Справа № 344/6494/20
Провадження № 1-кп/344/714/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом та угодами про визнання винуватості щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Заболотів Снятинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно непрацюючого, неодруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

та

ОСОБА_7 , уродженця с. Іллінці Снятинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з вищою освітою, фізичної особи підприємця, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили незаконне переправлення осіб через державний кордон України, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Злочин вчинено за наступних обставин.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про державний кордон України», захист державного кордону України є невід`ємною частиною загальнодержавної системи забезпечення національної безпеки і полягає у скоординованій діяльності військових формувань та правоохоронних органів держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Ця діяльність провадиться в межах наданих їм повноважень шляхом вжиття комплексу політичних, організаційно-правових, дипломатичних, економічних, військових, прикордонних, імміграційних, розвідувальних, контррозвідувальних, оперативно-розшукових, природоохоронних, санітарно-карантинних, екологічних, технічних та інших заходів.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про державний кордон України», режим державного кордону України це порядок перетинання державного кордону України, плавання і перебування українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальному морі та внутрішніх водах України, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебування в них, утримання державного кордону України, провадження різних робіт, промислової та іншої діяльності на державному кордоні України.

Статтею 9 вказаного Закону передбаченого, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

У відповідності до ч. 8 даної статті, порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Згідно із ст. 35 Закону України «Про державний кордон України», особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Частиною першою ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України (ч. 2 ст. 6 Закону).

У відповідності до ч. 3 ст. 6 вказаного Закону, пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 7 Закону, паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Незважаючи на вищевказані вимоги законів України, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що в ОСОБА_8 згідно ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області № 352/1460/17 від 27.05.2019 наявне тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, вирішили незаконно переправити останнього через державний кордон України.

Так, 25 лютого 2020 року о 19 год 02 хв ОСОБА_7 з метою реалізації спільного із ОСОБА_9 умислу на вчинення незаконного переправлення особи через державний кордон України, використовуючи месенджер «Viber» з абонентським номером « НОМЕР_3 », під час спілкування з ОСОБА_8 роз`яснив останньому порядок його незаконного перевезення через державний кордон України та вказав вартість таких «послуг», яка становила на той час 400 доларів США, що еквівалентно 9 799 гривень 80 копійок станом на 25 лютого 2020 року по курсу Національного Банку України.

04 березня 2020 року о 11 год 34 хв ОСОБА_7 , використовуючи месенджер «Viber» з абонентським номером « НОМЕР_3 », повідомив ОСОБА_8 про час і місце зустрічі з ОСОБА_6 , який мав незаконного переправити його через державний кордон України.

Того ж дня, тобто 04.03.2020 приблизно о 14 год 00 хв, ОСОБА_6 з метою реалізації спільного із ОСОБА_7 умислу на вчинення незаконного переправлення особи через державний кордон України з корисливих мотивів, прибув на автомобілі марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , до залізничного вокзалу, що по вул. Привокзальній в м. Івано-Франківську, де зустрівся із ОСОБА_8 , який при зустрічі на вимогу ОСОБА_6 передав останньому грошові кошти в сумі 500 доларів США, що еквівалентно 12 469 гривень 30 копійок станом на 04 березня 2020 року по курсу Національного Банку України, за його незаконне переправлення через державний кордон України.

У подальшому цього ж дня ОСОБА_6 разом із ОСОБА_8 на вказаному автомобілі марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_4 , поїхали до лінії Державного кордону України, що в м. Ужгород Закарпатської області.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне переправлення ОСОБА_8 в автодорожньому пункті пропуску через словацько-український кордон без дозволу відповідних органів державної влади, ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік пункту пропуску, заховав ОСОБА_8 до спеціального сховища, вмонтованого під сидіння автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , з метою недопущення виявлення ОСОБА_8 працівниками прикордонної служби.

Цього ж дня, а саме 04.03.2020 приблизно о 19 год 00 хв ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , вказаним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_4 перетнув митний пост «Ужгород» ділянка «Виїзд з України», що за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, 224, Закарпатської області, при цьому незаконно переправив ОСОБА_8 в пункті пропуску через державний кордон України без дозволу відповідних органів державної влади.

