ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/261/20 Справа № 182/7948/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Свердловської області, Російської Федерації, громадянина України, працюючого слюсарем-ремонтником ПАТ «НЗФ», який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого
визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 291 КК України у кримінальному провадженні № 0002646

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_9
встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 08 серпня 2015 року приблизно о 12 год., керуючи технічно справним велосипедом «Старт Шосе», рухався по тротуару від Залізничного вокзалу у напрямку проїзної частини вул. Героїв Чорнобиля в м. Нікополь, Дніпропетровської області.
На шляху руху, наблизившись до нерегульованого пішохідного переходу через проїзну частину вул. Героїв Чорнобиля, ОСОБА_6 , не проявивши належної уваги, обережності, не діючи таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я громадян, поблизу буд. 243 по вул. Шевченка у м. Нікополь, не надав дорогу мотоциклу «Зоншен» з державним реєстраційним номерним знаком " НОМЕР_1 " під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по проїзній частині дороги справа від ОСОБА_6 , в результаті чого допустив зіткнення з вказаним мотоциклом.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівого надколінника, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитих ран обличчя, забитих ран нижніх кінцівок, саден верхніх кінцівок - які відносяться до категорії середніх тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Таким чином, керуючи велосипедом «Старт Шосе» ОСОБА_6 порушив вимоги п. 1.3.; п. 10.2 Правил дорожнього руху України".
Порушення п. 10.2 "Правил дорожнього руху України" ОСОБА_6 стали причинним зв`язком у настанні дорожньо-транспортної події.
Технічна можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «Зоншен» для водія велосипеда ОСОБА_6 визначалася виконанням ним вимог п. 10.2 "Правил дорожнього руху України", виконання яких було необхідною умовою для уникнення дорожньо-транспортної події з його боку, і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати їх.
Вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 291 КК України та за даним законом йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 1 п. в) Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання на підставі акту амністії.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну і моральну шкоду відповідно у розмірі 10528 грн. 56 коп. та 3000 грн., а всього 13528 грн. 56 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Обвинувачений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок скасувати, постановити новий, з урахуванням обопільної вини учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки саме дії ОСОБА_10 перебувають у причинному зв`язку з наслідками, що підтверджується показами свідків, яким суд не дав належної оцінки.

Посилається на те, що в день події, наблизившись до пішохідного переходу, зупинився, щоб пропустити свідка ОСОБА_11 , який їхав на мопеді вздовж пішохідного переходу. Потім побачив автомобіль ВАЗ, водій якого зменшив швидкість і зупинився перед переходом. Інших транспортних засобів не було, тому, переконавшись, що водій автомобіля пропускає їх, почав рухатися. Перебуваючи на відстані 1-1,5м від краю дороги, майже перетнувши її, почув шум двигуна мотоцикла та побачив ОСОБА_10 , який їхав дуже швидко. Мотоцикл побачив за декілька секунд до того, як відбулося зіткнення, тому відреагувати не встиг. Вказує, що в результаті дорожньої події ним було отримано тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердили його позицію.

Вважає, що потерпілий ОСОБА_10 порушив п. 18.1; п. 18.4 Правил дорожнього руху України.

Однак суд першої інстанції не взяв до уваги покази зазначених свідків та не оцінив дії учасників з точки зору дотримання ними Правил дорожнього руху.

Зазначає, що ряд доказів по справі є недопустимими, а саме:

- протоколу огляду місця ДТП від 08.08.2015 року (а.п. 9), оскільки в ньому відсутня необхідна інформація, не зафиксовані все речі, що мають відношення до ДТП, відсутня повна розшифровка схеми до протоколу. Схема ДТП не підписана учасниками ДТП. В протоколі зафіксовані подряпини на асфальті, начебто від мотоциклу, однак докази того, коли саме, яким транспортним засобом та при яких обставинах ці подряпини утворилися відсутні;

