Номер провадження: 11-кп/813/329/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника апелянта ОСОБА_7 ,

захисника виправданого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19.07.2019,-

встановив:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлених судами обставин.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.07.2019 заяву захисника виправданого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задоволено частково, постановлено стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на рахунок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 233688 (двісті тридцять три тисячі шістсот вісімдесят вісім) грн., а також в якості суми, сплаченої в зв`язку з наданням йому юридичної допомоги 20000 (двадцять тисяч) грн.

Відповідно до ухвали суду, захисник виправданого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 в порядку КПК України звернувся до суду із заявою про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування, прокуратури і суду, про списання Державною казначейською службою України із Державного бюджету України на користь виправданого ОСОБА_9 моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності в розмірі 711912 грн., а також суми, сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги, в розмірі 70000 грн.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що, на думку адвоката та виправданого, сам факт притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності спричинив для нього довготривалий стрес; завдав шкоди його діловій репутації під час виконання обов`язків консультанта з міжнародних питань ТОВ «Альянс»; погіршив стан родинних стосунків через хвилювання членів сім`ї про можливу конфіскацію належного виправданому майна; погіршив стосунки з друзями та сусідами, що в кінцевому рахунку призвело до потреби виправданого звернутися за медичною допомогою неврологічного характеру. Завдану моральну шкоду виправданий оцінив в трикратному розмірі від мінімально встановленої ст. 13 Закону України №266/94 ВР, та просив стягнути в сумі 711912 грн. В обґрунтування заявлених матеріальних вимог адвокат ОСОБА_8 та виправданий ОСОБА_9 посилаються на загальний розмір понесених витрат на правову допомогу, виплачених захисникам, в загальній сумі 70000 грн.

Мотивуючи прийняте рішення та аналізуючи норми КПК України, ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» районний суд прийшов до висновку, що справедливим є задовольнити заявлені вимоги про відшкодування спричиненої ОСОБА_9 моральної шкоди частково в гарантованому Законом України №266/94-ВР мінімумі, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на день розгляду справи судом, за 56 місяців перебування під слідством та судом, тобто в сумі 233688 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з ухвалою районного суду, представник Державної казначейської служби України ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати, постановити нову, якою у задоволенні заяви захисника виправданого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що районним судом помилково не залучено до розгляду заяви як відповідача, разом з Державною казначейською службою України, також прокуратуру Одеської області, яка є відповідним органом державної влади, через який Держава бере участь у справі. Також на думку апелянта, районним судом в резолютивній частині ухвали зазначено відомості про порядок його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів, що суперечить вимогам законодавства України при розгляді вищезазначених заяв. Крім цього апелянт вказує, що районним судом необґрунтовано та безпідставно завищено суму відшкодування моральної шкоди, необґрунтовано суму, пов`язаної з наданням юридичної допомоги, та захисником виправданого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_8 не підтверджено факт заподіяння моральної шкоди потерпілому, не доведено за яких обставин та якими саме діями заподіяно шкоду, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між моральною шкодою та діями відповідача, незаконність яких не визнана.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника Державної казначейської служби України, яка повністю підтримала вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги частково, виступ захисника виправданого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів провадження, виправданий ОСОБА_9 , в порядку КПК України, звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про відшкодування шкоди та просив стягнути з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь моральну шкоду та витрати на правову допомогу. Обґрунтовував її тим, що вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року його визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та виправдано. Вказаний вирок набрав чинності, а відтак він має право на відшкодування шкоди.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.07.2019 заяву задоволено частково, рішення районного суду мотивоване тим, що сам факт притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, тривалий час перебування під слідством та суду (понад 56 місяців) позбавило його певних елементів, спричинило душевні страждання, які відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 №266/94-ВР, а також вимог ст. 130 КПК України, підлягають відшкодуванню.

Апеляційний суд не погоджується з висновками районного суду з таких підстав.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури, суду» від 01.12.1994 №266/94-ВР (далі Закон України №266/94-ВР).

Частиною другою статті 1 Закону України №266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України №266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

За змістом положень частини першої статті 12 Закону України №266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність .

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

Згідно зі статтею 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Кримінальний процесуальний кодекс не передбачає розгляду вказаних заяв про відшкодування шкоди, а саме відшкодування моральної шкоди, заробітку, який особа втратила внаслідок незаконних дій (незаконного притягнення до кримінальної відповідальності), відшкодування сум, які особа сплатила у зв`язку з поданням їй юридичної допомоги, в порядку, визначеному КПК, а натомість системний аналіз діючого законодавства та правові позиції Верховного Суду відносять вирішення вказаних питань до їх розгляду в порядку позовного провадження, передбаченого ЦПК України.

Внаслідок постановлення щодо особи виправдувального вироку, який набрав чинності, позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій; моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону України № 266/94-ВР.

Оскільки Закон України №266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Отже, виходячи з системного аналізу вищевказаних норм, апеляційний суд вважає, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду саме в порядку цивільного судочинства.

Окрім того, з вищевказаних правовідносин постановлений правовий висновок Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 29 травня 2019 року (справа №522/1021/16-ц,провадження №14-136цс 19), відповідно до якого даний спір слід розглядати саме в порядку цивільного судочинства і за захистом свого порушеного права буде вірним звернення особи з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Апеляційний суд звертає увагу, що розподіл заяви захисника виправданого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. 35 КПК України, помилково відбувся в порядку кримінального провадження, оскільки вказані питання підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала районного суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга представника Державної казначейської служби України частковому задоволенню.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що прийняте апеляційним судом рішення не порушує право виправданого ОСОБА_9 на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, шляхом подання позовної заяви в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19.07.2019 про задоволення заяви захисника виправданого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 скасувати.

Провадження по справі за заявою захисника виправданого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, заведеної в автоматизованій системі документообігу суду за єдиним унікальним номером 523/12085/16к, номер провадження 1-в/523/268/19 в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах закрити.

Роз`яснити заявнику, що він має право звернутися до суду з позовом або заявою про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4