УХВАЛА
Справа № 521/3206/20

Номер провадження:1-м/521/35/20

21.05.2020 м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу захисника ОСОБА_4 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , на постанову Першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_8 від 17.02.2020 про видачу ОСОБА_9 до Російської Федерації для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 210, п.п. «а», «ж» ч.2 ст.105 КК Російської Федерації, -

ВСТАНОВИВ:

17.02.2020 року, відповідно до постанови Першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_10 було вирішено видати до Російської Федерації громадянина РФ - ОСОБА_11 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 210, п.п. «а», «ж» ч.2 ст.105 КК Російської Федерації.
Не погоджуючись з зазначеною постановою Першого заступника Генерального прокурора, вважаючи її незаконною, такою, що грубо порушує норми матеріального та процесуального права, права людини, захисник ОСОБА_12 , діючий в інтересах ОСОБА_11 , звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси зі скаргою на вищевказану постанову, в який він ставить питання про її скасування.
В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на наступне.
У постанові, що оскаржується, зазначено, що за повідомленням уповноважених органів України, ОСОБА_11 не є громадянином України, статусу біженця не має.
Проте, належність до громадянства України та наявність статусу біженця - це не вичерпний перелік підстав, які відповідно до чинного законодавства, унеможливлюють прийняття рішення про видачу особи (екстрадицію).
Так, відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.
ОСОБА_11 18.12.2019 року офіційно, через Державну установу «Одеський слідчий ізолятор», де він утримується під вартою, було подано заяву до Державної міграційної служби України про надання йому статусу особи, яка потребує додаткового захисту. Відповіді до теперішнього часу ним не отримано.
Проте у тексті Постанови Першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_10 від 17.02.2020 року про видачу ОСОБА_11 до Російської Федерації не згадується про факт звернення ОСОБА_11 до Державної міграційної служби України про надання йому статусу особи, яка потребує додаткового захисту, що безумовно свідчить про незаконність прийнятого рішення про екстрадицію.
21.02.2020 року у судовому засіданні Малиновського районного суду м. Одеси слідчому судді, який розглядав клопотання органів прокуратури про подальше тримання ОСОБА_11 під вартою, прокурором було надано копію листа Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, згідно з яким, ОСОБА_11 з клопотанням про надання статусу особи, яка потребує додаткового захисту, до підрозділів Головного Управління не звертався.
Але перевірка за обліками Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області не є належним і беззаперечним доказом і не може слугувати підставою для прийняття рішення про екстрадицію, оскільки ОСОБА_11 звернувся із заявою про надання йому статусу особи, яка потребує додаткового захисту, безпосередньо до Державної міграційної служби України, а не до одного з її територіальних підрозділів.
ОСОБА_11 тримається під вартою у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» і саме керівництвом вказаної установи йому було роз`яснено порядок відправлення заяв, що підтверджується відповідним супровідним листом.
Вищезазначені обставини призвели до прийняття незаконної Постанови про видачу ОСОБА_11 до РФ.
Таким чином, на думку захисника Першим заступником Генерального прокурора України ОСОБА_10 було грубо порушено норми чинного законодавства України, а саме вимоги ч. 4 ст. 590 КПК України.
З матеріалів, наданих Генеральною прокуратурою РФ вбачається, що стосовно ОСОБА_11 відсутній вирок суду, шо набрав чинності, а запобіжний захід російськими судовими органами йому обрано 12.11.2019 року (тобто після отримання російською стороною інформації щодо затримання ОСОБА_11 в Україні) по кримінальній справі, яку порушено у лютому 2012 року, що може свідчити про незаконний замовний характер дій правоохоронних органів РФ стосовно ОСОБА_11 та переслідування його з інших підстав.
З лютого 2012 року ОСОБА_11 проживав за адресою реєстрації разом із сім`єю та працював, але будь-яких викликів до слідчого або повісток йому не надходило, від органів слідства не переховувався, про оголошення його у розшук дізнався вже в Україні після його затримання.
Вказані обставини встановлені та підтверджуються Постановою Басманого районного суду м. Москви від 12.11.2019 року про обрання ОСОБА_11 запобіжного заходу.
ОСОБА_11 виїхав разом із сім`єю з Російської Федерації в лютому 2019 року і з того часу проживав за кордоном. За його словами, залишив батьківщину через погрози представників чинної російської влади. Вказані погрози пов`язує з його опозиційною позицією, систематичною критикою діючої влади, намірами балотуватись у депутати місцевої ради міста Раменське Московської області, а також розподілом економічних активів.
У липні 2019 року окремих осіб з оточення ОСОБА_11 було затримано, а кримінальну справу, порушену в 2012 році за фактом зникнення чотирьох осіб правоохоронні органи РФ почали використовувати для обґрунтування вимог щодо екстрадиції ОСОБА_11 .
За інформацією, наявною у ОСОБА_11 , особи, які тримаються під вартою в РФ у зв`язку із обвинуваченням у згаданій кримінальній справі систематично піддаються катуванню, тримаються у нелюдських умовах, зазнають моральні приниження, а окремі особи після кількох місяців перебування під вартою вже фактично є інвалідами.
Відповідно, за таких обставин у запитуваної держави на підставі положень Конвенції виникає обов`язок не видавати особу запитуючій державі, аби не допустити порушення гарантованих Конвенцією прав і свобод такої особи.
В судовому засіданні захисник підтримав свою скаргу і просив її задовольнити.
Особа, відносно якої ухвалено рішення про видачу - ОСОБА_11 , підтримав скаргу свого захисника і просив її задовольнити. При цьому ОСОБА_11 підтвердив що ним дійсно, 16.12.2019 року, через адміністрацію Одеського слідчого ізолятора на адресу Державної міграційної служби України було направлено звернення про надання йому статусу особи, яка потребує додаткового захисту. Проте, відповідь на зазначене звернення він не отримав до сьогоднішнього часу, а 10.04.2020 він отримав лише новий бланк-анкету.
Прокурор заперечував проти задоволення скарги, вважаючи прийняте Першим заступником Генерального прокурора рішення про видачу ОСОБА_11 цілком законним та обґрунтованим. При цьому прокурор вважав доводи захисника безпідставними, оскільки заява ОСОБА_11 про надання статусу особи, була подана ним з порушеннями вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в зв`язку із чим була повернута заявнику. Вказані у листі органу міграційної служби недоліки усунені ОСОБА_11 не були.
Заслухавши доводи сторін, вивчивши матеріали провадження, слідчий суддя приходить до наступного.
Як вбачається з наданих до суду матеріалів, 17.02.2020 року Першим заступником Генерального прокурора ОСОБА_10 , за результатами екстрадиційної перевірки, проведеної за запитом Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_11 , було прийнято рішення про видачу зазначеної особи до Російської Федерації для притягнення її до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 210, п.п. «а», «ж» ч.2 ст.105 КК Російської Федерації.
За ч.1 ст.591 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 541 КПК України процедура видачі (екстрадиції) особи включає перелік дій уповноважених органів, зокрема:
- офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати, та про видачу цієї особи;
- перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі;
- прийняття рішення за запитом;
- фактична передача такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.
Аналіз наведених складових свідчить, що вказані дії повинні бути послідовними, тобто позитивне вирішення попереднього питання дозволяє перейти до вирішення наступного.
Виконання передбаченого вказаною процесуальною нормою алгоритму покликане забезпечити прийняття рішень, що відповідають міжнародним зобов`язанням України та її національному законодавству, а також гарантують дотримання прав особи, видача якої ініційована заінтересованою стороною.
Отже, фактичній передачі особи мають передувати отримання запиту іноземної держави, перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі та прийняття рішення за відповідним запитом.
Встановлення певних обставин, що унеможливлюють видачу особи, виключають прийняття позитивного рішення за запитом про видачу.
Частиною 2 статті 589 КПК визначені обставини, за наявності яких приймається рішення про відмову у видачі особи іноземній державі, до таких обставин з-поміж іншого віднесено надання особі статусу біженця або статусу особи, яка потребує додаткового захисту.
У розвиток гарантій забезпечення захисту осіб, які є шукачами притулку, частиною 4 статті 590 КПК прямо заборонено прийняття рішення про видачу особи, якщо вона подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також у випадку оскарження нею рішення про відмову у наданні їй такого статусу.
У судовому засіданні було встановлено, що 16.12.2019 року, через адміністрацію Одеського слідчого ізолятора на адресу Державної міграційної служби України ОСОБА_11 було направлено заяву-анкету про надання йому статусу особи, яка потребує додаткового захисту.
Як вбачається з копії листа ГУ ДМС України в Одеській області на адресу ОСОБА_11 від 27.03.2020 року, за наслідками розгляду його заяви про надання статусу особи, яка потребує додаткового захисту, органом міграційної служби на адресу заявника було повідомлено про невідповідність його заяви критеріям, що визначені положеннями Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, заявнику було запропоновано доопрацювати наявні матеріали та повторно надіслати до підрозділу міграційної служби.
На переконання слідчого судді, надана стороною захисту копія зазначеного листа підтверджує, що на час прийняття Першим заступником Генерального прокурора рішення про видачу ОСОБА_13 його заява про надання статусу особи, яка потребує додаткового захисту уповноваженим органом міграційної служби розглянута не була, остаточне рішення за цією заявою не прийнято.
Крім цього, слідчий суддя приймає до уваги що рішення ГУ ДМС України в Одеській області щодо заяви ОСОБА_11 було прийнято 27.03.2020 року, тобто після спливу майже одного місяця після звернення захисника ОСОБА_11 до Малиновського районного суду міста Одеси зі скаргою на постанову керівника органу прокуратури про видачу, що свідчить про обґрунтованість доводів захисника, викладених у його скарги.
Виходячи із наведеного вище, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_11 як на час прийняття керівником органу прокуратури рішення про його видачу так і під час розгляду скарги у суді не було реалізовано його право на розгляд уповноваженим органом заяви про надання йому статусу особи, яка потребує додаткового захисту та не реалізовано його право на оскарження прийнятого рішення, у випадку незгоди з ним, до відповідних судових органів, тому слідчий суддя вважає, що до остаточного вирішення питання про надання ОСОБА_11 статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, виключається можливість його фактичної передачі під юрисдикцію запитуючої держави.
Наведене покладає на слідчого суддю обов`язок прийняти рішення, яке забезпечить права ОСОБА_11 та виконання міжнародних зобов`язань, тому слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 541, 589, 590, 591 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу захисника ОСОБА_4 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , на постанову Першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_8 від 17.02.2020 про видачу ОСОБА_9 до Російської Федерації для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 210, п.п. «а», «ж» ч.2 ст.105 КК Російської Федерації задовольнити.
Постанову Першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_8 від 17.02.2020 про видачу ОСОБА_9 до Російської Федерації для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 210, п.п. «а», «ж» ч.2 ст.105 КК Російської Федерації, - скасувати.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семі днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1