього, ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 майнову шкоду у розмірі 4233 грн 33 коп.

23.01.2019 року близько 07:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі своєї матері ОСОБА_10 , побачив у приміщенні на полиці шафи телевізор марки "Samsung LE 32C 530 F1W" чорного кольору, що їй належить.
Реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення майна, ОСОБА_7 викрав зазначений телевізор вартістю 3895 грн.
Після цього, він з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 майнову шкоду у розмірі 3895 грн.

За епізодами від 26.11.2018 року, від 30.12.2018 року, від 03.01.2019 року, від 11.01.2019 року, від 23.01.2019 року дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

За епізодом в нічний період часу з 03.01.2019 року на 04.01.2019 року дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_10 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_9 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку.щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується належно оціненими та наведеними у вироку доказами про вчинення злочинів обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 України є вірною і апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання, то суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, у відповідності до вимог ст.65,66,67 КК України врахував тяжкість вчинених ним злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання, часткове відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням цього суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст.50 КК України, може бути досягнута лише при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, даним про його особу, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є надто суровим апеляційний суд не вбачає.

В апеляційній скарзі захисник висуває вимоги про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку відповідно до положень ст.75 КК України, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що , на думку апелянта, буде співрозмірним його діянням, та особі обвинуваченого.

Однак, з такою позицією апелянта апеляційний суд не може погодитись.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проаналізувавши всі фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 злочинів, давши оцінку даним про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, при цьому навів належні мотиви у вироку.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Покарання у виді реального позбавлення волі ОСОБА_7 призначено судом в межах санкцій ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, воно є співрозмірним його діянням, та відповідає особі обвинуваченого, є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин є неприйнятними, оскільки, при призначенні обвинуваченому покарання, судом першої інстанції були враховані всі обставини на які посилається апелянт, в тому числі і визнання ОСОБА_7 вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданих збитків та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Також є неспроможними посилання апелянта на наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, а саме матері, а також відшкодування матеріальної шкоди потерпілим як на підстави для пом`якшення ОСОБА_7 покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ряд епізодів крадіжок ОСОБА_7 вчинив у своєї матері ОСОБА_10 , що свідчить про відсутність у матері можливості позитивно впливати на обвинуваченого та стримувати його від подальшої протиправної поведінки.

Також, слід зазначити, що ОСОБА_7 протягом 2005-2015 років раніше шість разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів. При цьому, його тричі було звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Судимість за вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 09.02.2015 року не погашена. Нові злочини ним вчинено 26.11.2018 року, 30.12.2018 року, 03.01.2019 року, з 03.01.2019 на 04.01.2019 року, 11.01.2019 року та 23.01.2019 року, тобто, майже через місяць після звільнення з місць позбавлення волі 30.10.2018 року за відбуттям строку покарання.

Крім того, згідно досудової доповіді, складеної старшим інспектором Центрального районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області ОСОБА_14 , з урахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, уповноважений органу з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі не можливе. На думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, потрібно здійснювати тільки під наглядом та контролем в умовах ізоляції.

Зазначені обставини, а також значна кількість епізодів злочинної діяльності обвинуваченого, свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень, а тому його виправлення без відбування покарання в місцях позбавлення волі є неможливим.

З огляду на наведене, переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та за відсутності підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426, 532, КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.10.2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: