ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1741/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції №635/8545/19
Категорія: ст.82 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові провадження №11-кп/818/1741/20 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені клопотання засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.04.1997 року Харківським обласним судом за ч.3 ст.142, п.п. «а, г» ст.93, ст.42 КК України (в редакції від 1960 року) до виключного міри покарання - смертної кари з конфіскацією майна. Ухвалою Харківського обласного суду від 01.06.2000 року смертна кара розстріл замінена на довічне позбавлення волі відповідно до Закону від 24.02.2000 року.

Початок строку 23.09.1995 року.

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що зі змісту положення ч.1 ст.82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Крім того, суд зазначив, що відповідно до п.3 ч.4 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст.63 КК України.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене відповідно до положень ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.
Крім того суд вказав, що матеріали особової справи на засудженого, які ретельно досліджені судом під час розгляду клопотання засудженого, безумовно не свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначив, що суд безпідставно відмовив йому в застосування вимог ст.82 КК України, оскільки згідно висновків, які містяться в рішенні Європейського Суду з прав людини «Пєтухов проти України №2» №41216/13 існуючий в Україні режим для довічно ув`язнених не відповідає меті їх реабілітації, що в свою чергу порушує ст.3 Конвенції. Наголосив, що суд порушив міжнародні договори, а також його право передбачене Конституцією України, щодо заборони катування та жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність поводженню чи покарання. Таким чином, суд не застосував вимоги які містяться у вищевказаному рішенні Європейського суду з прав людини, яке є невід`ємною частиною законодавства України. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Харківського обласного суду від 11.04.1997 року за ч.3 ст.142, п.п. «а, г» ст.93, ст.42 КК України (в редакції від 1960 року) до смертної кари розстрілу з конфіскацією майна. Ухвалою Харківського обласного суду від 01.06.2000 року смертна кара розстріл замінена на довічне позбавлення волі у відповідності із Законом від 24.02.2000 року.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Відповідно до висновків, які викладені в рішення Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) від 12 березня 2019 року у справі «Пєтухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13) про те, що існуючий в Україні режим для довічно ув`язнених не відповідає меті їх реабілітації, ЄСПЛ дійшов висновку, що оскільки ця справа стосується питання того, що покарання у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити, вона свідчить про наявність системної проблеми, для вирішення якої вимагається вжиття заходів загального характеру.

Враховуючи вказані вимоги ЄСПЛ, суд першої інстанції дослідив дані про особу ОСОБА_8 , його поведінку, ставлення до праці та його відношення до вчиненого злочину, та прийшов обґрунтованого висновку, що на даний час ОСОБА_8 не став на шлях виправлення.

Так, згідно ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

За змістом цього кримінального закону заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Відповідно до характеристики від 03 грудня 2019 року засуджений ОСОБА_8 з 23.09.1995 року по 21.06.2004 року відбував покарання в ДУ «Харківській слідчий ізолятор», за час відбування мав 2 стягнення та жодного заохочення. З 22.06.2004 року по теперішній час відбуває покарання у ДУ «Темнівська виправна колонія №100», де характеризується позитивно, має 2 стягнення, які на даний час погашені у встановленому законом порядку та має 2 заохочення, за сумлінну поведінку і ставлення до праці, залучається до робіт з пошиття господарчих сумок, в скоєному щиро розкаюється.

Рішенням комісії колонії 17 травня 2017 року було розглянуто питання про застосування зміни умов тримання відповідно до ст.ст.100, 151-1 КВК України та ОСОБА_8 переведено до багатомісного приміщення камерного типу сектору максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру, як до особи, яка на даний час стає на шлях виправлення.

Таким чином, за весь період відбування покарання майже 25 років, засуджений має лише два заохочення та чотири стягнення, які погашено у встановленому законом порядку, а також рішенням комісії колонії від 17 травня 2017 року вважається особою, яка лише стає на шлях виправлення.

Таким чином, оцінивши всі дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком про те, що ОСОБА_8 на даний час не довів свого виправлення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки підстави для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника, відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: