КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою залишено без задоволення клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000229 від 17.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна та накласти арешт на приміщення №22 по провулку Бехтерівському, 8, у м.Києві, реєстраційний номер 000, з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що вказане майно відповідає ознакам речового доказу, а відтак підлягає арешту.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000229 від 17.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

19.11.2019 року старший слідчий СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на приміщення АДРЕСА_1 , посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року клопотання слідчого залишено без задоволення, з підстав того, що причетність зазначеного приміщення до кримінального правопорушення відсутня, також в матеріалах справи відсутня і постанова слідчого про визнання вказаного майна речовим доказом, не надана йому оцінку в розумінні вимог ст.. 94 КПК України. Крім того, із вказаним клопотанням звернувся до слідчого судді слідчий, в той час, коли відповідно ч. 2 ст. 64-2 КПК України із клопотанням про арешт майна третьої особи має звертатись прокурор, чим було порушено порядок звернення з клопотанням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону слідчий суддя дотримався в повному обсязі.

Відмовляючи у накладенні арешту на майно, слідчий суддя не знайшов підстав для арешту вказаного майна, оскільки наданими матеріалами не доведено відповідність цього майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Крім того, надані матеріали провадження не містять і копію постанови про визнання вказаного вище майна речовим доказом у кримінальному провадженні, а відтак органом досудового розслідування при зверненні з клопотанням не доведено наявність правової, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Крім того, як правильно зазначив слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, має місце і порушення вимог ч. 2 ст. 62-2 КПК України, оскільки із вказаним клопотанням звернувся саме слідчий, а повинен був звертатись прокурор.

Доводи прокурора про відповідність арештованого майна ознакам речового доказу за наведених вище обставин не заслуговують на увагу та є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це зазначається в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням викладеного, за об`єктивним переконанням колегії суддів, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року, якою залишено без задоволення клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000229 від 17.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/342/2020 Категорія ст.170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1