УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ
27 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 742/2863/18
провадження № 51-1968 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Прилуцького міськрайонного суду від 23 серпня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 січня 2020 року,
встановив:
Вироком Прилуцького міськрайонного суду від 23 серпня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 369 Кримінального кодексу України (даліКК) і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без конфіскації майна.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 16 січня 2020 року вирок Прилуцького міськрайонного суду від 23 серпня 2019 року залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується із зазначеними судовими рішеннями, просить їх змінити та призначити йому покарання із застосуванням статей 75, 76 КК.
В обґрунтування своїх вимог засуджений ОСОБА_4 посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту касаційної скарги та доданих до неї судових рішень убачається, що кваліфікація інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 369 КК, засудженим не оскаржується.
Згідно з примітками до статті 45 КК, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 369 КК, вважається корупційним злочином. Відповідно до частини 1 статті 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таким чином, визнання особи винною у вчиненні корупційного злочину унеможливлює застосування при призначенні їй покарання положень статті 75 КК.
Щодо посилання засудженого ОСОБА_4 на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій обставин, що пом`якшують покарання, то судом першої інстанції при обранні міри покарання ОСОБА_4 було враховано: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК є тяжким злочином, особу винного та його позицію до вчиненого умисного злочину, відсутність попередніх судимостей, постійного місця роботи, наявність фактичних шлюбних відносин, не перебування на психіатричному та наркологічному диспансерних обліках, і саме тому у вироку від 23 серпня 2019 року призначив ОСОБА_4 покарання, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі на строк чотири роки без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна в межах санкції частини 3 статті 369 КК.
В ухвалі Чернігівського апеляційного суду від 16 січня 2020 року зазначено, що судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_4 дотримано вимоги статей 50, 65 КК, а призначене покарання відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись статтею 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Прилуцького міськрайонного суду від 23 серпня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 січня 2020 року.
Ухвала Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3