Справа № 165/1011/19 Провадження №11-кп/802/116/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої подано

клопотання ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, ОСОБА_10 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2019 року, щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:
Даною ухвалою на підставі ст.ст. 93-94 КК України відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинськ Волинської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 до вступу ухвали в законну силу обрано у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Ухвалою також вирішено питання про долю речових доказів.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції погодився із клопотанням прокурора про те, що ОСОБА_9 перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно-небезпечні діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

З огляду на дані обставини, враховуючи висновки стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 28 від 13.03.2019 року, ОСОБА_9 в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїчної шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також під час інкримінованих ОСОБА_9 дій, останній також страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїчної шизофренії, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та своїм психічним станом ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Так, згідно ухвали суду, ОСОБА_9 29.11.2018 року, близько 09:30 год., перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , не усвідомлюючи свої дії та не маючи можливості ними керувати внаслідок хронічного психічного захворювання, під час конфлікту з ОСОБА_11 , який раптово виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, наніс декілька ударів ножем по тулубу ОСОБА_11 , якого взяв зі столу в кухні вищевказаної квартири, після чого, ОСОБА_11 вибігла з квартири в під`їзд вказаного будинку, в свою чергу ОСОБА_9 вибіг також із квартири за потерпілою ОСОБА_11 у під`їзд і наздогнавши останню на вулиці біля під`їзду вищевказаного будинку, наніс декілька ударів ножем по тулубу ОСОБА_11 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: численні, проникаючі колото-різані поранення грудної клітки та живота; чотири поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженнями легень, три поранення правої половини грудної клітки з ушкодженнями легень; два поранення живота з наскрізними ушкодженням стінок шлунку, сальника, які призвели до наявності крові в плевральних порожнинах та в порожнині шлунку, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 203 від 29.12.2018 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_11 , так як були небезпечними для життя в момент заподіяння і спричинили загрозливі для життя явища шок, що і стало безпосередньою причиною смерті останньої.

Таким чином, ОСОБА_9 , в стані неосудності, тобто, усвідомлюючи свої дії та не маючи можливості ними керувати внаслідок хронічного психічного захворювання, вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке передбачене ч.1 ст.115 КК України.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій, вважає ухвалу суду незаконною у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що резолютивна частина судового рішення не відповідає вимогам ст.372 КПК України, оскільки відсутня вказівка про доведеність вини особи у вчиненні суспільно небезпечних діянь, які містять ознаки злочинів, а також відсутні дані в мотивувальній частині про визнання доведеним того, що ОСОБА_9 , перебуваючи у стані неосудності, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову, якою визнати доведеним вчинення у стані неосудності ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення. Передбаченого ч.1 ст.115 КК України та застосувати до останнього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Заслухавши суддю-доповідача який виклав суть ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який просив задовольнити скаргу, думку захисника, законного представника ОСОБА_8 , особи, щодо якої подано клопотання - ОСОБА_9 , які не заперечували щодо задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвала суду у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінального процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.513 КПК України, повинна містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки і мотиви прийнятого ним рішення по суті, що також передбачено п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та лікування».

Згідно із вимогами п.п.1,2 ч.1 ст.513 КПК України, під час постановлення судом ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру він зобов`язаний з`ясувати чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинено суспільно небезпечне діяння (кримінальне правопорушення) особою.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З системного аналізу наведених вище норм КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру суд, у кожному випадку, зобов`язаний встановити факт вчинення суспільно небезпечного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), вчинення його тією особою щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та дослідити надані сторонами та наявні у справі докази із надання їм юридичної оцінки відповідно до ст.ст.94, 84-89 КПК України.

А згідно вимог п.3 ч.1 ст.372 КПК України у резолютивній частині ухвали зазначаються, крім іншого, і висновки суду.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та мотивувальної частини ухвали суду, суд першої інстанції, розглянувши клопотання, дійшов висновку про вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що об`єктивно стверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами, проте, у резолютивній її частині відсутні вказівки про вирішене клопотання та визнання доведеним вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, у стані неосудності.

Так як оскаржувана ухвала суду за своїм змістом та структурою не відповідає усім вимогам кримінального процесуального закону, який регламентує розгляд даного клопотання, наявні правові підстави для скасування рішення в частині застосування заходів медичного характеру та задоволення поданої прокурором апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2019 року в частині застосування заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання заступника начальника СВ Нововолинського відділення поліції Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом відносно ОСОБА_9 задовольнити.

Визнати, що ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що містять ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у стані неосудності.

Застосувати щодо ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: