ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1325/20 Справа № 212/8412/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новопетрівка Високопільського району Херсонської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року продовжено захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до 18 квітня 2020 року, та відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із взяттям під варту, не зможе попередити ризики, визначенні п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, через тяжкість покарання, за вчинення інкримінованих злочинів, його вік, стан здоров`я, відсутність офіційного працевлаштування та місця реєстрації, й те, що у цьому кримінальному провадженні не допитані свідки. Разом з цим, судом першої інстанції враховано, що на час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , судовий розгляд справи триває і не може бути закінчений з об`єктивних передумов, оскільки у провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, не допитані усі свідки, а тому у цей період, є наявними обставини, визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст.ст. 199, 331 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захіід - у вигляді домашнього арешту.
В обгрунтування своїх вимог захисник посилається на необгрнтованість судового рішення яке, на його думку, винесене передчасно. Так, захисник вважає, що як при обранні запобіжного заходу, так і при його продовженні прокурором не була доведена наявність хоча б одного з передбачених законодавством ризиків, не було надано жодного доказу наявності цих ризиків та того, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам. На думку захисника, обрання тримання під вартою щодо особи, обвинуваченої у вчинені тяжкого злочину, є занадто суворим запобіжним заходом, що розходиться з практикою ЄСПЛ та законодавством України, та враховуючи міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, те, що він має на утриманні неповнолітню доньку, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем реєстрації, захисник вважає необхідним змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
У відповідності до вимогам ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 19 лютого 2020 року в судовому засіданні, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Так, суд врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується, покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу ОСОБА_6 , його вік, стан здоров`я, відсутність офіційного місця працевлаштування й місця реєстрації та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не припинили існувати, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, зокрема, відсутність підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід - домашній арешт.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню доньку, позитивно характеризується, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміни запобіжного заходу на більш м"який. Окрім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ці обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Твердження захисника в скарзі, що слідчим суддею не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменьшились є обґрунтованими, та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосовання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Всі викладені захисником апеляційні доводи були предметом дослідження суду при продовженні ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги судом не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4