Справа № 495/2932/20
№ провадження 1-кс/495/1161/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2020 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -
В С Т А Н О В И В:
26.05.2020 року слідчий СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на майно.
В клопотанні зазначено, що 25.05.2020 року приблизно о 09.00 годині, водій мопеда "Хонда" без р/н ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рухаючись по вулиці Кишинівська в м. Білгород-Дністровський, Одеської області, біля будинку No150 скоїв зіткнення з автомобілем марки "Хюндай- Туксон" р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті ДТП, водій ОСОБА_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої голені та ступні та був доставлений до районної лікарні м. Білгород-Дністровський
За даним фактом 25.05.2020 року відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000894 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди ділянки автодороги Р70, були вилучені транспортні засоби які в результаті зіткнення залишили на собі сліди правопорушення, з метою фіксації та проведення з транспортним засобом потрібно провести авто технічну експертизу технічного стану транспортних засобів та транспортно-трасологічну експертизу розташування автомобілів на проїзній частині.
У зв`язку з цим на даній стадії досудового розслідування виникла необхідність в арешті зазначеного автомобіля за ухвалою слідчого судді в обмеженні права на відчуження, щодо якого існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину а також з метою забезпечення цивільного позову.
На підставі наведеного просить клопотання задовольнити.
В судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву у якій просить дане клопотання розглядати за його відсутності.
Вивчивши матеріали клопотання, вважаю, що у його задоволенні необхідно відмовити виходячи с з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Звертаючись з вказаним клопотанням слідчий зазначає, що необхідність накладення арешту обумовлюєтеся у тому числі з метою забезпечення цивільного позову, однак вказане нічим не підтверджується, до матеріалів клопотання слідчим не додано копії цивільного позову.
Як вже зазначалося раніше, згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Разом з цим, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173, 174 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб, необхідність подальшого перебування майна під арештом.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок чого, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Також слідчий в обґрунтування необхідності накладення арешту на вищевказані транспортні засоби, посилався на те, що вказане майно є доказом вчинення злочину, необхідно щодо нього провести експертизу, а також те, що існує вірогідність його відчуження власниками.
Враховуючи те, що у кримінальному провадженні №0000894 відсутня підозрювана або обвинувачувана особа, арешт автомобілю марки «HYUNDAI-TUCSON р/н НОМЕР_1 який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 та мопеду «HONDA SUPER-CUB» без реєстраційного номеру, який належить ОСОБА_4 може призвести до необґрунтованого порушення конституційних прав їх власників, що є неприпустимим, у зв`язку з чим вважаю, що клопотання слідчого є необґрунтованим.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України (ч. 1 ст. 173 КПК України).
На підставі вищенаведеного слідчий суддя вважає, що слідчим не доведена необхідність арешту вказано майна та наявність щодо нього будь-яких ризиків, у тому числі ризиків його відчуження власниками або перешкоджання щодо проведення експертизи, тому у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 170, 172, 173 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя