Справа № 539/1270/20
Провадження № 1-кс/539/388/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м. Лубни

Слідчий суддя Лубенського міськрайонного суду ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про продовження строку досудового розслідування ,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2020 року слідчий СВ Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження №0000184, внесеного 25.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України на 6-ть місяців, який, як вважає слідчий, є необхідним для проведення повного та об`єктивного досудового розслідування.

Клопотання мотивує тим, що СВ Лубенського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні за №0000184 від 25.10.2018р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.

Встановлено, що службовими особами відділу у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області передано у приватну власність громадян земельні ділянки водного фонду, а саме земельні ділянки з кадастровими номерами: :09:006:0007, :09:006:0008, :09:006:0009, :09:006:0010, :09:006:0011, :09:006:0012, через які, згідно з інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області №321/01-05 від 20.02.2020, протікає в заплаві річки Сула природний водний об`єкт водотік, орієнтовною довжиною 2,25 км, що переходить в заболочені землі. Вказані земельні ділянки знаходяться на території Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області.

Також було встановлено, що протягом 2019 року службовими особами Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області передано у приватну власність громадян земельні ділянки водного фонду, а саме земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:003:0048, :04:003:0044, :04:003:0041, :04:003:0040, :04:003:0039, :04:003:0038, :04:002:0033, :04:002:0032, :04:002:0031, :04:002:0030, :04:002:0029, :04:002:0028, :04:002:0027, :04:002:0026, :04:002:0025, :04:002:0024, :04:002:0023, :04:002:0022, :04:002:0021, :04:002:0020, :04:002:0019, :04:002:0018, :04:002:0017, :04:002:0016, :04:002:0015, які знаходяться на території Жданівської та Окіпської сільських рад Лубенського району Полтавської області.

Згідно з інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області №380/02-05 від 28.02.2020, поруч із земельними ділянками Жданівської сільської ради з кадастровими номерами: :04:003:0038 0041 та :04:003:0044, 0048 розташована р. Сулиця магістральний канал та відкритий канал другого порядку О-45.

Поруч із земельними ділянками Окіпської сільської ради з кадастровими номерами :04:002:0018 0027 розташована р. Сулиця магістральний канал, відкриті транспортуючі (Т-8, Т-7) та нагорно-ловчі (НЛ-18, НЛ-19) канали.

Поруч із земельними ділянками Окіпської сільської ради з кадастровими номерами :04:002:0015 0017 та :04:002:0028 0033 розташована р. Сулиця магістральний канал, відкритий транспортуючий канал Т-7 та канали другого порядку О-37 та О-38.

Таким чином було завдано тяжких наслідків охоронюваним законом інтересам держави, що спричинило шкоду, розмір якої понад у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Разом з тим, спірна земельна ділянка була сформована за рахунок земель водного фонду, та була передана у приватну власність всупереч вимог закону з огляду наступне.

Так, відповідно до статті 4 Водного кодексу України та частини 1 статті 58 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до земель водного фонду, серед іншого, належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою (частина 2 статті 58 Земельного кодексу України).

Прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення, засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони (статті 1, 88, 90 Водного кодексу України, статті 60, 61 Земельного кодексу України).

Частинами 1, 3 ст. 60 Земельного кодексу України встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Право на землі водного фонду, встановлене ст. 59 Земельного кодексу України, передбачає можливість передачі земель водного фонду у приватну громадян власність лише у одному випадку, а саме при передачі у власність замкненої природної водойми (загальною площею до 3 гектарів) (ч. 2 ст. 59 ЗК України), та виключний перелік випадків передачі земель водного фонду в оренду (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

Крім того, з метою збереження та дотримання особливого режиму використання земель водного фонду статтею 61 Земельного кодексу України заборонено будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах.

Таким чином, наведені приписи зазначених норм матеріального права свідчать про те, що прибережна захисна смуга може перебувати лише в державній чи комунальній власності та використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності. Тобто, передача земель водного фонду у приватну власність в цілях житлової забудови чи сільськогосподарських цілях, як це було здійснено щодо вищевказаних земельних ділянок, не передбачено приписами законодавства, натомість земельні ділянки вказаної категорії можуть перебувати виключно у комунальній чи державній власності.

До складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню.

Пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року N 486, передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з відповідними органами, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року N 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року N 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

Отже, виходячи з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України, орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови N 486, відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.

Аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством.

При цьому відсутність такого проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги (Аналогічна права позиція зазначена у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року у справі N 915/1224/13, від 9 вересня 2014 року у справі N 915/1226/13, від 9 вересня 2014 року у справі N 915/1228/13).

Тобто, набути права приватної власності на земельну ділянку водного фонду із земель державної чи комунальної власності не могла жодна юридична чи фізична особа.

