Справа № 308/1379/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області лейтенант податкової міліції ОСОБА_3 про арешт майна,
встановив:

З клопотання вбачається, що 10.02.2020 слідчими СУ ФР ГУ ДФС у Закарпатській області внесено відомості до ЄРДР за №0000004 із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 204 КК України.

Відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за фактом обставин, які мали місце 09.02.2020 та можуть свідчити про те, що громадянин ОСОБА_4 транспортував автомобілем «Mercedes Benz Sprinter» за реєстраційним номерним знаком транспортного засобу НОМЕР_1 тютюнові вироби без відповідних документів на даний товар, що може вказувати на незаконне зберігання й транспортування незаконно виготовлених тютюнових виробів з метою збуту.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що під час несення служби працівниками Управління патрульної поліції у Закарпатській області 09.02.2020 року, на ділянці автодороги «Мукачево-Лужанка» М-24 4 км + 900 м, поблизу села Павшино Мукачівського району, було зупинено транспортний засіб «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , власником якого являється гр. ОСОБА_5 .

В ході відібрання пояснень у поліцейського 2-го взводу батальйону Управління патрульної поліції у Закарпатській області ОСОБА_6 встановлено, що вказаним автомобілем перевозяться тютюнові вироби на які у водія відсутні будь які документи. Також, гр. ОСОБА_6 повідомив, що в ході поверхневого огляду вищевказаного автомобіля, в багажному відділенні було виявлено коробки, в яких знаходяться пачки цигарок марки «Compliment», зі слів водія ОСОБА_4 - в кількості близько 113 коробок(ящиків) без марок акцизного податку України .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 09.02.2020 який проводився на ділянці автодороги «Мукачево-Лужанка» М-24 4 км + 900 м, поблизу села Павшино Мукачівського району, візуальним оглядом встановлено, що у вантажному відділенні «Mercedes Benz Sprinter» (д.н.з. НОМЕР_1 ) розміщені тютюнові вироби. На вимогу щодо повного огляду транспортного засобу та надання відповідних товаросупровідних документів на вантаж, від водія ОСОБА_4 отримано категоричну відмову.

Таким чином, у зв`язку з відмовою у наданні добровільної згоди гр. ОСОБА_4 на повний огляд транспортного засобу, у ході огляду місця події від 09.02.2020 виявлено та вилучено: 1) транспортний засіб «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , в багажному відділенні якого знаходяться незаконно виготовлені тютюнові вироби без відповідних товаросупровідних документів; 2) ключі від транспортного засобу; 3) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 . Вилучені речі(предмети) опечатано та доставлено до слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області, за адресою: м. Ужгород, вул. Сонячна, 26.
Виявлені без відповідних товаросупровідних документів (щодо походження, якості тощо) тютюнові вироби, а згідно ст. 215 Податкового Кодексу тютюнові вироби є підакцизним товаром, а також автомобіль - «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ) є матеріальними об`єктами, які були відповідно предметом та засобом вчинення кримінального правопорушення, як наслідок, мають значення речових доказів вчиненого злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Так, виявлені у багажному відділенні автомобіля тютюнові вироби, є матеріальними об`єктами, які були предметом кримінального правопорушення, а автомобіль чорного кольору «Mercedes Benz Sprinter» (д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ) - засобом його вчинення, та є речовими доказами відповідно до постанови від 10.02.2020.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів.

На даний час встановлено, що транспортний засіб - автомобіль чорного кольору «Mercedes Benz Sprinter» (д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ) значиться зареєстрованим за ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , однак фактично володіє громадянин ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ).

Клопотання слідчого мотивоване зокрема тим, що транспортний засіб чорного кольору «Mercedes Benz Sprinter» (д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ), в багажному відділенні якого знаходяться незаконно виготовлені тютюнові вироби без відповідних документів ключі до даного транспортного засобу в кількості 1 од., а також свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні й на такі слід накласти арешт.

Слідчий та особа у користуванні, якої перебуває транспортний засіб ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання СУ ФР ГУ ДФС у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 204 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 10.02.2020.

Судом враховано те, що за протоколом огляду місця події від 09.02.2020 виявлено та вилучено транспортний засіб «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі до даного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 .
Разом з тим, всупереч імперативним вимогам п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також не зазначено документи, які підтверджують право власності на майно (транспортний засіб), що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третіми особами таким майном.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що посилання слідчого на норми КПК в обґрунтування підстав та мети накладення арешту не є достатнім для задоволення розглядуваного клопотання.

Окрім цього в матеріалах клопотання наявна копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, згідно з яким власником автомобіля «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_5 , при цьому відсутнє підтвердження, що таким фактично володіє громадянин ОСОБА_4 .

Крім того, у клопотанні слідчим не наведено обґрунтування щодо можливості використання вилученого транспортного засобу як доказу в кримінальному провадженні за №0000004, в рамках якого проводиться досудове розслідування за кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

З системного аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Однак, у даному випадку до клопотання не додано доказів на підтвердження того, що вилучене майно, що за твердженням слідчого належить арештувати, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчий суддя зазначає, що арешт вилученого транспортного засобу може призвести до обмеження права власності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, та приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності, тому слідчий суддя вважає, що клопотання є необґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене, у задоволенні клопотання слід відмовити.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст.ст.170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя
постановив:

У задоволенні клопотання старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області лейтенант податкової міліції ОСОБА_3 про накладення арешту транспортний засіб чорного кольору «Mercedes Benz Sprinter» (д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ), ключів до даного транспортного засобу в кількості 1 одиниця та свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 відмовити.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1