У подальшому, автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_6 , був зупинений працівниками правоохоронних органів та під час проведення обшуку вказаного автомобіля у спеціальному сховищі під пасажирським сидінням виявлено ОСОБА_8 .

12 червня 2020 року між прокурором прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 у присутності його захисника ОСОБА_4 , а також між прокурором прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 в присутності його захисника ОСОБА_5 укладено угоди про визнання винуватості, відповідно до яких обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 беззастережно визнали свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, щиро розкаялися та активно сприяли розкриттю злочину, при цьому сторони угоди узгодили покарання кожному з обвинувачених за ч.3 ст.332 КК України із застосуванням ст.69 КК України: у виді штрафу в розмірі 2 940 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 49 980 гривень, без конфіскації майна, та на підставі п.4 ч.1 ст. 96-2 КК України застосування щодо ОСОБА_7 спеціальної конфіскації до автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який використовувався як засіб вчинення даного злочину.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вказаному злочині визнав повністю та беззастережно, підтвердив обставини вчиненого злочину відповідно до викладеного в обвинувальному акті, згоду на застосування узгодженого виду покарання підтримав, а угоду про визнання винуватості від 12 червня 2020 року просив затвердити. Наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі затвердження укладеної угоди, та виключні підстави оскарження вироку розуміє. Угоду про визнання винуватості укладено в присутності його захисника ОСОБА_4 . У вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв досудовому розслідуванню, повідомляючи усі обставини справи. Зазначив також, що на даний час офіційно не працює, однак підробляє тимчасовими заробітками та середньомісячний дохід становить 10 000 грн.

Також у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вказаному злочині визнав повністю та беззастережно, підтвердив обставини вчиненого злочину відповідно до викладеного в обвинувальному акті, згоду на застосування узгодженого виду покарання підтримав, а угоду про визнання винуватості від 12 червня 2020 року, що укладена у присутності його захисника ОСОБА_5 , просив затвердити. Наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі затвердження укладеної угоди, та виключні підстави оскарження вироку розуміє. У вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв досудовому розслідуванню, повідомляючи усі обставини справи. Зазначив також, що є фізичною особою підприємцем та середньомісячний дохід становить 10 000 - 15 000 грн.

Захисники підтримали думку обвинувачених.

Прокурор вважає, що угоди відповідають встановленим вимогам закону і можуть бути затвердженими судом з призначенням узгодженого сторонами покарання.

Суд, роз`яснивши обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час розгляду справи суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, їх права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угод, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачені правильно розуміють зміст наданих їм прав та правові наслідки відмови від таких, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, прийшов до висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинувачених відносно визнання винуватості та укладенні відповідних угод немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.

Суд також враховує наступне.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні визнали себе винними, відповідно до ст.12 КК України є тяжким. Виходячи з положень статей 468, 469 КПК України, угоди про визнання винуватості при викладених вище обставинах можуть бути укладені.

Зміст угод відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст.472 КПК України, а обвинувачення, з яким погоджуються обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , є обґрунтованим і свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, що підтверджуються доказами та відповідає фактичним обставинам, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.

Правильною є і узгоджена сторонами кваліфікація діянь обвинувачених за ч.3 ст.332 КК України, так як обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили незаконне переправлення осіб через державний кордон України, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, що ґрунтується на зазначених вище обставинах кримінального правопорушення і відповідно до ст.349 КПК України при визнанні обвинуваченими своєї вини не потребують підтвердження іншими доказами.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 за місцем проживання характеризуються позитивно, офіційно не працює, неодружений, на утриманні має неповнолітню дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, на обліках в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Також обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризуються позитивно, фізична особа підприємець, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимий, на обліках в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

При узгодженні покарання сторонами враховано як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого, так і особу обвинувачених, фактичні обставини вчиненого правопорушення, як обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених, відповідно до ст.66 КК України, визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Також згідно ч.2 ст. 66 КК України сторони обґрунтовано вважають за можливе обставинами, що пом`якшують покарання, також визнати відсутність потерпілих, матеріальної та моральної шкоди. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено, що відповідає як закону, так і фактичним даним кримінального провадження.

