Справа №692/341/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2020 року смт.Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнобай кримінальне провадження №0000058 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

в с т а н о в и в :
До Чорнобаївського районного суду надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст.291 КПК України, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для повернення обвинувального акта не вбачає. Пояснив, що не зазначення форми вини в формулюванні обвинувачення це суто технічна помилка, яка в ході судового розгляду може бути усунута. Також, не зазначення у обвинувальному акті тієї обставини, чи усвідомлював обвинувачений суспільно-небезпечний характер своїх дій не є помилкою.

Обвинувачений та захисник просили призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта. Обвинувачений також пояснив, що він перебував на обліку у водолікарні.

Потерпіла в підготовчому судовому засіданні при вирішенні можливості призначення судового розгляду покладалася на розсуд суду.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілу, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Обвинувальний акт - це важливий процесуальний документ досудового розслідування. Його процесуальне значення полягає в тому, що він встановлює межі майбутнього судового розгляду, яке здійснюється лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення (ч.1 ст.337 КПК України).

У відповідності до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті повинно бути викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулюючи обвинувачення у вчиненні злочину орган досудового розслідування повинен навести, а прокурор при затвердженні обвинувального акта перевірити, усі, а не деякі, елементи складу злочину, зокрема й суб`єкт та суб`єктивну сторону злочину.

При цьому формулюючи обвинувачення слід враховувати вимоги ст.91 КПК України, щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Така позиція суду узгоджується з практикою апеляційних судів України (справа №605/291/18, реєстраційний № рішення 81106229).

Слід також зазначити, що формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватись на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості тощо.

Зазначені вимоги узгоджуються з висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16, у якій суд звернув увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 червня 2018 року у справі №712/13361/15 (провадження №51-1604км18) судове рішення за відсутності конкретного обвинувачення не може бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.18 КК України,- суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

У відповідності до ч.1 ст.19 КК України,- осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Так, в обвинувальному акті не зазначено, чи усвідомлював ОСОБА_4 суспільно-небезпечний характер свого діяння, чи не усвідомлював, тобто чи був він осудний, що позбавляє суд можливості прийти до висновку щодо осудності обвинуваченого та чи є він суб`єктом злочину, окрім цього у формулюванні обвинувачення не зазначена форма вини, що є обов`язковою обставиною, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.
Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Аналіз положень ст.ст.91, 291 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дає підстави для висновку про те, що обвинувачений має бути повно і детально поінформований про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а обвинувальний акт має містити формулювання конкретного і зрозумілого обвинувачення із зазначенням обставин, що відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню.

Висновки суду в частині невідповідності обвинувального акту вимогам ст.ст.291 КПК України щодо формулювання обвинувачення, зокрема, обставин кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню у відповідності до вимог ст.91 КПК України та є обов`язковими елементами складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України є обґрунтованими. Наведене вище є порушенням вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а тому доводи прокурора в цій частині не заслуговують на увагу.

Оцінка судом в підготовчому судовому засіданні способу викладення у обвинувальному акті фабули вчиненого і її складових елементів не може трактуватися як передчасне вирішення судом тих питань, які підлягають розгляду в судовому засіданні по суті обвинувачення. Адже власне на цій стадії здійснюється перевірка обвинувального акта на предмет наявності чи відсутності перешкод для призначення його до розгляду по суті. В даному ж випадку встановлено суттєві протиріччя у обвинувальному акті, які не можуть бути усунуті в ході судового розгляду і, як вказувалось вище, порушують право особи достовірно знати, що їй інкримінується, і захищатися від пред`явлених звинувачень.

З врахуванням вищевикладеного, обвинувальний акт не містить відомості щодо до того, чи є ОСОБА_4 суб`єктом злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який інкримінується йому і від обвинувачення у якому він буде захищатись у суді, а також у формулюванні обвинувачення не зазначена форма вини, що є перешкодою для призначення справи до судового розгляду, а тому суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків обвинувального акта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 369-372 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000058 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України - повернути прокурору.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Чорнобаївський районний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1