Справа № 199/2571/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000169, який надійшов з прокуратури Дніпропетровської області, у відношенні ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.2 ст.28 та ч.4 ст.358, ч.3 ст.358, ч.2 ст.15 та ч.3 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яке підтримав потерпілий.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, звернувся разом з захисником до суду з клопотанням про обрання йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, яке прокурором та потерпілим не підтримано.

Клопотання обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, обвинувачується у вчиненні низки злочинів: серед яких є нетяжкі, середньої тяжкості та тяжкі; може незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, скоювати інші злочини.

Суд, вирішуючи заявлене прокурором клопотання, вислухавши думки учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

Суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання сторнои захисту задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до завдання кримінального провадження жодна особа не може бути піддана необґрунтованому процесуальному примусу і до кожного учасника кримінального провадження повинна застосуватись належна правова процедура (ст.2 КПК).

Запобіжні заходи є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, вони мають застосовуватися з метою досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.176 КПК України домашній арешт віднесений до запобіжних заходів, які, в свою чергу включені до заходів забезпечення кримінального провадження.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Суд звертає увагу сторін кримінального провадження, що одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу, продовження строку дії такого запобіжного заходу, скасування, зміна запобіжного заходу, буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

За даним кримінальним провадженням суд враховує, що у відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 стала наявність обґрунтованої підозри щодо можливої причетності до скоєння ним низки злочинів: серед яких є нетяжкі, середньої тяжкості та тяжкі; може незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, скоювати інші злочини, а відповідно обвинувального акту він продовжує обвинувачуватися у вчиненні вказаних злочинів, за що законом може бути призначено основне покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні низки злочинів різного ступеню тяжкості, в тому числі тяжкому злочині, на думку суду, вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

При цьому, не будучи самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши домашній арешт для ОСОБА_5 , оскільки суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 та обрання особисте зобов`язання, оскільки суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з метою забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого і контроль за ним, та є втіленням щодо забезпечення дотримання конституційних прав і свобод людини та громадянина на такому ж рівні, як вони гарантуються Європейською Конвенцією з прав людини та основоположних свобод, а тому відхиляє клопотання сторони захисту у зв`язку із викладеним.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-179, 181, 331, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 15 серпня 2020 року включно та заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 залишати житло з 19-00 до 08-00 години.
Покласти на ОСОБА_5 обов`язки: не залишати місце фактичного проживання за адресою:АДРЕСА_1 , у період часу з 19-00 до 08-00 години, окрім, як за дозволом слідчого, у провадженні якого перебуває справа, прокурора чи суду, в залежності від стадії кримінального провадження; за першою вимогою слідчого, прокурора або суду, в залежності від стадії кримінального провадження прибувати до органу досудового розслідування, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд в залежності від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця мешкання та місця роботи, прибувати до прокурора чи суду за першою вимогою, утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками.
Ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровської, який повинен негайно повідомити про це суд.
Відмовити обвинуваченому ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Суддя: ОСОБА_1