ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/8691/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1791/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.187 КК України
УХВАЛА
Іменем України
20 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.01.2020 стосовно ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_8 , який обвинувачується, у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30.03.2020 року включно, без визначення застави.

Суд першої інстанції враховував, що ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.4 ст.187 КК України, за вчинення якого, у разі визнання його винуватим, може бути призначене покарання у виді позбавлення волі до 15 років із конфіскацією майна. Крім того, суд першої інстанції зазначає, що відсутні обставини, котрі давали б підстави про зміну запобіжного заходу, не пов`язаного тримання під вартою, оскільки застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння і з метою запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України визнано за доцільне продовжити термін перебування обвинуваченого під вартою. Застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не забезпечить належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду по кримінальному провадженню.
В апеляційній скарзі обвинувачений проситьзастосувати до нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, наприклад у вигляді домашнього арешту у нічний час. В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що на момент скоєння злочину був неповнолітнім, знаходився під поганим впливом старшим за віком людей, щиро кається у скоєному та готовий співпрацювати для розкриття злочину, не вважає себе небезпечним для суспільства, не збирається ховатися від слідства та суду, зобов`язується прибувати до суду за першою вимогою. Також обвинувачений зазначає, що в нього народився брат у травні 2019 році, а тому він єдиний годувальник у сім`ї.
Вислухавши доповідь судді, думку сторони захисту, які вважали рішення суду не правомірним і просили задовольнити апеляційну скаргу, а також думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою, в той час, як обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, просили замінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт (т.1 а.с.53-54).
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке, у разі визнання його винуватими, може бути призначене покарання до 15 років, з конфіскацією майна і продовжив цей строк на 60 днів, тобто до 30.03.2020 року включно, без визначення застави. Крім того, суд першої інстанції зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду по кримінальному провадженню.
Так, матеріали кримінального провадження свідчать, що до цього провадження ОСОБА_8 вже неодноразово був судимий, тож аргументи сторони обвинувачення щодо мети зазначеної у ст.177 КПК України повністю підтверджуються обставинами, що характеризують особу обвинуваченого.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.04.2020 обвинуваченому вже продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ще на 60 діб.

Вищенаведені обставини переконують колегію суддів в обґрунтованості висновків суду першої інстанції в необхідності продовження тримання під вартою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.01.2020 стосовно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді