йСправа № 304/1906/19 Провадження № 1-кс/304/735/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485 від 01 грудня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, охоронця ТОВ «Приватна охорона «Вітязь»», раніше судимого,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И В :

На підставі ч. 2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали оголошено 18 грудня 2019 року о 16.30 год.

Начальник Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485 від 01 грудня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 . Клопотання мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_8 та іншими на даний час невстановленими стороною обвинувачення особами, у невстановлений час та місці, виник злочинний умисел на вчинення незаконного позбавлення волі осіб, а також їх розбійному нападі за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, який вони реалізували при наступних обставинах. Так, 27 листопада 2019 року близько 15.00 год ОСОБА_8 , маючи у користуванні автомобіль марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходячись на території залізничного вокзалу у м. Львів під приводом надання послуг таксі, запропонував громадянам Таджикистану, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також їх двом малолітнім дітям Аніс і Азам, пасажирське перевезення з міста Львова до території Закарпатської області у туристичних цілях, на яке останні погодились. Після чого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, реалізація якого у подальшому відбулась за попередньою змовою із ОСОБА_5 та іншими на даний час невстановленими стороною обвинувачення особами, зокрема цього ж дня близько 23.00 год на території Закарпатської області, точне місце події досудовим розслідуванням на даний час не встановлено, ОСОБА_8 під час перевезення вищевказаних іноземців зупинив свій транспортний засіб, вийняв із сховища, яке знаходилось в автомобілі біля водія, предмет, схожий на пістолет, який направив на потерпілих та шляхом погрози його застосування, зобов`язав даних іноземців вийти з автомобіля, а саме у місці де перебували ОСОБА_5 та інші невстановлені на даний час органом досудового розслідування особи. У подальшому ОСОБА_8 за попередньою змовою з останнім, діючи умисно, з корисливим мотивом, погрожуючи предметом, схожим на пістолет, що є небезпечним для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу, шляхом примусу, відкрито заволоділи мобільними телефонами марки «Iphone XS» та «Samsung», після чого наділи на голову потерпілим пакети та примусили таких слідувати за ними, на що потерпілі, побоюючись за своє життя та здоров`я, виконали незаконні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_8 і проти своєї волі прослідували до підвального приміщення. Потім, ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та інші невстановлені на даний час органом досудового розслідування особи, помістили іноземців до підвального приміщення, в якому діючи умисно, з корисливим мотивом, також погрожуючи предметом, схожим на пістолет, що є небезпечним для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу, шляхом примусу, відкрито заволоділи грошовими коштами у сумі 6700 доларів США у громадян Таджикистану ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також їх двох малолітніх дітей ОСОБА_14 і ОСОБА_15 . Після чого, ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та інші невстановлені на даний час органом досудового розслідування особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно позбавили волі вищевказаних громадян Таджикистану, а саме шляхом надання їм усного розпорядження перебувати у заздалегідь підготовленому на це приміщенні, в якому такі перебували близько двох діб, куди з метою запобігання виявлення вказаних осіб правоохоронними органами, приносили потерпілим продукти харчування. 30 листопада 2019 близько 19.00 год невідомі особи, надавши усну вимогу потерпілим, помістили ОСОБА_9 до автомобіля марки «Peugeot», білого кольору, під керуванням ОСОБА_5 , якого перевезли до залізничного вокзалу у м. Перечин з метою його посадки на поїзд, однак ОСОБА_9 скориставшись нагодою та побоюючись за своє життя та здоров`я, звільнився та заявив про незаконні дії відносно нього і його знайомих до правоохоронних органів. Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме заявою про вчинення кримінального правопорушення, протоколом огляду місця події, допитами потерпілих та свідків, записами з камер відеоспостереження, речовими доказами. Стороною обвинувачення зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених статтею ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_5 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення даних злочинів може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта шляхом їх підкупу або залякування (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ст. 177 КПК України) та існує ризик його протиправної поведінки. Існування зазначених ризиків обґрунтовується встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення, зокрема тим, що ОСОБА_5 офіційно ніде не працює, і є достатні підстави вважати, що одним із основних джерел існування є вчинення аналогічних злочинів, а також слід врахувати, що під час досудового розслідування потерпілі впізнають ОСОБА_5 , як такого, що за попередньою змовою з іншими особами, здійснював діяння щодо незаконного позбавлення волі людей та вчинення щодо них розбійного нападу. У протоколі допиту потерпілі вказали, що останній перевозив їх у транспортному засобі з місця, в якому їх незаконно утримували, до залізничного вокзалу м. Перечин. Крім того, 09 грудня 2019 року до Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури надійшла заява потерпілого ОСОБА_9 про застосування відносно нього заходів безпеки, оскільки він боїться за своє життя та здоров`я, внаслідок чого цього ж дня відносно останнього винесено постанову про забезпечення безпеки у вигляді особистої охорони. Оскільки з огляду на вищевикладене, особисте зобов`язання, особиста порука та домашній арешт будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, тому прокурор просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий СВ ОСОБА_4 подане клопотання підтримали повністю та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 проти заявленого клопотання заперечили та просили у такому відмовити, посилаючись на обставини, викладені у раніше поданому письмовому запереченні на клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні потерпілі просили клопотання задовольнити у повному обсязі, оскільки вони бояться за своє життя та здоров`я.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Згідно з ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 5) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім цього, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року). Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27 листопада 1997 року, § 57). Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (п. 55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

