Справа №591/2824/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/149/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2020 р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 591/2824/19 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 17 вересня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, який зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 17 вересня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено покарання у виді 3 років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки з покладенням на нього обов`язків згідно ч.ч.1, 2 ст.76 К України : періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 100 000 грн. кожній.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За вироком суду, 25 березня 2019 року о 03:20 год. ОСОБА_8 прийшов додому за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, через що між ним та його дружиною ОСОБА_10 виник словесний конфлікт у вітальній кімнаті. Через близько 10 хв. до вітальні зайшов тесть ОСОБА_12 , який проживав разом з ними.

В цей же день близько 03:30 год. під час спроби ОСОБА_12 припинити конфлікт, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не передбачаючи настання суспільно небезпечних тяжких наслідків свого діяння у вигляді смерті потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з необережністю щодо наслідків у виді злочинної недбалості, наніс один удар кулаком правої руки в область підборіддя зліва ОСОБА_12 , внаслідок чого потерпілий впав, вдарившись тім`яною частиною голови об підлогу від чого отримав закриту тупу травму кісток черепу та головного мозку у вигляді лінійних переломів кісток основи черепу праворуч, крововиливів під тверду мозкову оболонку, забій головного мозку, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло застосування закону, а саме ст.75 КК України, який не підлягає застосуванню та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Дослідити документи, що характеризують ОСОБА_8 як особу, висновки СОНД щодо стану сп`яніння, досудову доповідь органу пробації, допитати потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо поведінки обвинуваченого у побуті.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі, в іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини, кваліфікацію дій та доведеність вини ОСОБА_8 , вказує на безпідставне застосування судом ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання за ч.1 ст.119 КК України. При цьому, прокурор зазначає, що суд першої інстанції всупереч вимог ст.65 КК України, роз`яснень п.п.1,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначив обвинуваченому покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості. В підтвердження цього посилається на те, що ОСОБА_8 своїми діями здійснив посягання на найвищу соціальну цінність життя людини, що потягло за собою безповоротність наслідків у вигляді смерті. За твердженнями прокурора, при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України суд першої інстанції послався на невизначену думку потерпілих, які не бажали брати на себе відповідальність щодо виду та розміру покарання. Крім того, вважає однією пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки вони передбачені одним пунктом ч.1 ст.66 КК України. Звертає увагу і на те, що згідно ст.1201 ЦК України відшкодування витрат, пов`язаних з похованням не зараховується до суми відшкодування шкоди, а тому, на переконання прокурора, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання помилково врахував як обставину, що пом`якшує покарання повне відшкодування ним майнової шкоди потерпілій ОСОБА_10 . Зазначає, що судом не в повній мірі враховано вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також, що досудова доповідь органу пробації містить висновок про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а не без реального відбування покарання, що на думку прокурора, можливо при призначенні покарання у виді обмеження волі. З огляду на викладене, вважає вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України необгрунтованим та невмотивованим, ухваленим без дотримання положень ст.65 КК України та ст.370 КПК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити без змін вирок суду, потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які покладалися на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину за встановлених і викладених у вироку обставин та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється та повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для ухвалення обвинувального вироку.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Разом з цим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що прийняте судом рішення в частині призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України не є обґрунтованим.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі статями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій (тяжкості вчиненого злочину) та даним про особу винного.

Наведених вимог закону при ухваленні оскаржуваного вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався та в порушення загальних засад призначення покарання, призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, та звільнивши від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, не вмотивував належним чином прийняте рішення.

Так, ч.1 ст.75 КК України встановлено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.119 КК України врахував, що він є раніше не судимою особою, працює, за місцем проживання та роботи характеризується посередньо. Обставинами, що пом`якшують покарання суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, знаходження на його утриманні малолітньої дитини, повне відшкодування матеріальної шкоди. Обтяжуючою покарання обставиною визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Із посиланням на викладені обставини, думки потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які як зазначив суд в оскаржуваному вироку не наполягали на реальному відбуванні обвинуваченим покарання, а також на досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.ч.1,2 ст.76 КК України.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, і не узгоджується з умовами застосування інституту звільнення від відбування покарання, передбаченими ст.75 КК України.

Суд першої інстанції не зазначив, за наявності яких саме підстав він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, своє рішення в цій частині не мотивував, тобто не зазначив, які обставини даного кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого дають підстави для ухвалення такого судового рішення.

Так, злочин, передбачений ч.1 ст.119 КК України, у вчиненні якого судом першої інстанції був визнаний винним ОСОБА_8 відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, за який кримінальним законом передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України не надав належної оцінки наслідкам до яких привели протиправні дії ОСОБА_8 , який на момент вчинення злочину, перебував у стані алкогольного сп`яніння, і в результаті дій якого згодом настала смерть потерпілого, та досудовій доповіді про обвинуваченого, згідно висновку якої виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства із застосуванням покарання, не пов`язаного саме із позбавленням волі, а не обмеженням волі, як про це вірно зазначає в апеляційній скарзі прокурор.

Крім того, як вбачається з наявної в матеріалах провадження письмової заяви потерпіла ОСОБА_11 не наполягала на призначенні ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі (а.к.п.63), а потерпіла ОСОБА_10 , яка є дружиною обвинуваченого в цьому питанні покладалася на розсуд суду, тому викладена у вироку думка потерпілих, які як зазначив суд першої інстанції на реальному відбуванні покарання обвинуваченим не наполягали не відповідає фактичним обставинам.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Положеннями п.2 ч.1 ст.413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

В силу положень п.4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.50,65 КК України з достатньою повнотою не врахував всіх обставин кримінального провадження та безпідставно застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 дію ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413, ст.414 КПК України підлягає скасуванню в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.ст.75, 76 КК України з ухваленням за правилами п.4 ч.1 ст.420 КПК України апеляційним судом в цій частині нового вироку.

При цьому колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно зі ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, тяжкість наслідків, до яких призвело його вчинення, у виді загибелі людини.

У якості пом`якшуючих покарання обставин, колегія суддів враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, всупереч тверджень прокурора добровільне відшкодування матеріальних витрат на поховання батька потерпілої ОСОБА_10 , а також, перебування на утриманні ОСОБА_8 малолітньої дитини.

У якості обтяжуючих покарання обставин - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Оцінюючи характеризуючі особу обвинуваченого дані, колегія суддів враховує, що він раніше не судимий, є фізичною особою - підприємцем, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Крім того, колегія суддів бере до уваги досудову доповідь про обвинуваченого, згідно якої орган пробації, розглядаючи можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, дійшов висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі (а.к.п.33-35), думку потерпілої ОСОБА_11 , яка не наполягала на призначенні обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі (а.к.п.63), а в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку покладалася на розсуд суду, потерпілої ОСОБА_10 , яка як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції покладалася на розсуд суду при призначенні покарання обвинуваченому, який був її чоловіком.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного покарання, оскільки ним не ставиться питання про призначення більш суворої міри покарання чи більшого строку покарання у виді обмеження волі, ніж визначено судом першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а саме в частині скасування застосування ст.ст.75,76 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 в цій частині підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 17 вересня 2019 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині звільнення від відбування призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.1 ст.119 КК України з призначенням покарання у виді обмеження волі строком на три роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5