Справа № 206/2801/20
Провадження № 1-в/206/247/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2020року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката ОСОБА_4 ,
представника, лікаря-психіатра ОСОБА_5 ,
особи, стосовно якої подано письмову
заяву про припинення застосування
примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро в режимі відеоконфренції, письмову заяву представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної Ради лікаря-психіатра ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про припинення застосування примусових заходів медичного характеру, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2020 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся заявник із письмовою заявою про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у відділенні зі звичайним наглядом відносно ОСОБА_6 , до якого згідно ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2018 року були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. Відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 04.06.2020 року ОСОБА_6 було змінено примусові заходи медичного характеру з посиленого на звийний нагляд. До заяви додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 91 від 22.06.2020 року.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення письмової заяви.

Представник заявника, лікар-психіатр в судовому засіданні просив задовольнити заяву, вказував, що завдяки стабільному стану хворий лікування більше не потребує, на даний час має розлад психіки, а скоїв злочин у психотичному стані.

ОСОБА_6 в судовому засіданні пітримав письмову заяву.

Захисник-адвокат, вважав за необхідне задовольнити письмову заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Згідно вимог ст. 514 КПК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», ст. 95 КК України введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам слід розглядати такі справи в порядку, передбаченому статтями 419, 422, 424 КПК України.

У висновку комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 91 від 22.06.2020 року вказано, що за час перебування в стаціонарі психічний стан ОСОБА_6 покращився та тривалий час залишається стабільним: врівноважилась емоційна сфера, впорядкувалась поведінка; сформувались моделі соціально-адаптованої поведінки, настанови на тверезий спосіб життя. Враховуючи висновок № 194 від 20.08.2019 року амбулаторної комплексної судово-психіатрчиної експертизи: ОСОБА_6 виявляв раніше і виявляє в теперішній час психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю та канабіноїдів. В теперішній час за своїм психічним станом іспитований може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потербує. А також висновок лікаря-нарколога від 16.06.2020 року: на теперішній час пацієнт не потребує стаціонарного лікування.

Проте, як в судовому засіданні так і у висновку не вбачається достатньо підстав вважати, що хворий одужав та не потребує подальшого застосування жодного з примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 94 КК України. Посилання у висновку комісії лікарів-психіатрів № 91 від 22.06.2020 року на те, що останній не потребує саме стаціонарного лікування, не є підставою для повного припинення застосування примусових заходів медичного характеру. Більш того останньому лише 27 днів потому відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 04.06.2020 року було змінено примусові заходи медичного характеру з посиленого нагляду на звичайний нагляд. Крім того при ухвалені даного рішення апеляційним судом, а саме на полегшення примусових заходів медичного характеру, було враховано, той самий висновок на який знову посилається комісія лікарів, а саме на висновок амбулаторної комплексної судово-психітаричної експертизи № 194 від 20.08.2019 року.

Разом з цим, суд враховує, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням або зміною психічного стану особи настільки, що це виключає очевидну небезпечність для нього та для інших осіб.

Отже, вирішуючи питання про припинення примусових заходів медичного характеру, саме на суд покладено обов`язок запобігти вчиненню зазначеною особою нових суспільно-небезпечних діянь.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст. 514 КПК України для припинення застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 , у зв`язку з чим, у задоволенні заяви лікаря-психіатра слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 94, 95 Кримінального кодексу України, ст.ст. 372, 503, 512-514 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні письмової заяви представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної Ради лікаря-психіатра ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про припинення застосування примусових заходів медичного характеру - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі протягом 7 (семи) днів.

Суддя ОСОБА_1