Ухвала
Іменем України
16 березня 2020 року

м. Київ
справа № 191/1200/19

провадження № 51-1325 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 10 липня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербове Павлоградського району Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ст. 118 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним в тому, що він 27 січня 2019 року приблизно о 13 годині перебуваючи за місцем свого проживання в будинку

по АДРЕСА_1 , вчинив умисне вбивство ОСОБА_6 при перевищенні меж необхідної оборони.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи правильності встановлення судом фактичних обставин справи, доведеності вини та юридичної оцінки дій

ОСОБА_5 , порушує питання про скасування судових рішень на підставі невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке є явно несправедливим через суворість. Вказує, що суди належним чином не врахували усі обставини справи, а саме: агресивну поведінку потерпілого та наявність у нього судимості, наявність

на утриманні у ОСОБА_5 дружини пенсіонера та інваліда 3 групи, визнання вини

та щире каяття, його позитивну характеристику, відшкодування шкоди потерпілій, його пенсійний вік та інше. Крім того зазначає, що у вироку вказана невірна дата його ухвалення 10 червня 2019 року, тоді як він оголошувався 10 липня 2019 року

і цю помилку суди не усунули.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються.

Захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог,

які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність

в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Згідно зі ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного

та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення

та попередження нових злочинів.
Водночас, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до вимог статей 50, 65 КК врахував тяжкість злочину за його видом (категорією), який згідно зі ст. 12 КК

є злочином хоча і невеликої тяжкості, але внаслідок якого настала смерть людини, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також те,

що обвинувачений з потерпілою не примирився, не відшкодував завданої шкоди, остання просила призначити покарання виключно у вигляді позбавлення волі

та призначив покарання у межах санкції ст. 118 КК, яке відповідає його меті, гуманності та справедливості.

Підстав для застосування статей 69, 75 КК суд не знайшов.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5 у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги захисника, дав на них мотивовану відповідь й обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду стосовно виду та розміру покарання, призначеного засудженому, та не знайшов підстав для застосування ст. 75 КК, залишивши апеляційну скаргу захисника, яка за змістом аналогічна його касаційній скарзі, без задоволення.
Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, доводи захисника про призначення ОСОБА_5 явно несправедливого покарання через його суворість, а також неналежне врахування судами обставин справи, є необґрунтованими.
Положеннями ч. 1 ст. 379 КПК передбачено порядок виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні, а саме: суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Отже доводи захисника про те, що суди не усунули помилку у вироку, в якому зазначена невірна дата його ухвалення 10 червня 2019 року, тоді як він оголошувався 10 липня 2019 року, не заслуговують на увагу, оскільки вона може бути виправлена згідно з вказаною вище статтею КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

захисника ОСОБА_4 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3