- протокол слідчого експерименту від 17.09.2015 року(а.п..80-85) та план-схема до нього, протокол слідчого експерименту від 11.09.2015 року(а.п.80), протокол слідчого експерименту від 20,08.2015 року (а.п.108) та план-схема до нього, оскільки дані процесуальні дії проводилися з суттєвими порушеннями вимог КПК України. Слідчим не було з`ясовано обставини ДТП в повному обсязі: наявність пішоходів на пішоходному переході, наявність автомобіля перед пішохідним переходом, який надавав можливість пішоходам перейти дорогу, невірно була зафіксована швидкість, з якою рухався обвинувачений по пішохідному перехіду, що потягнуло за собою надання експертам для проведення експертиз не відповідаючи дійсності ісходні даний що істотно вплинуло на результати проведення досліджень у даному провадженні;

- висновки судово-автотехнічної експертизи № 70/27-625 від 22.09.2015 року (а. п.77-79), судово-автотехнічної експертизи № 70/27-647 від 28.09.2015 року (а.п. 89-91), судово-автотехнічної експертизи №70/27; 29-754 від 27.10.2015 року (а.н. 115-118), з наведених вище підстав.

Зазначає, що висновки експертів грунтувалися не тільки на невірних вихідних даних, але й на свідченнях потерпілого ОСОБА_10 , які не відповідають дійсності та суперечать показам свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

- висновок судово-автотехничної експертизи № 5/10.4./238;№ 5/10.1/239 від 07.05.2018 року(а.п. 194-201), оскільки експертиза була проведена без урахування вихідних даних, зазначених ним при проведенні слідчого експерименту від 31.08.2017 року. На поставленні питання відповіді не були надані.

- висновок експертів за результатами проведення комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експретизи №6029/6030-18 від 11.02.2019 року (а.п.232-245), оскільки як показав суду експерт ОСОБА_15 , він проводив експертизу на основі тих даних, які йому були надані органом досудового розслідування, і які, на думку обвинуваченого, не відповідають дійсності.

Вказує, що експерт ОСОБА_15 пояснив суду, що в наданих йому матеріалах були відсутні згадування про інших пішоходів, які перебували на переході разом з велосипедистом.

В ухвалі суду питання поставлене без посилання на пояснення свідків, що унеможливило отримати відповідь на питання про те, як повинен був діяти ОСОБА_10 , наближаючись до пішоходного переходу з урахуванням перебування на ньому пішоходів згідно з вимогами ПДР.
Представник потерпілого в запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення.

Вказує на те, що під час досудового розслідування та судового розгляду справи було проведено ряд експертних досліджень, які за своїм змістом є ідентичними та повністю спростовують викладені в апеляційній скарзі обставини, зокрема:

- висновки судово авто технічних експертиз № 70/270625 від 22 вересня 2015 року; № 70/27-647 від 28 вересня 2015 року; 70/27290754 від 27 жовтня 2015 року; № 5/10.4/238; № 5/10.1/239 від 07 травня 2018 року.

Зазначає, що обвинувачений постійно змінював свої покази щодо місця скоєння зіткнення, швидкості, з якою він перетинав проїзну частину.

Під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження, що водій ОСОБА_10 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, які б перебували у причинному зв`язку зі скоєнням транспортної події.

Тому вважає вирок суду законним і обгрнутованим.

Згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Враховуючи, що захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_16 та потерпілий ОСОБА_10 про дату час та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи думку обвинуваченого про можливість розгляду справи без участі його захисника, прокурора, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу обвинуваченого за відсутності захисника обвинуваченого та потерпілого, відповідно до вимог вищенаведеної норми процесуального закону.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив їх задовольнити.
Прокурор заперечувала проти її задоволення. Вважала вирок законним та обґрунтованим.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ст. 291 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду про його винуватість у вчиненні інкримінованих йому дій фактичним обставинам справи є безпідставними.
Матеріалами справи встановлено, що судове слідство по ній проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_6 суд, насамперед, послався на покази потерпілого, які той давав під час судового розгляду, так і під час досудового слідства.
Як свідчить проведений судом аналіз, ці покази ОСОБА_10 відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу, обставин, дій учасників дорожньо-транспортної пригоди, наслідків таких дій та інших фактичних обставин злочину, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.
Суть пояснень ОСОБА_10 зводилась до того, що в день події він рухався по вул. Героїв Чорнобиля в м. Нікополі на мотоциклі. Поруч з зупинкою Залізничного вокзалу перед ним на дорогу по пішохідному переходу на велосипеді виїхав ОСОБА_17 , який перетинав дорогу від залізничного вокзалу у напрямку зупинки на іншій стороні дороги. В результаті зіткнення на пішохідному переході, впав та отримав тілесні ушкодження.
Судом було взято до уваги висновки експертних досліджень, проведених по справі, які узгоджуються між собою та підтверджують винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.
Зокрема висновок судової автотехнічної експертизи № 70/27-625 від 22 вересня 2015 року, згідно якого у даній дорожній обстановці водій велосипеду ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху України.
Технічна можливість уникнути зіткнення з мотоциклом Зоншен для водія велосипеда ОСОБА_6 визначалася виконанням ним вимог п. 10.2. Їх виконання було необхідною умовою для уникнення дорожньої пригоди з його боку, і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які б не дозволили виконати їх.
При заданому механізмі, дії водія велосипеду ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 10.2, що з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням дорожньої пригоди.
В даній дорожній обстановці водій мотоцикла Зошен ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3.
В умовах даної події водій ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедом своєчасним застосування екстреного гальмування із зупинкою мотоциклу до місця зіткнення.
При заданому механізмі події, в діях водія ОСОБА_10 невідповідностей вимогам п. 12.3 не вбачається.
Також по справі було проведено слідчі експерименти за участю обвинуваченого ОСОБА_6 - 17.09.2015 року та 31.08.2017 року, та за участю свідка ОСОБА_13 .
За отриманими в результаті слідчих експериментів за участю 17 вересня 2015 року та 31 серпня 2017 року обвинуваченого ОСОБА_6 , а також за участю свідка ОСОБА_13 від 20 жовтня 2015 року було проведено експертні авто технічні дослідження:
-№ 70/270647 від 28 вересня 2015 року,
-№ 70/27; 29-754 від 27 жовтня 2015 року,
-№ 5/10.4/238; № 5/10.1./239 від 07 травня 2018 року,
які повністю підтвердили результати авто технічної експертизи № 70/27-625 від 22 вересня 2015 року щодо порушення обвинуваченим ОСОБА_6 вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху України та причинно-наслідкових зв`язків з настанням події.
Разом з тим, в діях водія мотоциклу ОСОБА_10 не встановлено невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Вимоги п.п. 18.1 та 18.4 до водія ОСОБА_10 не можуть бути застосовані.
Висновки досліджень підтвердили експерти ОСОБА_18 та ОСОБА_15 в суді першої інстанції.
Отже, наведеними у вироку даними спростовані твердження обвинуваченого про обопільність вини обох учасників дорожньо-транспортної пригоди.
Давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, перевіривши усі доводи сторони обвинувачення, враховуючи та перевіривши всі покази обвинуваченого ОСОБА_6 щодо місця скоєння дорожньої пригоди, швидкості, з якою він перетинав проїзну частину, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні ним зазначеного у вироку злочину, за який його засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ст. 291 КК України.
В зв`язку з цим, апеляційні доводи обвинуваченого про недоведеність його вини є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Не є слушними його ж доводи про недопустимість експертних висновків у зв`язку з тим, що ґрунтувались на невірних вихідних даних, а саме свідченнях потерпілого, які суперечать показам свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Як вбачається з вироку, під час їх допиту в судовому засіданні вони пояснили, що моменту зіткнення мотоцикла та велосипеду не бачили та розповіли про обставини події, які їм були відомі, а саме про розташування на проїзній частині транспортних засобів.
Крім того, за участю свідка ОСОБА_13 20 жовтня 2015 року проведено слідчий експеримент про відтворення обставин події. Дані покази було нею підтверджено і в судовому засіданні під час допиту. Суперечності не встановлені.
Видно, що покази вказаних свідків та потерпілого узгоджені між собою, підтверджуються сукупністю інших доказів, зібраних по справі. Тому, підстави вважати, що висновки проведених судових експертиз ґрунтуються на невірних вихідних даних, спростовані дослідженими судом доказами.
З огляду на викладене, оцінюючи сукупність наведених доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів вважає, що вони містять достатньо фактичних даних, отриманих у передбаченому процесуальним законом порядку, які дозволяють зробити висновок про наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та доводять вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 291 КК України.
Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та належно вмотивованим.
Процесуальні порушення, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4