За таких обставин, визначаючись у призначенні основного покарання, сторони обґрунтовано вважають за можливе відповідно до ч.1 ст.69 КК України перейти до іншого, більш м`якого основного покарання, не зазначеного у санкції ч.3 ст.332 КК України, та призначити кожному з обвинувачених основне покарання у виді штрафу у межах, встановлених для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

Зважаючи на те, що сума одержаних коштів за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, а саме 500 доларів США, є неспіврозмірною із вартістю арештованого в межах досудового розслідування майна, зокрема житлових будинків та автомобілів, а також враховуючи те, що вказані грошові кошти в сумі 500 доларів США були вилучені органом досудового розслідування, що позбавило обвинувачених можливості ними розпоряджатись (тобто обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фактично не отримали грошових коштів за свою незаконну діяльність), сторони обґрунтовано погоджуються на призначення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання на підставі ч.2 ст.69 КК України без призначення додаткового покарання, передбаченого в санкції ч.3 ст.332 КК України, а саме конфіскації майна, як обов`язкового.

Разом з цим, ст. 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Пунктом 2 ч.1 ст.96-2 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину.

Суд, визначаючись у питанні можливості затвердження угод виходить з того, що кваліфікація діяння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.332 КК України є правильною, а запропоноване угодами покарання також відповідає положенням ст.65 КК України щодо тяжкості злочину, суд вважає обґрунтованим призначення обвинуваченим основного покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу, без конфіскації майна, та на підставі п.4 ч.1 ст. 96-2 КК України застосування спеціальної конфіскації до автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_7 та використовувався як засіб вчинення даного злочину, з урахуванням даних про особу обвинувачених, конкретних обставин справи, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також обставин, що пом`якшують покарання, якими згідно ч.1 та ч.2 ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність потерпілих, матеріальної та моральної шкоди.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що угоди про визнання винуватості укладені добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті, що передбачені в угодах, відповідають фактичним обставинам правопорушень, не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відповідають встановленим національними та міжнародними законодавчими актами вимогам і підлягають затвердженню з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Процесуальні витрати за проведення судово-балістичної експертизи у кримінальному провадженні покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у виді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін. Строк дії запобіжного заходу домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час закінчився. Підстав для обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили немає.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 314, 368, 370, 373, 374, 468-476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Угоду про визнання винуватості від 12 червня 2020 року, укладену між прокурором прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 - затвердити.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України - штраф в розмірі 2940 (дві тисячі дев`ятсот сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 49 980 ( сорок дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень, без конфіскації майна.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у виді застави - до набрання вироком законної сили залишити без змін. Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 84 080 грн, що внесена 10.03.2020 за ОСОБА_6 - повернути заставодавцю ОСОБА_13 .

Угоду про визнання винуватості від 12 червня 2020 року, укладену між прокурором прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 - затвердити.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України - штраф в розмірі 2940 (дві тисячі дев`ятсот сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 49 980 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень, без конфіскації майна.

На підставі п.4 ч.1 ст.96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію до належного ОСОБА_7 автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Арешти, накладені ухвалами слідчих суддів Івано-Франківського міського суду від 06.03.2020, 16.03.2020 та 08.05.2020 на майно - до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави із зарахуванням на рахунок UA0009612, отримувач: УК у м.Івано-Франківську /ОТГ м.Івано-Франківськ/24060300, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), , код класифікації доходів: 24060300 "Інші надходження" 1307 грн 60 коп процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судово-балістичної експертизи №СЕ-19/109/8/1-125БЛ/20 від 16.04.2020.

Речові докази: згідно постанови від 05.03.2020: автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , належний ОСОБА_7 конфіскувати в дохід держави; документи, 2 блокноти, 2 телефони, грошові кошти в сумі 4800 грн - повернути ОСОБА_6 ; згідно постанови від 05.03.2020 речі та документи, вилучені під час обшуку у житлі ОСОБА_7 повернути ОСОБА_7 ; згідно постанов від 05.03.2020 - грошові кошти номіналом 100 доларів США, видані ОСОБА_8 та 500 доларів США, вилучені під час обшуку автомобіля у ОСОБА_6 (постанова від 05.03.2020) - повернути законному володільцю СБ України згідно протоколу огляду та ідентифікації грошових коштів від 04.03.2020.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_14