ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 487/593/19 Номер провадження: 11-кп/819/424/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1 Категорія: продовження запобіжного заходу Доповідач: ОСОБА_2 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого: судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 березня 2020 року, включно
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва, перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвалою вищевказаного суду від 28 січня 2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 до 27 березня 2020 року.
Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі адвокат просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою.
Апелянт зазначає, що в даному кримінальному провадженні питання про продовження запобіжного заходу вирішується неодноразово, при цьому невмотивовано наявність підстав, з яких суд дійшов висновку про те, що заявлені ризики не зменшились.
Зазначає, що розгляд клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого проведено формально, а обмеження його свободи є порушення його конституційних прав.
Крім того, зазначає, що обвинувачений має третю групу інвалідності та інші хронічні захворювання.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до приписів ч. 3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_9 не завершено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.
Приймаючи рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , слідчий суддя цілком слушно виходив із того, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні замаху на умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, санкція статті за вчинення якого передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, відомості про його офіційне працевлаштування та одруження відсутні, не має міцних соціальних зв`язків.
За вказаних обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що
ризики, які мали місце мали місце при обранні запобіжного заходу, до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 під час судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.
Не гарантуються на вимогах КПК і доводи апеляційної скарги про відсутність доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки, на цій стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі.
Крім того, як вбачається з апеляційної скарги, в ній відсутня незгода апелянта з питань необґрунтованості підозри певними доказами.
Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , які були надані суду на час розгляду ним клопотання про продовження дії запобіжного заходу, були досліджені судом та покладені в основу прийнято процесуального рішення. Відомості про офіційне працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_9 , наявність у нього інвалідності та інших хронічних захворювань, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не надавались.
Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений обвинуваченому з метою забезпечення належного виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором під час судового розгляду та наведені в оскаржуваній ухвалі суду з урахуванням даних про особу обвинуваченого, що свідчить про неможливість запобігання зазначеним ризикам у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинуваченого чи істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлено.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарги задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 січня 2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 до 27 березня 2020 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: