Справа №591/4143/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/80/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2019 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка, Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу: вироком Ковапаківського районного суду м. Суми від 22.01.2017 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, яке відбув повністю та 08.05.2019 року звільнився по відбуттю строку покарання,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить змінити вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 та пом`якшити йому призначене судом першої інстанції покарання, призначивши його у вигляді громадський робіт, застосувавши ст. 69 КК України.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2019 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання за цим законом у виді арешту на строк 3 місяці.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначає, що при призначенні покарання її підзахисному, суд першої інстанції не врахував положень ст.68 КК України, оскільки призначене судом покарання у виді арешту на строк 3 місяці є суворим та не відповідає принципу доцільності покарання.

Крім того, вказує, що судом першої інстанції не були враховані всі обставини, що пом`якшують вину обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у скоєному злочині, щиро розкаявся у вчиненому, крім того, ОСОБА_7 ніколи не намагався уникнути відповідальності, завжди давав правдиві покази, допомагаючи таким чином органам досудового розслідування у розкритті злочину. Зазначає, що тяжких наслідків від діяння її підзахисного не настало, заподіяна ним шкода відшкодована в повному обсязі та згідно характеристики дільничного інспектора НП він характеризується позитивно.

Також наголошує, що ОСОБА_7 страждає на тяжкі захворювання, що підтверджуються довідкою Державної установи «Сумський слідчий ізолятор», яка є в матеріалах справи, у зв`язку з чим, він повинен перебувати під постійним контролем лікаря інфекціоніста та потребує курс антиретровірусної терапії. Крім того, вказує, що з 07.06.2019 року по 19.06.2019 року обвинувачений перебував в стані середньої важкості, через що знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ «СМКЛ №5». Зазначає, що даний злочин був вчинений ОСОБА_7 внаслідок збігу тяжких обставин, а причиною його скоєння була відсутність грошових коштів на лікування. Крім того останній запевнив про те, що більше на шлях скоєння злочинів не стане і своєю поведінкою буде доводити своє виправлення.

У зв`язку з чим, вважає, що до її підзахисного можливо застосувати положення ст. 69 КК України та призначити йому покарання у виді громадський робіт.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали, письмових заперечень на подані апеляційні скарги не надійшло.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 21.06.2019 року близько 11.47 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину «Єва-905», де здійснює свою підприємницьку діяльність ТОВ «РУШ», який розташований за адресою: м. Суми, вул. Покровська, 5, діючи таємно, повторно, з прямим умислом та корисливим мотивом, шляхом вільного доступу взяв із верхньої полиці вітрини туалетну чоловічу воду «TRUSSARDI my land», об`ємом 100 мл, вартістю 1599,00 грн. без ПДВ, та, відійшовши вбік, зірвав стікер і поклав туалетну воду до пакету, який мав з собою. Після цього, ОСОБА_7 направився до виходу, обминаючи касову зону та не розплатившись за товар, вийшов з дверей магазину де відразу був зупинений працівником охорони магазину.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення захисника адвоката ОСОБА_8 , та обвинуваченого ОСОБА_7 які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, прокурора, яка заперечила проти вимог апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 при обставинах, викладених у вироку, є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції відбувався у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Таким чином, висновки суду в цій частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України не перевіряються.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_7 належним чином враховував характер ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, та наявність обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання.

У відповідності до вимог ст. 66 КК України суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання: повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому вид і міру покарання було враховано, що обвинувачений є раніше неодноразово судимою особою, має не зняту і не погашену в установленому порядку судимість, характеризується за місцем мешкання позитивно, має незадовільний стан здоров`я, а також дружину, якій через загальне захворювання встановлено інвалідність, а тому враховуючи всі вищезазначені обставини прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винним - у виді арешту на мінімальний строк, а саме 3 місяці, з чим погоджується і апеляційний суд.

Що стосується доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , щодо не врахування судом положень ст.68 КК України та призначення йому покарання у виді 3-х місяців арешту, що є суворим та таким, яке не відповідає принципу доцільності покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, у зв`язку з чим, зазначає наступне.

Як прямо передбачено ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Тобто, найбільш суворе покарання відповідно до санкції ч. 2 ст. 185 КК України становить п`ять років позбавлення волі. Отже, за вчинення замаху на злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, призначене покарання не може становити більше, ніж три роки чотири місяці позбавлення волі. Суд же першої інстанції призначив обвинуваченому мінімальну міру та вид покарання, яке встановлене в зазначеній санкції статті, а саме 3 місяців арешту, у зв`язку з чим положення ст.68 КК України судом першої інстанції було повністю враховане.

Що стосується вимог захисника про застосування до її підзахисного положень ст.69 КК України, а саме покарання у виді громадських робіт, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Так, застосування ст.69 КК України є правом суду, а не його обов`язком при вирішенні судом питання про призначення покарання, оскільки суд при цьому повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення та особу винного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

При цьому, той факт, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому злочині та активно сприяв в розкритті вчиненому ним злочину, сам по собі істотно не впливає на застосування положень ст.69 КК України при визначення виду та розміру покарання і повинен враховуватися у сукупності з усіма іншими обставинами кримінального провадження (даними про особу винного), з якими кримінальний закон пов`язує призначення покарання.

Саме ці дані раніше судимий, за вчинення корисливих злочинів проти власності, свідчить про суспільну небезпеку обвинуваченого, а також те, що наведені у вироку та в апеляційній скарзі обставини, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, не дають можливості застосувати до покарання, призначеного ОСОБА_7 ст. 69 КК України.

Також доводи захисника ОСОБА_8 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаюється у вчиненому, ніколи не намагався уникнути відповідальності, згідно характеристики дільничного інспектора НП характеризується позитивно, та те, що тяжких наслідків від його діяння не настало, а заподіяна ним шкода відшкодована в повному обсязі, колегія суддів не може прийняти до уваги як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, з врахуванням того, що вказані обставини не перешкоджають обвинуваченому який, зокрема, має не зняту і не погашену судимість, вчиняти нові злочини, що дає підстави для висновку про його вперте не бажання стати на шлях виправлення.

Доводи захисника, стосовно не врахування судом обставин, що пом`якшують вину обвинуваченого, а саме, те що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у скоєному злочині, завжди давав правдиві покази, допомогаючи таким чином органам досудового розслідування у розкритті злочину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом при вирішенні питання щодо призначення покарання обвинуваченому, дані пом`якшуючі обставини були враховані (а.с.60).

При цьому, слід зауважити, що суд взяв до уваги також і наявність у обвинуваченого тяжких хвороб і на підставі цього призначив ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, через що доводи захисника в цій частини є необгрунтованими.

Доводи захисника с приводу того, що обвинувачений скоїв злочин внаслідок збігу тяжких обставин, а причиною вчинення злочину була відсутність грошових коштів на лікування, а також обіцянка обвинуваченого про те, що більше не стане на шлях скоєння злочинів і своєю поведінкою буде доводити своє виправлення, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 08.05.2019 року звільнився по відбуттю строку покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.01.2017 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, однак 21.06.2019 року знову вчинив кримінальне правопорушення проти власності, що свідчить про те, що останній належних висновків для себе не зробив та свідомо намагається забезпечувати себе саме за рахунок скоєння злочинів.

Інших доводів на обґрунтування необхідності пом`якшення призначеного судом покарання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 не наведено.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також є справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни вироку суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження також не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4