Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6971/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 15 червня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а:
Згідно ухвали слідчого судді, слідчий Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 подав клопотання до Богунського районного суду м. Житомира про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування якого вказав, що досудовим розслідуванням встановлено, що 11.06.2020 року приблизно о 17 год. 31 хвл. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 перебували поблизу кафе «Кавозавр» по вул. Київській, в м. Житомирі, де помітили ОСОБА_11 , у якого була барсетка в якій був гаманець з грошовими коштами та мобільний телефон торгівельної марки «Хіаоті» модель «Redmi Note 8», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 в корпусі синього кольору. В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 виник злочинний направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, яке належить потерпілому ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, враховуючи сприятливу для них обстановку, керуючись корисливими мотивом, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 викрали майно потерпілого, а саме: мобільний телефон торгівельної марки «Хіаоті» модель «Redmi Note 8», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 в корпусі синього кольору, вартістю 4000 грн., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку Київстар з абонентським номером НОМЕР_3 , та грошові кошти у сумі 1000 грн. Таким чином потерпілому завдана матеріальна шкода на суму 5000 грн. В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , утримуючи вказане майно при собі, місце вчинення злочину залишили, та розпорядились викраденим майном на власний розсуд. Таким чином, своїми умисними діями, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

12.06.2020 року о 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України в рамках вказаного кримінального провадження.

13.06.2020 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 15 червня 2020 року клопотання слідчого задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою 60 діб, а саме до 10 серпня 2020 року. Строк дії ухвали визначено до 10 серпня 2020 року. Визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42040 грн., яку має право внести підозрюваний або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) на депозитний рахунок Богунського районного суду міста Житомира. Вирішено у разі внесення застави на підозрюваного покласти такі обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений ними час за кожною вимогою;

2) не відлучатися за межі м. Житомира без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судці, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, заставу вирішено звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету.

Слідчий суддя умотивував своє рішення тим, що підозрюваний ОСОБА_7 не працює, будучи раніше судимим, повторно підозрюється у вчиненні тяжкого майнового злочину, і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання доведеним у судовому засіданні ризикам можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду, та вчинення інших кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вказану ухвалу слідчого судді відносно ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час. Стверджує, що висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам даного провадження, також істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону. ОСОБА_7 одружений, має на утриманні непрацездатну дружину, та на даний момент - вже двох малолітніх дітей. На 15.06.20. його дружина знаходилась на 40-му тижні вагітності, а 16.06.20 народила дочку. Дружина та діти потребують підтримки та турботи зі сторони підзахисного. В даному випадку родина ОСОБА_7 не спроможна внести заставу. Прокурором не доведено жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України.

Крім того апелянт посилається на те, що виходячи з досліджених у судовому засіданні доказів явною являється та обставина, що в діях її підзахисного відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник та підозрюваний підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходові, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Слідчий суддя зазначених вимог закону та практики Європейського суду з прав людини дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею встановлено, що повідомлена ОСОБА_7 підозра грунтується на зібраних доказах.

Так, підозрюваний ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років. Підозрюваний ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за умисні майнові злочини, останній раз 29.10.2014 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, а також у провадженні Корольовського районного суду м. Житомира на розгляді перебувають кримінальні провадження №0003079 по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч.2 ст. 186, ч.3 ст.185 КК України, №0004798 за ч.2 ст.185 КК України, №0000128 по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч.2 ст.185 КК України, а тому тяжкість вчиненого злочину та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, а також сукупність встановлених обставин, його схильність до вчинення злочинів, свідчать про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання за вчинений злочин; може незаконно впливати на потерпілого та свідків, змусивши останніх змінити показання, може вчинити інше кримінальне правопорушення, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість їх запобіганню із застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому хоча підозрюваний ОСОБА_12 і має місце постійного проживання на території с. Станишівка Житомирського району Житомирської області, одружений, має дітей, разом з тим враховуючи неодноразові судимості останнього, тобто його схильність до вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, його безробітний стан, вказані соціальні зв`язки, на думку апеляційного суду, не зможуть запобігти наведеним вище в цій ухвалі ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України та належному виконанню підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисника про наявність у підозрюваного ОСОБА_12 двох малолітніх дітей, непрацездатної дружини, тобто міцних соціальних зв`язків, хоч і заслуговують на увагу, але враховуючи особу підозрюваного, не можуть бути безумовною підставою до скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді та застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника про те, що прокурором не доведено жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України є безпідставними, не грунтуються на матеріалах судового провадження та спростовуються наведеними вище обставинами.

Таким чином, твердження захисника, що висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам даного провадження, та що слідчим суддею істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, є надуманими та не підтверджені доказами.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину та наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, підстав для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під варту, колегія суддів на даний час не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 15 червня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: