Ухвала
іменем України
28 травня 2020 року

м. Київ
справа № 460/4256/17
провадження № 51-2503ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 23 липня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року,
встановив:
За вироком Яворівського районного суду Львівської області від 23 липня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Постановлено частково задовольнити цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. У решті позовних вимог відмовлено.
Постановлено частково задовольнити цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 429 грн 65 коп та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. У решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_4 процесуальні витрати та вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року вирок Яворівського районного суду Львівської області від 23 липня 2019 рокущодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо нього.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, зміст касаційної скарги засудженого зводиться до цитування його апеляційної скарги, при цьому він не наводить належні доводи у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних рішень,а також не зазначає з яких підстав, передбачених статтею 438 КПК, на його думку, слід скасувати ці судові рішення.
Також, засуджений вказує на те, що проведена експертиза в цьому кримінальному провадженні містить ряд недоліків, однак не посилається на вплив такого доказу на постановлене судове рішення та не зазначає порушень, які, на його думку, допустив суд при досліджені вказаного доказу.
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

До того ж, вимоги засудженого стосуються ухвали суду апеляційної інстанції, однак зі змісту касаційної скарги вбачається, що він також вказує на незаконність вироку районного суду, чим допустив неузгодженість своєї позиції та суперечності у своїй касаційній скарзі.
Водночас, засуджений, вбачаючи можливість закриття кримінального провадження, не звернув уваги на те, що касаційний суд має право скасувати обвинувальний вирок із закриттям кримінального провадження за умови, що обставини в ньому досліджені всебічно, повно й об`єктивно.
При цьому, всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК засуджений не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 23 липня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3