Справа № 308/106/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10.02.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/4806/207/20 за апеляційними скаргами обвинуваченого та прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.10.2018.

Цим вироком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кожарки Чигиринського району Черкаської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, пенсіонер, вдівець, не судимий, засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на п`ять років позбавлення волі з позбавленням на три роки права керувати транспортними засобами.
Ухвалено: цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди 2107 грн. 74 коп. у відшкодування моральної шкоди 15000 гривень; стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення двох автотехнічних і транспортно-трасологічної експертиз по 1180 грн. за кожну; речовий доказ - автомобіль «Chevrolet Aveo», реєстраційний знак НОМЕР_1 повернути власнику.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 29.08.2017 приблизно об 11:00, керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний знак НОМЕР_2 , під час руху площею Дружби народів в м. Ужгород у напрямку від вулиці Митної до мосту через ріку Уж, в порушення вимог пунктів 1.10, 18.1, 12.3 Правил дорожнього руху, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу на якому знаходились пішоходи, не зупинився, продовжив рух і наїхав на пішоходів ОСОБА_11 2007 року народження та його матір ОСОБА_10 1990 року народження. Внаслідок наїзду, потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а потерпіла ОСОБА_10 - тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що, на його думку, судом не дотримано вимог абзацу 2 ч.3 ст. 374 КПК України: «не повно наведено, які формулювання обвинувачення, а саме: не наведено причинно-наслідкового зв`язку між порушенням водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху та наслідками, що настали». У зв`язку з цим просить вирок змінити: «викласти обвинувачення визнаного судом доведеним дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України щодо причинно-наслідкового зв`язку між порушенням водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України та наслідками, що настали в обсязі визначеному в обвинувальному акті», а в решті залишити вирок без змін.
ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорює правильності встановлення судом фактичних обставин кримінального правопорушення, погоджується з рішенням в частині цивільного позову, обіцяє найближчим часом відшкодувати завдані збитки, але просить пом`якшити йому покарання шляхом звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Суд, на його думку, не врахував його ставлення до кримінального правопорушення, законослухняної поведінки, сприяння досудовому розслідуванню, наявності у нього міцних соціальних зв`язків, його похилого віку, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, що позбавлення волі може негативно вплинути на його стан здоров`я.
В подальшому ОСОБА_6 подав до апеляційного суду заяву про застосування щодо нього Закону України «Про амністію в 2016 році».

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку і апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого і захисника які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого і заперечили проти апеляційної скарги прокурора, промову прокурора, яка підтримала апеляційні скарги в частині застосування амністії, а в решті просила залишити їх без задоволення, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і знаходить, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з таких підстав.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 вимагає «викласти обвинувачення визнаного судом доведеним дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України щодо причинно-наслідкового зв`язку між порушенням водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України та наслідками, що настали в обсязі визначеному в обвинувальному акті», вказав, що вважає «необхідною участь в апеляційному розгляді цього провадження працівників відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Закарпатської області», на своїй особистій участі в апеляційному розгляді не наполягав і в судове засідання не прибув.
Прокурор, яка брала участь в апеляційному розгляді справи, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 в частині: «викласти обвинувачення визнаного судом доведеним дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України щодо причинно-наслідкового зв`язку між порушенням водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України та наслідками, що настали в обсязі визначеному в обвинувальному акті» не підтримала і цієї апеляційної вимоги не пояснила.
Суд першої інстанції відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначив формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, яке повністю повторює формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, затвердженому 29.12.2017 прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 .. Тому внесення до вироку таких змін, яких вимагає прокурор ОСОБА_8 , не має сенсу.
Доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, установлених судом, в апеляційній скарзі не оспорюється. Правова кваліфікація його діяння за частиною другою статті 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілим середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження, узгоджується з установленими судом фактичними обставинами кримінального правопорушення, є правильною.
Міра покарання, призначена ОСОБА_6 , відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Згідно з ч.1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

ОСОБА_6 хоч з вироком і не погодився, однак є законослухняним громадянином, пенсіонером, має 82 роки, до кримінальної відповідальності притягнутий вперше, характеризується позитивно, шкоду потерпілим відшкодував, претензій до нього вони не мають. Обставин, які обтяжували б його покарання, ні орган досудового розслідування, ні суд не встановили.

Апеляційний суд вважає, що застосування ст. 75 КК України щодо ОСОБА_6 не суперечить викладеним в ній правилам та загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст. 65 цього Кодексу.

Доводів, які переконували б у тому, що ОСОБА_6 задля свого виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів має відбувати реальне покарання у виді позбавлення волі, ні прокурором, ні судом не наведено.

Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_6 притягується до відповідальності, вчинене хоч і в 2017 році, але до набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році», а стаття 1 (п. «ґ») цього Закону передбачає звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі осіб, які на день набрання чинності цим Законом (07.09.2017) досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Станом на 07.09.2017 ОСОБА_6 досяг 80-річного віку.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.10.2018 щодо ОСОБА_6 змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В решті залишити цей вирок без змін.
На підставі п. «ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», як особу, яка на день набрання чинності цим Законом досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання (основного і додаткового), призначеного за цим вироком.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: