КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

02 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жабенці, Чемеровецького району Хмельницької області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Субіч Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9
та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та їх захисників, відповідно адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_6 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу.

Цією ж ухвалою суд продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 04 квітня 2020 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що співставлення негативних для обвинувачених наслідків переховування доводить, що ризик переховування залишається достатньо високим, і на теперішній час будь-які обставини, які б спростовували попередні висновки суду під час обрання та продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , не встановлені.

Крім того, в ухвалі суду зазначається про те, що судом враховано, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, що призвело до загибелі людей, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити їх належної процесуальної поведінки.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року та ухвалити нову, якою застосувати до нього захід забезпечення кримінального провадження (запобіжний захід) у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, судом не була не була врахована його позиція та позиція його захисника.

Як звертає увагу апелянт, ним та його захисником неодноразово подавались клопотання про взяття на поруки від народних депутатів та депутатів Київської міської ради, а також була подана заява його рідною тіткою, про забезпечення його постійного місця проживання в межах Києва.

На думку обвинуваченого, судом першої інстанції було проігноровано і доводи його захисника про зацікавленість його, ОСОБА_5 , у всебічному та об`єктивному розгляді справи.

Також апелянт зазначає про те, що він не може безкінечно перебувати під вартою, очікуючи завершення розгляду справи, яка триває 4 роки і майже 6 місяців, в якій розгляд знаходиться ще на початковій стадії.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовим рішенням також подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року та ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_5 захід забезпечення кримінального провадження (запобіжний захід) у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що принципи, сформульовані прецедентною практикою Європейського Суду, були повністю проігноровані судом першої інстанції, а ухвалене ним рішення про продовження строків тримання обох обвинувачених під вартою, було сформульоване у стереотипних та шаблонних формулюваннях, що, так само неодноразово визнавалось Європейським Судом, як порушення гарантій, передбачених ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Крім того, як вказує апелянт, судом першої інстанції при ухваленні рішення про продовження строків тримання під вартою, не було здійснено ані індивідуальної по відношенню до кожного із обвинувачених оцінки, передбачених статтею 178 КПК України, ані хоча б їх змістовного описання, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Звертає увагу апелянт і на те, що посилання суду першої інстанції на необхідність забезпечення безпеки суспільства, тобто на публічний інтерес, як на одну з підстав прийняття рішення про продовження строків тримання під вартою, є також порушенням гарантій ст. 5 Конвенції, про що вже зазначалось Європейським Судом, який наголосив, що посилання на «публічний інтерес», або на «захист публічного порядку», як на підставу для тримання особи під вартою, можливе лише у випадку, якщо така підстава прямо передбачена відповідним національним законодавством, чого в Україні не має.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

В поданій апеляційній скарзі, апелянт зазначає про те, що 06 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва безпідставно продовжив йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки, при вказаному розгляді прокурором не було приведено аргументованих доказів про необхідність його утримання під вартою.

Крім того, апелянт просить звернути увагу на те, що за весь час розгляду справи, суддя не брав до уваги клопотання народних і місцевих депутатів про взяття його на поруки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисників обвинувачених та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг сторони захисту, та просив залишити їх без задоволення; перевіривши надані в копіях матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційних скарг на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва 06 лютого 2020 року в частині продовження строку тримання вказаних обвинувачених під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_5 можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали в частині, що стосується продовження запобіжного заходу, відсутні.

З огляду на це, посилання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та захисника останнього в апеляційних скаргах на те, що ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наведених в апеляційних скаргах підстав, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.
При цьому, незважаючи на доводи апеляційних скарг про те, що під час розгляду клопотання прокурора, суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження існування ризиків, на які прокурор посилався у своєму клопотанні, які б давали підстави для продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів не може погодитися з тим, що кожному з обвинувачених було продовжено строк тримання під вартою без достатніх на то підстав або без вмотивованого рішення суду.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, судом першої інстанції не була взята до уваги судова практика Європейського суду з прав людини, так само як і доводи апеляційних скарг обвинувачених, не можуть свідчити про наявність законних підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.
При цьому, всупереч доводам апеляційних скарг, суд першої інстанції у своєму рішенні не лише послався на вимоги ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до яких кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а й на конкретні рішення цього Суду.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини даної судової справи, цілком правомірно виходив з того, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у звязку з чим визнав за необхідне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених.
Наведені в апеляційних скаргах доводи про те, що судом першої інстанції за весь час розгляду кримінального провадження, не було взято до уваги клопотань народних та місцевих депутатів про взяття обвинувачених на поруки, самі по собі, не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, могла чи може бути досягнута шляхом застосування до них іншого, більш мякого запобіжного заходу, зокрема взяття на поруки.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про особу кожного із них, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
Більш того, станом на час апеляційного розгляду, обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , а обвинуваченому ОСОБА_7 в черговий раз продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 04 квітня 2020 року, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 04 квітня 2020 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1783/2020

Категорія: ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1