Справа № 461/9475/19
УХВАЛА
Іменем України

17.12.2019 р. слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язання до вчинення дій

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Львівську область прокуратури області ОСОБА_4 від 21.11.2019 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000107 від 12.09.2019 року та зобов`язати прокурора надати йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого у вказаному вище кримінальному провадженні; виправити в ЄРДР попередню кваліфікацію - частин статей 382, 364 КК України.

В обґрунтування скарги покликається на те, що постанова прокурора є незаконною, оскільки ним не вжито усіх заходів для встановлення розміру матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_3 злочинами. Стверджує, що в процесі досудового розслідування кримінального провадження №0000107 умисно не проведено експертизи, призначені слідчими суддями та слідчими поліції за клопотанням ОСОБА_3 . На його думку, матеріальна шкода завдана злочином виразилася у втраті громадянами свого майна, розміщеного на території незаконного будівництва; шкода довкіллю та шкода від втрати або пошкодження суміжних з ним пам`яток архітектури та їх охоронних зон. Крім того, слідчим та прокурором не виконано обов`язок, встановлений п.6 ч.2 ст.242 КПК України, щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру школи немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням згідно із Законом 1261-VII від 13.05.2014 (в редакції Закону №187-IX від 04.10.2019).

Також, стверджує, що оскаржувана постанова є немотивованою, адже прокурором не наведено у ній жодних об`єктивних даних, які дають можливість стверджувати про те, що ОСОБА_3 не заподіяно злочинами шкоди.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу з мотивів, наведених у ній та у письмових поясненнях. Додатково вказав, що правоохоронними органами не проведено належного розслідування факту самовільного будівництва на території кварталу між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , де знаходиться приватна нерухомість ОСОБА_3 та інших громадян, зокрема гаражі та земельні ділянки для їх утримання; вимагання власності шляхом погроз, залякування та нападів на власників, підроблення офіційних документів.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому відповідно до вимог ст.306 КПК України суд вирішив проводити розгляд вказаної скарги без їх участі, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду вказаної скарги по суті.
Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Встановлено, що слідчими територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові за процесуального керівництва другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні, відомості про яке 12.09.2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.256, ч.1 ст.396, ч.2 ст.382, ч.2 ст.367, ч.2 ст.366, ч.3 ст.364 КК України.

Вказане вище кримінальне провадження розпочато на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 , за результатами розгляду скарги ОСОБА_3

08.10.2019 року слідчим, за результатами розгляду звернення ОСОБА_3 , винесено постанову про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні.

24.10.2019 року ОСОБА_3 звернувся до Прокуратури Львівської області із вимогою про скасування вказаної вище постанови.

21.11.2019 року прокурором другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у скасуванні постанови слідчого першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Львові ОСОБА_6 від 08.10.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000107 від 12.09.2019 року.

Згідно ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення слідчого або прокурора про відмову у визнанні потерпілим.
Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст.55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.
У судовому засіданні було встановлено, що скаржником до скарги не було долучено жодних доказів, які б підтверджували, що прокурор необґрунтовано відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування постанови про відмову у визнанні його потерпілим.
Слідчий суддя погоджується з вказаною постановою прокурора та не вбачає підстав для її скасування, оскільки постанова є мотивованою, прокурором зазначено, з яких мотивів він дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання.
При цьому слідчий суддя бере до уваги, що згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ст. 40 КПК України).
Відтак, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.
При цьому, КПК України не передбачено можливості внесення виправлень в ЄРДР щодо кваліфікації діяння. Внесення відомостей в ЄРДР є процесуальною дією, яку здійснює уповноважений на це суб`єкт слідчий та прокурор. Відтак, у слідчого судді відсутні правові підстави зобов`язати слідчого чи прокурора виправляти в ЄРДР попередню кваліфікацію.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги необхідно відмовити.
Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Згідно ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 55, 56, 94, 220, 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає, заперечення на дану ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали складено 20.12.2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1