Ухвала
Іменем України
9 червня 2020 року
м. Київ
Провадження № 51-14 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув заяву засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2017 року,
встановив:
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 1 грудня 2016 року, з урахуванням ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.12.2016 року про виправлення описки, ОСОБА_4 засуджено за:
- ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_4 остаточно призначено покарання 4 роки 3 місяці позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання, з випробування, встановлено іспитовий строк 3 роки, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2017 року, цей вирок щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасовано та постановлено свій, яким
призначено ОСОБА_4 покарання за :
- ч. 1 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі,
- ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим , остаточно призначено ОСОБА_4 покарання 3 роки позбавлення волі.
В решті вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова області від 1 грудня 2017 року залишено без зміни.
До суду касаційної інстанції звернувся ОСОБА_4 із заявою, в якій просить поновити строк на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2017 року. В обґрунтування своїх доводів щодо причин пропуску строку на касаційне оскарження засуджений зазначає, що він не ознайомлений з матеріалами справи.
Як вбачається з наявних в суді касаційної інстанції матеріалів, судове рішення судом апеляційної інстанції проголошено 16 червня 2017 року, а заява засудженого про відновлення строку на касаційне оскарження, підписана ОСОБА_4 27 квітня 2020 року, тобто поза межами визначеного законом строку на касаційне оскарження.
З матеріалів провадження убачається, що засуджений вже неодноразово звертався до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на вказане судове рішення.
Так, у вересні 2017 року ОСОБА_4 було подано касаційну скаргу на вказане судове рішення, яке він просив переглянути в касаційному порядку.
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2017 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України та надано строк для усунення недоліків 15 днів з дня отримання копії ухвали.
У зв`язку з не усуненням недоліків, викладених в ухвалі від 26 вересня 2017 року, ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного суду від 4 січня 2018 року касаційну скаргу засудженого було повернуто.
У січні 2019 року, поза межами строку на касаційне оскарження, ОСОБА_4 повторно звернувся з касаційною скаргою, яка не відповідала вимогам ст. 426 КПК України, та клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.
Оскільки подана скарга не відповідала вимогам ст. 426 КПК України, а клопотання про відновлення строків на касаційне оскарження не містило обґрунтованих та підтверджуючих причин поважності пропуску строку на касаційне оскарження, то ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 січня 2019 року, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2017 року повернуто особі, яка її подала разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Згідно з ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).
Частиною 1 ст. 117 КПКУкраїни передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.
Суд касаційної інстанції не може погодитись із указаними у клопотанні обвинуваченого доводами щодо причин пропуску ним строку на касаційне оскарження та вважає їх неспроможними, оскільки ОСОБА_4 , неодноразово звертався з касаційними скаргами, які не відповідали вимогам ст. 426 КПК України. Тобто, маючи реальну можливість скористатися своїм правом та в установлений строк усунути недоліки, про які йому зазначалося в ухвалах, ОСОБА_4 не скористався наданим йому процесуальним правом та не надіслав касаційної скарги з усунутими недоліками. Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючі всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.
Отже, вказане свідчить про те, що обвинувачений мав можливість своєчасно, у визначений законом строк, подати касаційну скаргу, але цього не зробив без наявності поважних причин.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не знаходить підстав для поновлення обвинуваченому ОСОБА_4 строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2017 року.
Керуючись, ст. ст. 117, 426 КПК України,
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 в поновленні строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6