Також, окрім цього, у порядку ч.1 ст.36, ч.2 ст.93 КПК України прокурором Лубенської місцевої прокурати ОСОБА_4 до відділу у Лубенському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області було надіслано запити №33-1885вих-20 від 19.02.2020 та №33-2030вих-20 від 24.02.2020 про надання інформації та документів щодо вищевказаних земельних ділянок, зокрема координати поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок, витяги з Державного земельного кадастру, витяги з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельних ділянок, вказати ким і коли погоджена землевпорядна документація щодо кожної земельної ділянки. Однак, відділом у Лубенському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області інформацію та документи, визначені у запиті прокурора, не надано, що підтверджується листами №206/111-20 від 27.02.2020 та 223/111-20 від 04.03.2020.

На даний час, за відсутності достатніх доказів, жодній особі про підозру у вчиненні злочину в цьому провадженні не повідомлено.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України передбачений ч. 2 ст. 366 КК України злочин віднесено до злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до п. 2 абз. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої тяжкості становить дванадцять місяців.

18.10.2019 слідчим СВ Лубенського ВП ОСОБА_3 прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутності складу кримінального правопорушення.

29.10.2019 прокурором Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 винесено постанову про скасування постанови про закриття.

29.10.2019 слідчим СВ Лубенського ВП ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 подано клопотання про продовження строку досудового розслідування до слідчого судді Лубенського міськрайонного суду.

01.11.2019 слідчим суддею Лубенського міськрайнного суду винесено ухвалу про продовження строку досудового розслідування до 05.05.2020 року.

Таким чином строк досудового розслідування в кримінальному провадженні за № 0001260 від 25.10.2018 спливає 05.05.2020.

В ході розслідування проведено ряд слідчих дій.

На даний час залишається існує необхідність призначення земельно-технічної експертизи та почеркознавчої експертизи.

Здійснити процесуальні дії раніше не вдалося внаслідок значної складності справи, а також проведення великої кількості тимчасових доступів, складність та тривалість проведення інших судових експертиз, що проводилися в різних судових установах.

З врахуванням того, що кримінальний процесуальний закон (ч. 1 ст. 294 КПК України) передбачає можливість неодноразового продовження строку досудового розслідування на встановлений пунктами 1-3 ч. 2 ст. 219 цього Кодексу строк, то, виходячи із міркувань процесуальної економії, найкоротший строк, достатній для потреб досудового розслідування на даному етапі становить 6 місяців.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, з підстав наведених у ньому і просив продовжити строк на 6 місяців.

Заслухавши пояснення слідчого та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Встановлено, що у провадженні органу досудового розслідування дійсно перебуває кримінальне провадження №0000184, внесене 25.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, за якою злочин класифікується як злочин середньої тяжкості. Підозра по провадженню жодній особі не повідомлена.

Відповідно до п. 2 абз. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості становить дванадцять місяців.

Частиною 1 ст. 294 КПК України передбачено, що якщо досудове розслідування злочину або кримінального проступку до моменту повідомлення особі про підозру неможливо закінчити у строк то він може бути продовжений слідчим суддею за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором, на строк встановлений пунктами 1-3 частини другої статті 219 цього Кодексу, які передбачають продовження на два місяці щодо проступків, шести місяців щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості та дванадцяти місяців щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч.1 статті 295-1 КПК України, у випадках, передбачених ст.294 цього Кодексу, продовження строку досудового розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, постановленої за відповідним клопотанням прокурора або слідчого.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про продовженні строку досудового розслідування до повідомлення особі про підозру у разі його протиправності та необґрунтованості.

На переконання слідчого судді, яке отримано в результаті аналізу зазначених норм кримінально-процесуального законодавства, обставин клопотання та доданих до нього доказів, виконання всіх необхідних слідчих дій, потребує додаткового часу, якого у слідчого немає внаслідок закінчення строку досудового розслідування кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України кваліфіковано як злочин середньої тяжкості.

Клопотання не є ні протиправне, ні необґрунтоване.

В зв`язку з цим слідчий суддя вважає, що для здійснення слідчих дій, доцільним є продовження строку досудового розслідування до шести місяців, оскільки на даний час є очевидним той факт, що їх проведення є необхідним і обов`язковим для виконання завдань кримінального провадження, в тому числі забезпечення повного розслідування і судового розгляду.

Керуючись ст. ст.219, 294, 295-1 КПК України , слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого СВ Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження №0000184, внесеного 25.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України задовольнити.

Продовжити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000184, внесеного 25.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, на шість місяців, тобто до 05 листопада 2020 року.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя Лубенського міськрайонного суду ОСОБА_1