Справа № 338/204/19
Провадження № 11-кп/4808/474/19
Категорія ч. 2 ст. 259 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000303 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2019 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, пенсіонера, судимого вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 липня 2019 року за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строк 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 259 КК України та ч. 2 ст. 259 КК України, з призначенням покарання

за ч. 1 ст. 259 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки;

за ч. 2 ст. 259 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк два роки один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки один місяць позбавлення волі.

Визначено виконувати самостійно вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 липня 2019 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Зараховано в строк покарання ОСОБА_8 термін його попереднього ув`язнення з 18 грудня 2018 року по 22 грудня 2018 року та час перебування його в психіатричному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи з 29 грудня 2018 року по 23 січня 2019 року.

Запобіжний захід у вигляді застави залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Заставу, внесену 22 грудня 2018 року на депозитний рахунок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області відповідно до ухвали слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2018 року у кримінальному провадженні в розмірі 70480 грн вирішено повернути ОСОБА_8 після вступу вироку в законну силу.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2018 року, а саме мобільного телефону марки «Fly» білого кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора «Водафон», на якому зазначено номер № НОМЕР_3 .

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та пом`якшуючі обставини.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок суду підлягає до зміни у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинення кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 259 та за ч. 2 ст. 259 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є несправедливим. Вважає, що призначаючи покарання місцевий суд неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину і пом`якшуючі обставини. Вказує, що при наведених обставинах, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, і за наявності обставин, що пом`якшують покарання, обвинуваченому призначено занадто суворе покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 259 КК України, а саме завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху та завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, повторно.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_8 08 грудня 2018 року близько 04 год. 00 хв. прийшов до приміщення Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, де в нього виникла словесна суперечка із працівниками поліції.

Маючи на меті помститись працівникам поліції, викликати неспокій, паніку і розгубленість, усвідомлюючи неправдивість свого повідомлення, ОСОБА_8 08 грудня 2018 року о 04 год. 56 хв. із належного йому мобільного телефону з номером НОМЕР_4 повідомив на лінію «102» ГУНП в області, що адміністративне приміщення Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в області, що в селищі Богородчани по вул. Шевченка, 56, Богородчанського району Івано-Франківської області заміноване, у такий спосіб повідомивши органам влади про підготовку вибуху та загрозу загибелі людей, знищення та пошкодження державної власності загальнонебезпечним способом.

За наслідками проведеного працівниками поліції огляду приміщення Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області та прилеглої території жодних вибухонебезпечних речовин, предметів чи пристроїв виявлено не було.

В подальшому, 12 грудня 2018 року близько 01 год. 15 хв. ОСОБА_8 прийшов до приміщення Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, де в нього виникла словесна суперечка із працівниками поліції.

Діючи умисно, маючи на меті помститись працівникам поліції, викликати неспокій, паніку і розгубленість, усвідомлюючи неправдивість свого повідомлення, ОСОБА_8 повторно 12 грудня 2018 року о 01 год. 54 хв. із належного йому мобільного телефону з номером НОМЕР_5 повідомив на лінію «102» ГУНП в області, що адміністративне приміщення Богородчанського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - Богородчанське ЛВУМГ), що розташоване за адресою с. Похівка, урочище «У гаю» Богородчанського району Івано-Франківської області, заміноване. У такий спосіб повідомив органам влади про підготовку вибуху та загрозу загибелі людей, знищення та пошкодження державної власності загально небезпечним способом.

За наслідками проведеного працівниками поліції огляду території Богородчанського ЛВУМГ, адміністративних та виробничих приміщень, жодних вибухонебезпечних речовин, предметів чи пристроїв виявлено не було.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скаргу, змінити вирок суду, пом`якшити покарання;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає, що покарання призначено законно і обґрунтовано.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту заявила клопотання про дослідження та доручення до матеріалів провадження доказів, які містять дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , клопотання задоволено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини, кваліфікація дій за статтями КК України, за якими він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Сторона захисту оспорює призначене покарання, вважає його надто суворим, а тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання місцевий суд враховував те, що відповідно до ст. 12 КК України злочини, передбачені ч. 1 ст. 259 та ч. 2 ст. 259 КК України, які вчинив обвинувачений, є тяжкими злочинами.

Взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, те, що він: проживає за адресою АДРЕСА_1 , є власником будинку, одружений (том 2 а.п. 7); на обліках в наркологічному чи психоневрологічному кабінетах не перебуває (том 2 а.п. 10, 11); має хронічне захворювання - посттравматичний деформуючий артроз ІІ-ІІІ ступеня з болевим синдромом правого колінного суглобу та з порушенням його функцій (том 1 а.п. 96-98); засуджений вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 липня 2019 року за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік (том 2 а.п. 64-65); за місцем проживання характеризується негативно, схильний до вживання спиртних напоїв, агресивний, конфліктує з односельчанами (том 2 а.п. 8); звільнений з органів внутрішніх справ за станом здоров`я, за час роботи в органах внутрішніх справ зарекомендував себе з позитивної сторони (том 2 а.п. 12).

