Справа № 592/1468/20
Провадження № 1-м/592/1/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2020 року м.Суми

Ковпаківський райсуд м. Суми у складі-головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України зареєстровано в АДРЕСА_1 має тимчасову реєстрацію в Російській Федерації, -

Встановив:

ОСОБА_4 , який є громадянином України Курганським міським судом Курганської області Російської Федерації 15.06.2018 року
?засуджений за ч.3 ст.30, п.«г» ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (один епізод) до 12 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 100 000 рублів РФ;
?засуджений за ч.3 ст.30, пп. «а» «б» ч.3 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (дев`ять епізодів)до 10 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 90 000 рублів РФ
?засуджений за ч.3 ст.30, п. «а» ч.3 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (сім епізодів) до 9 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 80 000 рублів РФ
На підставі ч.2 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років у виправній колонії суворого режиму зі штрафом в розмірі 200 000 рублів РФ.
Міністерство юстиції України 03.02.2020 року звернулося до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про приведення вироку Курганського міського суду РФ від 15.06.2018 року відносно громадянина України ОСОБА_4 у відповідність з чинним законодавством України згідно зі ст.9 Конституції України, ст.ст.9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та вимог ст.ст. 606-610 КПК України, оскільки ОСОБА_4 звернувся до компетентних органів про його передачу для подальшого відбування покарання в Україні.
Передача громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для відбування покарання в Україні та порядок приведення вироку іноземного суду у відповідність із законодавством України, передбачено главою 46 КПК України та Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року.
Відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, яка набрала чинності для України з 01 січня 1996 року, передбачено можливість передачі особи, засудженої на території однієї держави, на територію іншої держави, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання (стаття 2) шляхом продовження виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10 або визнання вироку з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином, заміни міри покарання, призначеної в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 цієї Конвенції.
Відповідно до п. «e» статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов, зокрема: якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території.
Згідно ч. 4 ст. 10 КК України виконання в Україні вироку іноземного суду чи міжнародної судової установи можливо, якщо діяння, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, згідно з цим Кодексом визнається злочином або було б злочином у разі його вчинення на території України.
Відповідно до ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
Згідно із ч. 3 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Як встановлено ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Таким чином, слід констатувати, що процедура розгляду судом вказаного питання передбачена ст.610 КПК України, якою визначено порядок розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу, а також перелік питань, які вправі вирішити районний суд під час розгляду такого клопотання. Визначений зазначеною нормою перелік питань є виключним та розширеним на розсуд суду бути не може.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
В силу ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою
Вироком Курганського міського суду Курганської області від 15.06.2018 року який набрав законної сили 11.09.2018 року ОСОБА_4 засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з відбуванням покарання в колонії суворого режиму зі штрафом в розмірі 200000 рублів РФ за замах на незаконний збут наркотичних засобів групою осіб, замах на незаконний збут наркотичних засобів групою осіб за попередньою змовою у значному розмірі та у великому розмірі.
Вказані дії ОСОБА_4 , за які його засуджено в Російській Федерації, є кримінальним злочином згідно із законодавством України, а саме - ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України.
Диспозицією ч.2 ст.307, ч.3 ст. 307 КК України передбачена відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинений повторно або за попередньою змовою групою осіб, інші зазначені дії, якщо їх предметом були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.
Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 26.04.2002 р. «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», встановлено, що злочини, передбачені статтями 307, 309 або 311 КК України, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій. У випадках, коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію із тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або як замах на злочин не потребує.
Отже враховуючи диспозицію ч.3 ст.307, ч.2 ст. 307 КК України та роз`яснення вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України, факт незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, є закінченим складом кримінального правопорушення.
Суд враховуючи наведені норми закону та роз`яснення викладені у постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», приходить до висновку, що у даному випадку дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 307 та ч.3 ст. 307 КК України.
Відповідно до приписів ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. До основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за злочини, у вчиненні яких особу було визнано винною.
Міністерство юстиції в клопотанні зазначає, що судова практика Російської Федерації та діяльність Міністерства юстиції РФ свідчить, що уповноважені органи Російської Федерації відмовляють у передачі засуджених громадян України у разі, якщо визначене в Україні покарання є меншим за визначене у вироку, вказуючи, що покарання, призначене вироком російського суду , є неспівмірним з покаранням, яке засуджений зможе відбувати в Україні у разі його передачі для подальшого відбування покарання.
Максимальна санкція покарання за злочини передбачені ст.307 ч.2 КК України та ст. 307 ч.3 КК України складає 10 та 12 років позбавлення волі відповідно. Максимальне покарання за особливо тяжкий злочин передбачає позбавлення волі на 15 років. Тобто, за сукупність злочинів передбачених ст. 307 ч.2, 307 ч.3 КК України можливо призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.
Оскільки додаткове покарання у виді штрафу призначене ОСОБА_4 за вироком суду Російської федерації не передбачене санкціями ч.2 ст. 307 КК, ч.3 ст. 307 КК України, а передбачено інше додаткове покарання зазначене в санкції ч.2, ч.3 ст. 307 КК України, при приведенні вироку у відповідність до вимог законодавства України слід застосувати саме таке покарання - конфіскацію належного ОСОБА_4 майна.
Керуючись ст. 610 КПК України, п. b ч.1 ст. 9, ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, суд, -

Постановив:

Клопотання Міністерства юстиції України задовольнити.
Вважати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, засудженим за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, 70 КК України на підставі яких визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного майна, окрім житла.
Початок строку відбуття ОСОБА_4 покарання рахувати з 15.08.2018 р., зарахувати в строк відбуття покарання час утримання під вартою з 16.08.2017 року по 15.08.2018 року.
Ухвалу може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст судового рішення виготовлено 10.03.2020 р.

Суддя ОСОБА_1