Справа № 467/339/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 000096, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 березня 2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, освіта повна середня, пенсіонера, одруженого, зареєстрований та фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, що настали, а також форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Суд визнав доведеним, що 03 березня 2020 року, близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи біля воріт свого домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , де, реалізуючи умисел, направлений на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості, який виник у нього під час сварки з останнім, умисно, тобто, розуміючи і передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій і їх наслідки, бажаючи настання останніх, наніс ОСОБА_5 два удари кулаком в область обличчя, поваливши його на землю та утримуючи в положенні лежачи на спині до моменту припинення конфлікту, тим самим спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у виді садна і синців обличчя, поверхневої рани слизової оболонки нижньої губи, синця правої скроневої області та садна верхніх кінцівок.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Позиція учасників судового провадження

Так, допитаний у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому діяння визнав повністю та показав суду, що 03 березня 2020 року близько 15 год. 00 хв. він перебував на території свого домоволодіння, де ремонтував автомобіль.

В цей час до воріт на мопеді під`їхав ОСОБА_5 та покликав його. Коли він вийшов за ворота, ОСОБА_5 почав хапати його за тулуб і розмахувати руками, запитуючи чому він вбив його кота.

Тоді він вдарив ОСОБА_5 два рази кулаком у ліву та праву область обличчя, повалив його землю та утримував сидячи зверху і тримаючи за руки, допоки не приїхали поліцейські, яких викликали його дружина та невістка.

Обвинувачений, крім цього, вказав, що ОСОБА_5 проживає по сусідству, у його дружини тривалий конфлікт із ним, оскільки він колись образив його доньку, а зараз постійно ображає дружину.

Належного потерпілому кота він не вбивав, де він подівся не знає і взагалі який кіт був у ОСОБА_5 йому також невідомо.

Потерпілий ОСОБА_5 , будучи допитаним із дотриманням правил, передбачених ст. 353 КПК України, суду показав, що 03 березня 2020 року, близько 13 год. 00 хв. він запросив свого знайомого на ім`я ОСОБА_6 аби пом`янути кота, якого ОСОБА_4 вбив близько сорока днів тому.

Коли вони випили горілки, то він на мопеді відвіз ОСОБА_6 додому, а повертаючись назад, у період з 14 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., приїхав до воріт домоволодіння обвинуваченого та покликав його.

Коли ОСОБА_4 вийшов за ворота, він запитав його за що він вбив його кота, однак, отримав близько п`яти шести ударів в область скроні, перенісся та губ. Потім ОСОБА_4 звалив його на землю та, сівши зверху, тримав за руки до тих пір, поки не приїхали поліцейські.

Ці показання обвинуваченого та потерпілого, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб і сприймались судом безпосередньо, слід визнати допустимим, а також належними, позаяк, вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оцінка інших доказів, наданих стороною обвинувачення на підтвердження обставин кримінального правопорушення

Крім допиту сторін кримінального провадження, суд із дотриманням правил ст.358 КПК України дослідив надані стороною обвинувачення документи, що містять у собі зафіксовані відомості, які, у свою чергу, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Так, протоколом огляду місця події від 04 березня 2020 року із додатком - фототаблицею, що складені слідчою СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 в присутності двох понятих, підтверджується обставини щодо місця та обстановки події ( а.к.п 36).

Згідно висновку експерта №99 від 05 березня 2020 року у потерпілого ОСОБА_5 виявлено садно та синці обличчя, поверхнева рана слизової оболонки нижньої губи, синець правої скроневої області та садна верхніх кінцівок.

Дані тілесні ушкодження могли утворитись в строк, вказаний в постанові від дії тупого(их) твердого (их) предмету (ів) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які при падінні з висоти власного зросту утворитись не могли.

Тобто, вказаний доказ є належним, так як містить відомості щодо виду, кількості, локалізації, характеру та механізму утворення тілесних ушкоджень, що бути спричинені потерпілому, а також про ступінь їх тяжкості, що визначає правову кваліфікацію діяння.

До того ж, цей висновок відповідає вимогам ст.ст. 101,102 КПК України, у тому числі й щодо його змісту та даних щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, у той час як будь яких відомостей, що стосуються знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки експерта сторони, з метою спростування достовірності його висновку, суду не надавали.

Тож, усі ці докази, як кожен окремо, так і у сукупності, як то, показання обвинуваченого, потерпілого, дані протоколу огляді місця події і висновку експерта, підтверджують обставини, регламентовані ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу і обставин його вчинення), у тому числі перебігу подій, тяжкості тілесних ушкоджень та механізму їх спричинення, а також спрямованості умислу обвинуваченого, форми його вини, мотивів і мети вчиненого діяння.