Враховував дані згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 10 від 23 січня 2019 року про те, що ОСОБА_8 у даний час психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період інкримінованих дій ОСОБА_8 психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (том 1 а.п. 239 - 241).

Керувався висновками з досудової доповіді, складеної 13 березня 2019 року Богородчанським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та він не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб (том 1 а.п. 41-45).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та матері похилого віку, наявність у обвинуваченого хронічного захворювання, те, що злочинними діями обвинуваченого не заподіяно матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції встановлено не було.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання при призначенні ОСОБА_8 покарання місцевий суд враховував тяжкість вчинених злочинів, характер та ступінь їх суспільної небезпеки, спосіб їх вчинення, мотиви вказаних діянь, висновок органу пробації, а також те, що обвинувачений визнав себе винним у вчиненні злочинів, щиро розкаявся, обставини, що пом`якшують покарання, і на думку суду істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, відсутність обтяжуючих обставин, стан здоров`я обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, той факт, що ОСОБА_8 раніше судимий, негативно характеризується за місцем проживання, позитивно характеризувався за місцем служби, має на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір похилого віку, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, є пенсіонером.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах нижньої межі санкції ч. 1 ст. 259 КК України та у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої в санкції ч. 2 ст. 259 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Остаточне покарання суд першої інстанції вирішив за необхідне призначати ОСОБА_8 у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги дійшов висновку, що при розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог закону.

Суд апеляційної інстанції вважає призначене покарання справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , при призначенні якого в повній мірі враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання, та наявні обставини, які пом`якшують покарання.

Призначені покарання обвинуваченому, на думку суду апеляційної інстанції, відповідають також принципу співрозмірності конкретних злочинних діянь, вчинених ним, з покараннями, призначеними останньому.

При обранні виду та строків покарань обвинуваченому за вчинені злочини суд першої інстанції належним чином врахував ті обставини, на які посилається сторона захисту, серед яких і тяжкість вчинених кримінальних правопорушень і дані про особу обвинуваченого, і обставини, які пом`якшують покарання.

Суд першої інстанції з урахуванням всіх цих даних, які вбачалися з матеріалів кримінального провадження, призначив покарання в межах санкції ч. 1 ст. 259 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, а за ч. 2 ст. 259 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк два роки один місяць, що є нижче від найнижчої межі, встановленої в частині статті, яка становить чотири роки.

Суд апеляційної інстанції враховує відомості з характеристики ОСОБА_8 , наданої сільським головою Похівської міської ради від 17 грудня 2019 року № 282/02-30 про те, що за останніх пів року сусіди і жителі села помічають зміни в поведінці ОСОБА_8 в позитивну сторону, припинив зловживати спиртним і не з`являється в громадських місцях в нетверезому стані, звернення щодо порушень правил поведінки або негідних вчинків припились.

Суд апеляційної інстанції зауважує зміни у поведінці обвинуваченого ОСОБА_8 в кращу сторону, проте така поведінка є нормою для суспільства. Наведена інформація не характеризує ОСОБА_8 більш позитивно у порівнянні з іншими особами, не є достатньою для висновку про те, що для досягнення цілей кримінального покарання, останньому необхідно призначити більш м`яке покарання, ніж визначене судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує стан здоров`я матері обвинуваченого ОСОБА_8 згідно з долученими документами під час апеляційного розгляду.

В той час, такі відомості самі по собі не можуть бути підставою для пом`якшення покарання, а судом першої інстанції враховано те, що на утриманні обвинуваченого перебуває матір похилого віку, та визнано це обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що принцип гуманізму в кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але, і в першу чергу - до суспільства в цілому. Принцип гуманізму не означає, що винному може бути призначене покарання, яке за своєю м`якістю не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, виходячи лише із того, що справедливе покарання поставить сім`ю винного у складне становище.

Разом з цим, щодо особи, яка вчинила злочин, цей принцип полягає у тому, що їй призначене мінімальне покарання, необхідне і достатнє для досягнення мети покарання, що й має місце у даному випадку.

За таких обставин, призначення покарань інших більш м`яких, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженні у їх сукупності, даних про особу обвинуваченого, на думку суду апеляційної інстанції, не відповідатиме цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України.

При цьому, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні остаточного покарання, суд першої інстанції вирішив його призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно призначеного покарання непереконливими та не вбачає підстав для зміни вироку суду за мотивами викладеними в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 259 та ч. 2 ст. 259 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5