КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/2396/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

01 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ "Київський слідчий ізолятор" матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року у кримінальному провадженні №0004450 щодо ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,
В с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року продовжено строк тримання від вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 10.07.2020 року включно. Визначено ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) грн. та у разі внесення застави покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи таке рішення, суд послався на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на даний час не зменшилися та не змінилися, з урахуванням обставин вчинення злочину, особи обвинуваченого, який не одружений, не має на утриманні неповнолітніх, непрацездатних осіб, не працює, що свідчить про відсутність у нього міцних сімейних, соціальних зв`язків. Судом враховано, що ОСОБА_6 раніше судимий, стосовно нього здійснюються в судах інші судові провадження по обвинуваченню у вчиненні умисних корисливих злочинів, існують дані про переховування від слідчого.
Також суд першої інстанції врахував дані про обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних, сімейних зв`язків, які б переважали наявні ризики ухилення від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення вказаних ризиків та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких просить змінити йому запобіжний захід на інший, більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що прокурором було подано клопотання про зміну обвинувачення з ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, що, на думку обвинуваченого, є однією з суттєвих підстав на зміну запобіжного заходу на більш м`який, а саме: на домашній цілодобовий арешт або ж на домашній нічний арешт або навіть на особисте зобов`язання.
Обвинувачений вказує на те, що в матеріалах справи відсутні моральні та матеріальні позови.
Також апелянт зазначає, що свідки можуть бути недійсними, оскільки він їх жодного разу не бачив і не чув. Був допитаний лише один свідок, після чого прокурор зробив висновок про перекваліфікацію злочину. Потерпіла подала до суду документи, що вона перебуває за кордоном на постійному місці перебування і з`явитися до України не може

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали контрольного провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, зважаючи на таке.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів контрольного провадження, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0004450, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.05.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

13 травня 2020 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, з посиланням на те, що раніше встановлені ризики не зменшилися та не змінилися, обвинувачений не працює, не має джерела доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року продовжено строк тримання від вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 10.07.2020 року включно. Визначено ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) грн. та у разі внесення застави покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії судді, ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, який, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, покарання за вчинення якого передбачає до 6 років позбавлення волі.
Суд першої інстанції врахував обставин вчинення злочину, особу обвинуваченого, який не одружений, не має на утриманні неповнолітніх, непрацездатних осіб, не працює, що свідчить про відсутність у нього міцних сімейних, соціальних зв`язків. Також судом враховано те, що ОСОБА_6 раніше судимий, стосовно нього здійснюється в судах інші судові провадження по обвинуваченню у вчиненні умисних корисливих злочинів, існують дані про переховування від слідчого, а тому суд вважав за необхідне задовольнити клопотання прокурора і продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в межах двох місяців.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 раніше судимий, стосовно нього здійснюється в судах інші судові провадження по обвинуваченню у вчиненні умисних корисливих злочинів, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.
З приводу іншого ризику, а саме можливого впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з врахуванням того, на даний час допитаний лише один свідок, чого не заперечує в апеляційній скарзі і сам обвинувачений, тому з великою ймовірністю існує і ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків.
Що стосується доводів обвинуваченого про те, що оскільки прокурором подавалося клопотання про зміну обвинувачення з ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а тому, на думку апелянта, це є є однією з суттєвих підстав на зміну запобіжного заходу на більш м`який, то вони є необґрунтованими та були спростовані під час апеляційного розгляду поясненнями прокурора, яка пояснила, що питання щодо перекваліфікації злочину, інкримінованого ОСОБА_6 , дійсно було ініційовано процесуальним керівником, проте на час апеляційного розгляду воно не було погоджено керівництвом.
З врахуванням наведеного, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційної скарги, пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Питання ж про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не можуть забезпечити уникнення ризиків та виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.
Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою колегія суддів не встановила.
Не є достатніми підставами для зміни запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах кримінального провадженні відсутні цивільні позови про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
Таким чином, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року про необхідність продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, натомість, доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року, якою ОСОБА_6 продовжено строк тримання від вартою до 10.07.2020 року включно та визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) грн. залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4