У судовому засіданні встановлено, що СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485 від 01 грудня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження №0000485 від 11 грудня 2019 року (а. с. 8, 9).

Також встановлено, що 11 грудня 2019 року о 08.20 год підозрюваному ОСОБА_5 у встановленому ст. ст. 42, 276, 277, 278 КПК України порядку було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України (а. с. 131- 135).

Разом з цим встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України, про що свідчать докази, зібрані органом досудового слідства та стороною обвинувачення, а також надані слідчому судді, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_5 по місцю проживання характеризується позитивно (а. с. 140), одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, а саме 23 травня 2001 року вироком Перечинського районного суду за ст. 140 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік з конфіскацією майна; 20 листопада 2001 року вироком Тячівського районного суду Закарпатської області за ст. 186 ч. 2 КК України, на підставі ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, при цьому 31 січня 2002 року Закарпатським Апеляційним судом перекваліфіковано на ст. 186 ч. 1 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік; 18 грудня 2002 року вироком Перечинського районного суду за ст. 185 ч. 3 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки; 30 жовтня 2006 року вироком Перечинського районного суду за ст. 185 ч. 3, на підставі ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік і 6 місяців; 24 жовтня 2016 року вироком Перечинського районного суду за ст. 332 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, з іспитовим строком на 1 рік, про що свідчить вимога УІАП ГУНП в Закарпатській області (а. с.137-139).

Тому, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що жоден більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам вчинення підозрюваним ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення та переховуванням його від органів досудового розслідування та/або суду, а відтак до нього з огляду на положення ст. ст. 177, 181 КПК України слід застосувати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 5 ст.182 та ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя визначає підозрюваному ОСОБА_5 заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105 100 (сто п`ять тисяч сто) гривень.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, у разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України слід покласти наступні обов`язки, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою кожного разу у визначений ними час для проведення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні, не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає ( АДРЕСА_1 ), повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця фактичного проживання.

Також, роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання вищеперерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Тому, керуючись ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Рахувати ОСОБА_5 строк тримання під вартою з моменту його фактичного затримання.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України у сумі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105 100 (сто п`ять тисяч сто) гривень.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави на ОСОБА_5 у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти наступні обов`язки, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою кожного разу у визначений ними час для проведення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні, не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає ( АДРЕСА_1 ), повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця фактичного проживання.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1