Справа №463/1783/20
Провадження №1-кс/463/1140/20
У Х В А Л А

28 лютого 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій.

Скаргу обґрунтовує тим, що 05.02.2020 р. ним було подано до прокуратури Львівської області заяву про вчинення прокурором прокуратури Львівської області ОСОБА_4 злочину передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України. У листі від 07.02.2020, який надійшов з Прокуратури Львівської області йому стало відомо, що його звернення скеровано до ТУ ДБР розташованого у м. Львові. Однак, станом на день подання скарги відомості за його заявою до ЄРДР не внесено, кримінальне провадження не розпочато. Вважає, що така бездіяльність суб`єкта оскаржування не відповідає вимогам ст. 214 КПК України, а тому просить скаргу задоволити.
В судовому засіданні скаржник вимоги скарги підтримав, з наведених в ній мотивів. Додатково пояснив, що на його погляд прокурор ОСОБА_4 скоїв злочин передбачений ч. 2 ст. 372 КК України, оскільки він штучно створив докази обвинувачення у кримінальному провадженні №0000074 від 23.01.2015р. за ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначив, що у вказаному кримінальному провадженні складено обвинувальний акт за яким, його ОСОБА_3 обвинувачують у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на даний момент обвинувальний акт перебуває на розгляді в Городоцькому районному суді Львівської області, судовий розгляд не завершено. Вважає, що прокурором ОСОБА_4 умисно допущено неналежне зберігання речового доказу, а саме транспортного засобу «IVECO» д.н.з. НОМЕР_1 , що в подальшому призвело до отримання доказів, таких як висновки експертиз, з порушення встановлених законодавством вимог, а отже такі докази являються штучно створеними та недопустимими.

Представник Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, жодних пояснень на адресу суду не скерував. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчий судя дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Таким чином, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З наведених положень вбачається, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення

Згідно ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Із змісту заяви ОСОБА_3 від 05.02.2020 р. та наданих ним в судовому засіданні пояснень вбачається, що на його думку прокурор ОСОБА_4 здійснюючи розслідування кримінального провадження №0000074 від 23.01.2015р. за ч. 2 ст. 286 КК України обвинуваченим у якому являється скаржник, скоїв злочин передбачений ч. 2 ст. 372 КК України.

Частина 2 ст. 372 КК України передбачає відповідальність за притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності слідчим, прокурором чи іншою уповноваженою на те законом особою поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, а також поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення або іншою фальсифікацією.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_3 від 05.02.2020 р. про вчинення злочину, слідчий суддя дійшов висновку, що така не містить жодної інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про скоєння прокурором злочину передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.

У відповідності до вимог ст. 89 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими. І лише суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення чи під час судового розгляду кримінального провадження.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги зміст заяви ОСОБА_3 від 05.02.2020 р., вважаю, що звернення скаржника зводиться до незгоди з процесуальними рішеннями прокурора та доказами обвинувачення у кримінальному провадженні №0000074 від 23.01.2015р. за ч. 2 ст. 286 КК. Оскільки на даний момент триває судовий розгляд вказаного кримінального провадження, звернення скаржника з приводу штучного створення доказів обвинувачення являється предметом судового дослідження та вирішуються в порядку визначеному КПК України для встановлення допустимості доказів і обґрунтованості обвинувачення.

Отже, звернення ОСОБА_3 від 05.02.2020 р. не являється повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, в зв`язку з чим не породжує передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язки слідчого, щодо внести відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Беручи до уваги вказані вимоги КПК України та встановлені в судовому засіданні обставини в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись вимогами ст.ст. 60, 214, 217, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в:
відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1