Справа № 405/147/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0004784 від 22.06.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2019 року у кримінальному провадженні № 0004784 від 22.06.2019 року, зокрема на LAND ROVER SPORT з прикріпленими номерними знаками НОМЕР_1 ,який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначила, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004784 від 22.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда 21.08.2019 року за клопотанням слідчого за погодженням прокурора Кіровоградської області в межах кримінального провадження №0004784 від 22.06.2019, накладено арешт, зокрема, на автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER SPORT, з прикріпленими номерними знаками НОМЕР_1 , на якому змінено ідентифікаційний номер шасі на рамі, та відсутній дублюючий номер шасі на лобовому склі, в ході електронного сканування при дослідження транспортного засобу маркувальне позначення номеру кузова автомобіля НОМЕР_2 , заборонено користування та розпорядження вищевказаним майном. Легковий автомобіль /універсал марки - ROVER SPORT, модель - LAND ROVER SPORT, VIN - НОМЕР_2 , № кузова - S ALLS AAF4CA73 3 335, № двигуна - НОМЕР_3 2012 року випуску належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 .
Вказала, що зазначений автомобіль був викрадений у м. Києві в громадянина ОСОБА_6 , який керував ним на підставі наданої довіреності ОСОБА_5 , зареєстрованої в реєстрі за №13498 26.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 .
По факту незаконного заволодіння автомобілем LAND ROVER SPORT з номером VIN - НОМЕР_2 , № кузова - НОМЕР_2 , № двигуна - НОМЕР_3 2012 року випуску 14.06.2016 Голосіївським УП ГУНП в м. Києві відкрите провадження № 10006183. Вказаний викрадений транспортний засіб зареєстрований за гр. ОСОБА_5 , а право користування надано гр. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .
Висновком експерта №25 від 29.07.2019 за результатами проведення трасологічної експертизи встановлено, що на автомобілі LAND ROVER, державний номерний знак НОМЕР_1 , на місті номера шасі, який наноситься заводом-виробником знаходиться кустарний зварювальний шов, внаслідок якого, ідентифікаційний номер шасі знищений; в місці кріплення інформаційної заводської таблички вона відсутня. В ході дослідження, під час перевірки первинного ідентифікаційного номеру за допомогу спеціального приладу встановлено маркувальне позначення SALLSAAF4CA733335. Тобто, зазначений автомобіль належить ОСОБА_5 .
Накладений арешт порушує права та законні інтереси власника майна ОСОБА_5 , оскільки при накладені арешту на автомобіль вона не повідомлялась та не була присутня при розгляді клопотання про накладення арешту на її автомобіль.
Враховуючи викладене адвокат просила задовольнити клопотання.
Заявник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримала, просила задовольнити, з підстав вказаних у ньому. Вказала, що знайдений автомобіль належить її клієнту, що підтверджується проведеними експертизами.
Слідчий в судовому засіданні залишив вирішення даного клопотання на розсуд суду. На запитання повідомив, що дійсно в автомобілі знайдені ідентифікатори, які вказують на належність даного ОСОБА_5 .. Інформація щодо наявності викрадення інших автомобілів такої марки, і знайдений може бути іншим не має.
Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Як визначено у ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Як вбачається з ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 серпня 2019 року, що арешт майна в даному випадку застосовується у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України - з метою забезпечення доказів, оскільки зазначений автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні та предметом злочину.
Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 22.10.2019 року про скасування накладеного арешту, апеляційну скаргу представника ОСОБА_10 - захисника ОСОБА_11 залишено без задоволення, у зв`язку з тим, що в судовому засіданні ОСОБА_10 не надав суду технічний паспорт на автомобіль, яким він керував, а також жодних підтверджуючих документів купівлі-продажу даного автомобіля, який, як він зазначив, придбав у 2019 році.
Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94,132, 173 КПК України, слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.
Як визначено у ст.ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (дрішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
ОСОБА_5 є власником автомобіля та потерпілою в кримінальному провадженні щодо угону. І оскільки на автомобіль накладений арешт та він знаходиться на зберіганні у відділі розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Кіровоградській області, вона не може ним користуватись та розпоряджатись, що порушує її право, як власника майна.
Згідно ч.3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученго майна.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Проте слідчим проведено всі експертизи, тому обставини, які б підтверджували, що може бути пошкоджено або втрачено речовий доказ відсутні, в подальшому застосуванні арешту відпала необхідність, а тому клопотання підлягає задоволенню, автомобіль/універсал марки ROVER SPORT, модель LAND ROVER SPORT, VIN- НОМЕР_5 , № кузова - НОМЕР_5 , № двигуна НОМЕР_3 2012 року випуску, підлягає поверненню ОСОБА_5 , як власниці.
Керуючись ст.ст. 174, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0004784 від 22.06.2019 року - задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.08.2019 року у кримінальному провадженні № 0004784 від 22.06.2019 року на легковий автомобіль/універсал марки ROVER SPORT, модель LAND ROVER SPORT, VIN- НОМЕР_5 , № кузова - НОМЕР_5 , № двигуна НОМЕР_3 2012 року випуску, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_12 Тьор