Номер провадження: 11-кп/813/1156/20
Номер справи місцевого суду: 501/842/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 05.02.2020 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3, ч.4 ст.190 КК України під час судового розгляду продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.04.2020 року,-

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.02.2020 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04.04.2020 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3, ч.4 ст.190 КК України.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким та за який передбачено покарання на строк до 12 років позбавлення волі. Крім того, суд зазначив, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, та які слугували підставою для обрання обвинуваченій запобіжного заходу не зменшились, а будь-які інші підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені вимоги осіб, які їх подали.
На дану ухвалу обвинувачена та її захисник подали апеляційну скаргу, в якій просять оскаржену ухвалу скасувати, з підстав її незаконності та необґрунтованості.

В мотивування своїх апеляційних скарг обвинувачена та її захисник посилаються на те, що:

- посилаючись на обґрунтованість обвинувачення, місцевим судом не розкрито про які саме докази йдеться та яким чином ці докази доводять обґрунтованість обвинувачення відносно ОСОБА_7 ;

- висновки суду щодо наявності підстав для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою необґрунтовані;

- обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_7 , не містить доказів її винуватості;

- клопотання прокурора необґрунтоване, а ризики, заявлені прокурором не доведені.

На підставі цього просить ухвалу районного суду скасувати та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 05.02.2020 року підлягає апеляційному оскарженню.

Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувального акту, на розгляді в Іллічівському міському суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000797 внесеному до ЄРДР 03.07.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченихо ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України (а.с. 2-16).

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 05.02.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_7 злочинів, а саме у вчиненні шахрайства в особливо великих розмірах, їх характеру, тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути їй призначена у разі визнання винною (позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченої ОСОБА_7 не прийнято, існує ризик того, що остання може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, які судом ще не допитані, переховуватися від суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Доводи апеляційних скарг щодо не розгляду судом питання про застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з резолютивної частини оскаржуваної ухвали, 10.04.2018 року Іллічівським міським судом Одеської області було визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу та оскаржуваним рішення цей альтернативний запобіжний захід не змінено.

Отже, доводи захисника про незастосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.

Апеляційний суд вважає такими, що не узгоджуються із нормами закону доводи захисника обвинуваченого про недоведеність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення та його ґрунтування на припущеннях з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції», є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження обвинуваченого про безпідставність пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому злочинів є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.

Враховуючи викладене, апеляційний суд позбавлений будь-якої можливості розглядати доводи апеляційних скарг в частині обґрунтованості та відповідності пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику ЄСПЛ, в тому числі про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на що, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне рішення, а відносно обвинуваченої ОСОБА_7 на даний час не можливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти і до теперішнього часу наявним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на вищевикладене.
Крім того, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України.

Керуючись 183, 199, 331, 376, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 05.02.2020 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3, ч.4 ст.190 КК України під час судового розгляду продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.04.2020 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4