ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/950/20 Справа № 190/1973/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні сумісного подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія №122 та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 ,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2020 року відмовлено у задоволенні сумісного подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія №122 та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що поведінка засудженого ОСОБА_6 свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, засуджений хоч і підпадає під дію ст. 81 КК України, оскільки відбув 2/3 строку покарання, однак при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення основним та вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Як видно з характеристики засудженого сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, готовності до самокерованої, правослухняної поведінки в умовах обмеженої ізоляції та нагляду не виказує. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього положення ст. 81 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги засуджений вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають документам, які наявні в матеріалах. Суд не взяв до уваги та проігнорував те, що засідання адміністративної комісії П`ятихатської виправної колонії №122 проходило більше року назад, де йому було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України.
Засуджений вказує, що він працевлаштований та на даний час працює, має два заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, мав стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. За час відбування покарання характеризується добре, працевлаштований на підприємстві в комплексній бригаді майстерень по переробці вторинної сировини, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги адміністрації установи.
Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, яка просила апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу суду, - без змін, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання та стан здоров`я засудженого, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року, яким останнього засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Кінцем строку відбування покарання є 25 липня 2020 року та станом на момент надходження подання до суду першої інстанції засуджений відбув більше 3/4 строку покарання.
Згідно характеристики, наявної в матеріалах провадження, ОСОБА_6 під час перебування з 25 січня 2016 року в Установі виконання покарань № 4 м. Дніпро характеризувався негативно, мав 3 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. З 06 вересня 2016 року по 26 грудня 2017 року відбував покарання у Державній установі П`ятихатська виправна колонія (№122). З 26 грудня 2017 року по 06 липня 2018 року відбував покарання в Державній установі Дніпровська виправна колонія (№89), де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 06 липня 2018 року по теперішній час відбуває покарання в Державній установі П`ятихатська виправна колонія (№122), працевлаштований на виробництві установи до комплексної бригади майстерень по переробці вторинної сировини. До роботи ставиться добре, контролю за її виконанням з боку представників адміністрації не потребує. За час відбування покарання характеризується добре, стягнень не має. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, на зауваження реагує адекватно. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, не допускає порушення вимог режиму утримання. Відвідує заходи виховного впливу, реагує на них адекватно. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу Професія (а.с. 2).
Згідно довідки про стягнення та заохочення на засудженого ОСОБА_6 убачається, що на за період відбування покарання ОСОБА_6 має два заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці та три стягнення, які були застосовані до нього 08 червня 2016 року та 13 червня 2016 року, та які станом на день звернення до суду із поданням погашені (а.с. 3).
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 прагне до виправлення своєї поведінки, на теперішній час працевлаштований на виробництві установи до комплексної бригади майстерень по переробці вторинної сировини та до обов`язків ставився сумлінно, тому, на переконання колегії суддів, зазначеним обставинам у сукупності суд першої інстанції належної оцінки не дав, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання.
Колегія суддів вважає, що вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 довів своє виправлення поведінкою та зразковим ставленням до праці.
В контексті вимог ст. 6 КВК України, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженої особи, а й активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, що вбачається у поведінці засудженого.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що засуджений ОСОБА_6 під час відбування покарання довів своє виправлення, тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України. Також, враховуючи строк покарання, який вже останній відбув, колегія суддів вважає, що досягнуті цілі покарання, в тому числі кара засудженого та його виправлення.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні сумісного подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія №122 та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою сумісне подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія №122 та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Звільнити засудженого ОСОБА_6 , від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий термін 5 місяців і 1 день.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: