Номер провадження: 11-кп/813/850/20
Номер справи місцевого суду: 515/383/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_8 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області, від 18.11.2019 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_8 про зміну покарання у виді штрафу, призначеного вироком Татарбунарського районного суду Одеської області у виді штрафу в розмірі 2500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на громадські роботи, у кримінальному провадженні №000423, внесеному до ЄРДР 26.05.2018 року,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскарженою ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області, від 18.11.2019 року, було відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_8 про зміну покарання у виді штрафу, призначеного вироком Татарбунарського районного суду Одеської області у виді штрафу в розмірі 2500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на громадські роботи, у кримінальному провадженні №000423, внесеному до ЄРДР 26.05.2018 року.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що вироком Татарбунарського районного суду Одеської області, від 12 серпня 2019 року, між прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_7 була затверджена угода про визнання винуватості від 22 лютого 2019 року. ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України і призначене йому покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 425000 грн. При цьому, в угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені у ст. 476 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 і захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просили ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою замінити засудженому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу на громадські роботи.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 і захисник ОСОБА_8 посилаються на те, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за угодою, в ході виконання вироку у засудженого ОСОБА_7 виникли труднощі у сплаті штрафу у зв`язку з відсутністю необхідних коштів, оскільки останнього було звільнено з фермерського господарства «Фаворит-Т», він не має постійного місця роботи, грошових заощаджень та інших джерел прибутку задля сплати вказаного штрафу.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
Засуджений ОСОБА_7 і захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги у повному обсязі, просили скасувати оскаржуване судове рішення та задовольнити клопотання захисника про зміну покарання.

Прокурор підтримав апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_8 .

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку та доводи учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 10) ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання, відповідно до частини п`ятої статті 53 КК України.

Згідно з ч. 5 ст. 53 КК України у разі несплати штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян або виправними роботами із розрахунку один місяць виправних робіт за двадцять установлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 26 КВК України засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

За приписами ч. 3 ст. 26 КВК України у разі несплати засудженим штрафу у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд за поданням кримінально - виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Татарбунарського районного суду Одеської області, від 12 серпня 2019 року, була затверджена угода про визнання винуватості між прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_7 , від 22 лютого 2019 року.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України, за якою йому призначено покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42500 грн в дохід держави з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних та комунальних підприємствах в установах та організаціях строком на 1 рік. Вирок набрав законної сили 12 вересня 2019 року.(а.с.5-7)

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 476 КПК України передбачає спеціальний порядок вирішення питань щодо невиконання умов угоди про визнання винуватості. Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Зокрема, відповідно до ч. 1-3 ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості, потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, розглядається в судовому засіданні за участю сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для судового розгляду.

Суд своєю ухвалою скасовує вирок, яким затверджена угода, якщо особа, яка звернулася з відповідним клопотанням, доведе, що засуджений не виконав умови угоди. Наслідком скасування вироку є призначення судового розгляду в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку, якщо угода була ініційована на стадії досудового розслідування.

Крім того, статтею 389-1 КК України передбачено відповідальність за умисне невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості. Отже, оскільки зазначеними нормами передбачені наслідки невиконання угоди про визнання винуватості та встановлена кримінальна відповідальність за такі дії, тому апеляційний суд не вважає за можливе, без попереднього вирішення вказаних питань, здійснювати заміну штрафу в порядку передбаченому ч. 5 ст. 53 КК України та ст. 26 КВК України на покарання у виді громадських робіт.

До того ж, станом на день розгляду апеляційної скарги засуджений ОСОБА_7 не виконує умови угоди. Матеріали справи не містять відповідного документа про часткову або повну сплату штрафу.

Доводи апеляційних скарги стосовно об`єктивних причин невиконання ОСОБА_7 вироку та сплати призначеного штрафу не можуть бути взяті до уваги, оскільки заміна штрафу на громадські роботи, на чому наполягають захисник та засуджений, не може бути здійснена з таких підстав.

Крім того слід зауважити, що відповідно до ч.5 ст.53 КК України, у разі несплати штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян або виправними роботами із розрахунку один місяць виправних робіт за двадцять установлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але на строк не більше двох років.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 42500 грн, тому відповідно такому перерахунку йому слід призначити 2500 годин громадських робіт, що суперечить положенням ч.2 ст. 56 КК України, яка передбачає можливість призначення громадських робіт від 60 до 240 годин.

За таких обставин призначене судом першої інстанції покарання у виді штрафу в розмірі 2500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42500 грн., не може бути замінено громадськими роботами, оскільки 2500 годин громадських робіт перевищує максимально можливу кількість годин громадських робіт, передбачену законом.

В зв`язку з викладеними обставинами апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень п. 1) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись статями 370, 372, 376, 404, 407, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області, від 18.11.2019 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_8 про зміну покарання у виді штрафу, призначеного ОСОБА_7 вироком Татарбунарського районного суду Одеської області, від 12.08.2019 року, у виді штрафу в розмірі 2500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на громадські роботи, у кримінальному провадженні №000423, внесеному до ЄРДР 26.05.2018 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4