Справа № 450/1917/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/540/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2019р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 згідно ст. 89 КК України, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2019р. ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього процесуальні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Початок відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту оголошення вироку.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 2192 грн. компенсації за спричинену матеріальну шкоду та 1000 грн. компенсації за спричинену моральну шкоду.
За вироком суду, 10.07.2016 року близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленими досудовим слідством особами, перебуваючи на території ТзОВ «Смаранг», що знаходиться за адресою Львівська область Пустомитівський район с. Давидів вул. Львівська,2А, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через вікно проник у складське приміщення , орендоване у відповідності до договору оренди №01/06-16 від 01.06.2016 р. у ТзОВ «Смаранг» фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 , звідки таємно викрав два мішки цукру вагою по 50 кг. Кожен, загальною вартістю 1400 грн., шість упаковок туалетного паперу «Кохавинка» по 48 шт. в кожній, загальною вартістю 792 грн., після чого викрадені речі збули невстановленій слідством особі, за що отримали матеріальну вигоду від останнього в розмірі 1000 грн.
Всього ОСОБА_7 разом з невстановленими досудовим слідством особами вчинили крадіжку майна, належного ОСОБА_6 , на загальну суму 2192 грн.
Таким своїми діями, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжки), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в сховище тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.
Потерпілий ОСОБА_6 на даний вирок суду подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.04.2019 р. скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 ККУ та призначити йому покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 136 374 грн. компенсації за спричинену матеріальну шкоду ( сто тридцять шість тисяч, триста сімдесят чотири грн.) та 20000 грн. (двадцять тисяч грн.) компенсації за спричинену моральну шкоду.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що ним та іншими членами комісії було проведено ревізію і виявлено недостачу товару в розмірі 136 374 грн. до цивільного позову були долучені всі необхідні докази, акти про проведення ревізій складського приміщення та інші доводи, які суд безпідставно відхилив. Клопотання потерпілого про виклик багатьох свідків судом першої інстанції необґрунтовано було відхилено, а це свідки які мали інформацію про викрадений товар ОСОБА_7 та його спільниками, де він зберігався і ким реалізовувався в подальшому. Також зазначає, що судом першої інстанції аудіозапис розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 від 02.08.2016р., де йде мова щодо обставин та наслідків крадіжки, було навмисно знищено шляхом нібито випадкового просверлення в диску дірки. Просить суд апеляційної інстанції врахувати, що як судді так і прокурору заявлялись підставні та обґрунтовані відводи, які судом першої інстанції були відхилені.
Зазначає, що обвинувачений веде антигромадський спосіб життя, вживає наркотики. Працює охоронцем у ОСОБА_11 за явно мізерну плату, а тому коштів на наркотики йому не вистачає, так само як і на прожиття, а тому, а це спонукає його здобувати кошти злочинним шляхом. Вважає, що суд першої інстанції, на його думку, будучи особисто зацікавленим в результатах судового розслідування даної справи. призначив обвинуваченому надто м`яке покарання. Відтак вирок суду є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Заслухавши думку представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу та просив таку задоволити, думку обвинуваченого та прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Як передбачено ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КПК України за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій не оспорюється, які, на думку колегії суддів, вірно кваліфіковано по ч.3 ст. 185 КК України.

Вина обвинуваченого підтверджується належними і допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи і були належно оцінені і перевірені судом першої інстанції. Зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_6 , показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 13.07.2016 року, на СД-диску, на якому зберігається відеозапис з камер відеоспостережень ТзОВ «Смаранг», що за адресою АДРЕСА_1 .

Твердження потерпілого ОСОБА_6 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 10.07.2016 року вчинили крадіжку майна на суму 136 374 грн. з проникнення в орендоване ним приміщення, то жодним належним та допустимим доказом, представленим сторонами кримінального провадження, під час розгляду даного кримінального провадження, це не підтверджено.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, виходячи з принципу індивідуалізації покарання та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, а також приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, шкода потерпілому не відшкодована на даний час, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані обставини дають можливість застосувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для зміни покарання колегія суддів не вбачає. Доводи потерпілого щодо необґрунтованості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України, та призначення обвинуваченому натомість покарання у максимальному розмірі (6 років позбавлення волі) є безпідставними.

Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в сумі 136374 грн. компенсації за спричинену матеріальну шкоду та 20000 грн. компенсації за спричинену моральну шкоду, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такий підлягає до задоволенню частково.

Так згідно позовної заяви потерпілого, яку останній підтримав в судовому засіданні, в період часу з березня 2015 року по 11.07.2016 року ним разом з членами комісії ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виявлено недостачу товару на загальну суму 136374 грн., що підтверджується актами про проведення ревізій складського приміщення, доданими до позовної заяви. Вказану суму він просить стягнути лише з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Однак, як достовірно встановлено обвинувачений ОСОБА_7 разом з невстановленими слідством особами 11.07.2016 року незаконно заволоділи майном потерпілого на загальну суму 2192 грн. Інших доказів ні потерпілим, ні прокурором, щодо спричинення потерпілому, саме обвинуваченим шкоди на 134 182 грн. суду не представлено.

Щодо відшкодування моральної шкоди то суд вважає, внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілий беззаперечно отримав моральні страждання, які виразились в душевному стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою, щодо нього з боку обвинуваченого. Дана сума цілком справедливо оцінена судом першої інстанції в розмірі 1000 грн., що відповідає як глибині нанесеної потерпілому моральної шкоди так і можливості обвинуваченого компенсувати таку шкоду.

Таким чином, апелянт не навів жодної підстави для скасування вироку та постановлення нового вироку, які передбачені ст.ст.412, 415 КПК України.

При цьому істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2019р. щодо ОСОБА_7 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4