Ухвала
11 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 641/5714/19
провадження № 51-536ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 січня 2020 року,
встановив:
Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.

Так, за змістом ст. 427 КПК, в касаційній скарзі, крім іншого, має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Підстави для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції визначено у ч. 1 ст. 438 КПК. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статями 412414 КПК.
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК,

що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
У касаційній скарзі захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
За змістом ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. В частині 2 зазначеної статті визначено перелік підстав за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України

про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Статтею 414 КПК встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості

кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання,

яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром

є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Однак, у касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, належного обґрунтування зазначеним доводам не наводить, з касаційної скарги захисника не вбачається істотних порушень, з оглядну на положення ст. 412 КПК, які тягнуть за собою зміну чи скасування оскаржених судових рішень. Також, у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 не наведено належного обґрунтування доводам щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судами першої та апеляційної інстанцій, що, відповідно до ст. 413 КПК, тягнуло б за собою скасування чи зміну оскаржених судових рішень. Крім того, захисник посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, взагалі не вказує в чому саме полягає явна несправедливість, призначеного у межах санкції кримінального закону, покарання, як це встановлено в ст. 414 КПК, з огляду на положення статей 50, 65 КК, зважаючи на дискреційні повноваження суду.

Також, зі вступної частини касаційної скарги вбачається, що захисник скаржиться на незаконність вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, втім, в прохальній її частині, захисник ОСОБА_4 просить змінити ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, але не зазначає, що потрібно зробити з вироком суду першої інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Вказане позбавляє можливості встановити дійсний предмет та результат касаційного розгляду.

Крім цього, захисник наводячи доводи щодо незаконності рішень судів першої та апеляційної інстанцій, водночас просить застосувати до засудженого лише положення ст. 75 КК, що викликає протиріччя у його касаційній скарзі.
Наявність вказаних недоліків та відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу

про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги

і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду

на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3
Судді: