ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1341/20 Справа № 205/1577/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати і обрати обвинуваченому менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на міцність соціальних зв`язків, позитивну характеристику та гарну репутацію обвинуваченого. Зазначає, що прокурор подав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а суд розглянув клопотання про продовження строку тримання під вартою і всупереч вимог ч. 3 ст. 183 КПК України не визначив розмір застави.
Крім того, захисник вказує також на порушення його права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, обвинувальним актом, натомість було надано лише 15 хвилин для ознайомлення з клопотанням прокурора.
Захисник вважає, що жодних ризиків, на які посилається прокурор в клопотанні, наразі не існує, а сама тяжкість обвинувачення не може бути підставою для подальшого тримання під вартою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено до 24.00 години 03 травня 2020 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що ризики, які враховувалися при обранні обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися, перебуваючи на волі, останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному проваджені, які на теперішній час ще не допитані, вчинити інші злочини, та, враховуючи також тяжкість покарання, застосування альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду та обрати обвинуваченому менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За положеннями статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують його подальше перебування під вартою.
За матеріалами справи ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме в незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, психотропних речовин в особливо великих розмірах.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
Так, на думку апеляційного суду, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування такого запобіжного заходу не зменшилися та не перестали існувати, а саме обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі може переховуватись від суду, впливати на свідків, які на даний час ще не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому апеляційний суд відповідно до ст. 178 КПК України також враховує тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, міцність соціальних зв`язків, відсутності постійного місця роботи та офіційного джерела доходів.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Доводи сторони захисту про те, що суд не в повному обсязі дослідив підстави для обрання запобіжного заходу спростовуються матеріалами справи. При цьому, судом враховані дані про особу обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, те, що він раніше не судимий, проте ці обставини не є самодостатньою підставою для скасування ухвали суду, оскільки ризики не зменшилися і для їх запобігання обвинуваченому обґрунтовано продовжено строк тримання під вартою, враховуючи також, що кримінальне провадження на розгляді в суді першої інстанції перебуває лише один місяць.
Посилання захисника на порушення судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки ним розглянуто питання продовження строку тримання під вартою, в той час як клопотання прокурора було про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є неспроможними з огляду на положення ч. 3 ст. 331 КПК України, якою передбачено обов`язок суду незалежно від наявності клопотань розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Щодо доводів сторони захисту про те, що суд, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 не визначив розмір застави, то з аналізу норм чинного КПК України слідує, що застава є безстроковим запобіжним заходом і закон не передбачає необхідності її продовження у разі її внесення, при цьому ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2019 року було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 з визначенням застави у розмірі 401 400 гривень та обов`язками, виконання яких на нього покладається у випадку внесення застави, тому із закінченням строку тримання під вартою, при його продовженні судом, раніше визначений розмір застави залишається незмінним.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4