При цьому, усі процесуальні джерела доказів, як то, протокол огляду місця події та висновок експерта, зібрані у цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, відповідні фактичні дані були одержані із належних процесуальних джерел, уповноваженим суб`єктом і у належному процесуальному порядку за наявності правових підстав, зокрема, постанови слідчого Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області від 04 березня 2020 року про призначення судово медичної експертизи.

Водночас, будь якого істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не виявлено і сторонами не доведено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту і потерпілим, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було, у той час, як прокурор вважала недоцільним виклик та допит свідків, у зв`язку із чим відповідного клопотання перед судом не заявляла.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що установлює санкцію за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаються обвинувачений

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, шляхом оцінки наданих у його розпорядження доказів, як кожного окремо, так і їх сукупності, у тому числі, їх обсягу, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом із дотриманням стандарту «beyond reasonable doubt», тобто, із таким ступенем достовірності доказів, за якого фактичні обставин є доведеними «поза розумним сумнівом» а тому тягар доведення зі сторони обвинувачення суд визнає знятим.

Тому у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом зіставлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню у цьому випадку, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України, так як він спричинив потерпілому умисне легке тілесне ушкодження.

До того ж суд не вбачав підстав для виходу за межі висунутого ОСОБА_4 обвинувачення згідно із ч.3 ст. 337 КПК України у частині зміни правової кваліфікації його діяння, оскільки відомостей, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення у даному випадку, або необхідних для захисту прав людини і її основоположних свобод, не виявив.

А будь яких інших доказів, які б спростували такі висновки, суд, виходячи із принципу змагальності сторін, не здобув.

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тож в аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд бере до уваги класифікацію злочинів за ст. 12 КК України, зокрема, те, що вчинене кримінальне правопорушення відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, у тому числі, для потерпілого, а також поведінку обвинуваченого та потерпілого до та після вчиненого злочину.

Крім цього, суд зважає на відношення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, зокрема, те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав, давав показання, якими висвітлив усі обставини скоєного, та які кореспондуються із сукупністю інших досліджених доказів.

У той час як обвинувачений, згідно із положеннями ст. 89 КК України, не судимий, пенсіонер, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, одружений, неповнолітніх та/або непрацездатних осіб на утриманні не має, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря психіатра не перебуває, прийнятно характеризується за місцем проживання.

Отже, суд, оцінивши умови життя обвинуваченого, його соціальне і матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально - психологічні риси, у тому числі, й поведінку в побуті, зокрема, ураховуючи відомості із досудової доповіді, складеної інспектором Арбузинського МРВ філії ДУ «Центр пробації», за якою ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та ризик його небезпеки для суспільства, у тому числі, й для окремих осіб, оцінюються як середній, робить висновок, що оточуюча його обстановка у місці фактичного проживання, сім`ї та побуті виражає сталі і допустимі соціальні зв`язки.

Обставин, що пом`якшують покарання, згідно із ст. 66 КК України, а також будь яких інших обставин, які б здатні були тією чи іншою мірою вплинути на покарання у бік його пом`якшення, суд не встановив.

Обтяжуючих обставин, із числа передбачених ст. 67 КК України, суд також не виявив і у обвинувальному акті вони не відображені.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не знаходить у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці правові норми мають змогу бути застосовані.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначений його вид за установлених обставин є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самим, так і іншими особами.

Обрана міра покарання відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи,- воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним, тобто, не становити надмірного тягаря для особи, інакше кажучи, бути явно несправедливим.

Водночас, про можливість належної соціалізації обвинуваченого свідчать дані про його особу, характер вчиненого кримінального правопорушення та відсутність будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Так, суд, ураховуючи норму ч.2 ст. 53 КК України, з огляду на тяжкість вчиненого злочину та майновий стан обвинуваченого, який отримує дохід у виді пенсії за віком, вважає за необхідне призначити покарання у виді штрафу згідно санкції ч.1 ст. 125 КК України.

При цьому, суд вважає недоцільним, з огляду на вік обвинуваченого, призначати покарання у виді громадських робіт, а покарання у виді виправних робіт не може бути призначене в силу положень ст. 57 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Цивільний позов в рамках кримінального провадження ніким не заявлений.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання згідно із законом на даному етапі немає.

Долю речових доказів та витрат на залучення експертів суд не вирішує через їх відсутність у цьому кримінальному провадженні.

Тож, із цих мотивів, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу, який належить стягнути на користь держави у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколавїського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) із дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1