Справа № 452/3139/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/243/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.12.2019 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000335 від 26.12.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з відповідача, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя села Воютичі, Самбірського району. Львівської області, в користь, ОСОБА_9 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , заподіяну йому моральну шкоду в сумі 15 000 гривень.
У решті позов ОСОБА_9 про стягнення із відповідача, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», в його користь заподіяну йому майнову шкоду в сумі 24724 (двадцять чотири тисячі сімсот двадцять чотири) гривні 14 коп. залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 5 495 гривень 35 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 17 травня 2019 року, біля 20 години 00 хвилин, керуючи автомобілем марки «SKODA OCTAVIA» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Ярослава Мудрого у с. Бісковичі Самбірського району Львівської області, в напрямку від м. Мостиська до м. Самбір Львівської області, поблизу будинку № 47, грубо порушуючи вимоги п.п. «б» п. 2.3 розділу 2 (бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), та п. 12.3 розділу 12 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), п.12.4 розділу 12 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год) чинних Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, а саме під час свого руху, виявивши на проїзній частині дороги пішохода ОСОБА_9 , який перебігав проїзну частину дороги зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для уникнення наїзду на останнього шляхом застосування своєчасного екстренного гальмування, рухався з перевищенням дозволеної в населеному пункті швидкості руху, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_9 , після чого, всупереч вимогам п.п. «а» п. 2.10 розділу 2 (негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди), п.п. «в» п. 2.10 (не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди), п.п. «г» п. 2.10 розділу 2 (вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я), п.п. «Ґ» п. 2.10 розділу 2 (у разі неможливості виконати дії, перелічені в п.п. «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди), п.п. «д» п. 2.10 розділу 2 (повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських), п.п. «е» п. 2.10 розділу 2 (вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди) чинних Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, автомобілем залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи, забій головного мозку, закритий багатоуламковий перелом середньої третини обох кісток правої гомілки, забійну рану лобної ділянки голови справа, забійну рану в ділянці правої гомілки, синці в обох орбітальних ділянках, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок в частині цивільного позову скасувати та відмовити у його задоволенні.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_7 сплатив потерпілому 20000 гривень моральної шкоди. Зазначає, що цивільний позивач жодним чином не довели моральних страждань, які були підставою для заявлення цивільного позову.

На зазначену апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_10 подала заперечення, в яких просить апеляційну скаргу в частині вирішення цивільного позову залишити без задоволення.

В мотивах поданих заперечень зазначає, що суд першої інстанції при визначенні моральної шкоди обґрунтовано врахував обставини вчинення злочину, глибину фізичних та душевних страждань, які зазначав потерпілий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю обвинуваченого. Крім того, з врахуванням того, що обвинувачений відшкодував потерпілому моральну шкоду у розмірі 20000 гривень, а також того, що він визнав цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 35000 гривень, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відшкодування потерпілому моральної шкоди у розмірі 15000 гривень.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.
Крім того, захисник не оскаржує вид та розмір покарання, а тому вирок суду в цій частині також не підлягає перевірці судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Як вбачається із матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_9 пред`явив цивільний позов про стягнення майнової шкоди у розмірі 24724, 14 гривень з ПАТ «СК «ТАС» та моральної шкоди з обвинуваченого у розмірі 100000 гривень.
Відповідно до заяви від 26.12.2019 року, потерпілий просив залишити без розгляду цивільний позов до ПАТ «СК «ТАС» та зменшити розмір позовних вимог до обвинуваченого до 15000 гривень.
У матеріалах справи наявна розписка потерпілого про отримання ним від обвинуваченого 20000 гривень моральної шкоди.
Згідно звукозапису судового засідання від 26.12.2019 р., обвинувачений ОСОБА_7 , після часткового відшкодування моральної шкоди в добровільному порядку, пованістю визнав цивільний позов про стягнення з нього моральної шкоди.
Як вбачається із вироку, при вирішенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого суд першої інстанції врахував обставини вчинення злочину, глибину фізичних та душевних страждань, які зазнав потерпілий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також те, що обвинувачений частково відшкодував шкоду потерпілому у розмірі 20000 гривень.

Відтак, з врахуванням конкретних обставин справи, глибини фізичних та душевних страждань, віку потерпілого, його незадовільного стану здоров`я, спричиненим внаслідок вчинення злочину, того, що обвинувачений частково відшкодував моральну шкоду потерпілому, врахувавши вимогу розумності та справедливості, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив цивільний позов потерпілого до обвинуваченого.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.12.2019 року є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстави для зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 відмовити.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.12.2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4