Ухвала
Іменем України

30 березня 2020 року

м. Київ
справа № 484/68/16-к
провадження № 51-6268 км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Апеляційний суд Миколаївської області, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 в порядку апеляційної процедури за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , своєю ухвалою від 18 квітня 2018 року залишив оскаржуваний вирок без змін. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_4

у строк покарання строк тримання під вартою з 21 жовтня 2015 року по 10 березня 2016 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду

від 20 березня 2019 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вказані вище вирок та ухвалу залишено без задоволення, а касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 квітня 2018 року змінено. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_4

у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25 жовтня 2015 року

по 18 квітня 2018 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення

за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року відмовлено

у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку

на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду, поновлення йому строку на апеляційне оскарження вироку

та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування посилається на свою юридичну необізнаність, яка завадила йому під час розгляду апеляційної скарги захисника на вирок суду надавати доповнення до цієї скарги. Вказує, що апеляційний суд не врахував ці обставини, а тому ухвала не відповідає вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Перевіривши доводи касаційної скарги, надану копію оскаржуваної ухвали

та матеріали провадження за касаційною скаргою, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Як убачається з доданої до касаційної скарги копії ухвали, апеляційний суд зазначив, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_4 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2016 року надійшла

до Миколаївського апеляційного суду 17 лютого 2020 року, тобто через чотири роки після оголошення вироку. Разом із апеляційною скаргою засуджений заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому вказав,

що він юридично не обізнаний та не мав зв`язку із захисником щодо узгодження своєї позиції для подання апеляційної скарги, а тому і пропустив строк на оскарження вироку.
Однак в ухвалі суду апеляційної інстанції від 25 лютого 2020 року зазначено,

що вказані засудженим доводи щодо пропуску ним строку на оскарження вироку

не можна визнати поважними, оскільки з дня оголошення вироку пройшло більше чотирьох років і ОСОБА_4 мав достатньо часу для узгодження позиції із своїм захисником для подання скарги від свого імені.
Більше того, вирок суду щодо ОСОБА_4 переглядався як в порядку апеляційної процедури за апеляційною скаргою захисника, так і в порядку касаційної процедури, за касаційними скаргами і захисника, і самого засудженого, в яких порушувалось питання щодо суворості призначеного засудженому покарання.
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку, суд апеляційної інстанції також врахував практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання і застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовується як джерело права, а саме: рішення від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України». В цьому рішенні зазначено,

що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі

зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності і, як наслідок, тягне порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того апеляційний суд послався й на інші рішення Європейського Суду,

в яких указано, що юридична визначеність передбачає повагу до принципу,

який є принципом остаточності рішень. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного

та непереборного характеру.
Проте, в апеляційній скарзі та клопотанні засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду, таких обставин значного

та непереборного характеру апеляційний суд не встановив.
За таких обставин апеляційною інстанцією прийнято обґрунтоване рішення

про відмову засудженому ОСОБА_4 в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області

від 16 січня 2016 року, з чим погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

б безумовними підставами для скасування чи зміни ухвали апеляційного суду,

у касаційній скарзі засудженого не наведено.
Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_4 про невідповідність ухвали апеляційного суду від 25 лютого 2020 року вимогам ст. 370 КПК є безпідставними.
Оскільки з касаційної скарги засудженого та доданої до неї копії судового рішення

не вбачаються підстави для її задоволення, колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3