Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/102/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.02.2020, якою частковозадоволено клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0012604 від 10.11.2017 про арешт майна вилученого 11.02.2020 в ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_6 .
За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.02.2020частковозадоволено клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0012604 від 10.11.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна вилученого 11.02.2020 в ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_6 .
В обґрунтування постановленого рішення слідчий суддя в ухвалі послався на доведеність матеріалами клопотання сукупності підстав та розумних підозр вважати, що у разі не накладення арешту на зазначене майно, його можуть пошкодити, знищити, використати, перетворити або відчужити.

В апеляційній скарзі власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 ,просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити повністю і зобов`язати слідчого негайно повернути йому вищезазначене вилучене майно.

Отже, скаржник вважає, що слідчим пропущено строк на звернення до суду з даним клопотанням, оскільки у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Вважає, що згідно п.3 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено: документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим засудженим, третіми особами таким майном. Однак, матеріали клопотання не містять конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження ОСОБА_6 заявленим до арешту майном, а слідчим взагалі не доведено, що будь-яка особа має намір або вчинила реальну спробу спрямовану на приховування, чи знищення документів.
Також вважає, що слідчим під час обшуку не враховано заборону на вилучення телефонів, планшетів, флешок та інших іформаційних носіїв.
Вказує і на те, що незаконне вилучення всіх документів та накладення арешту на довіреності, технічну документацію і договори купівлі-продажу перешкоджає не тільки його законній господарській діяльності, але й буде негативно впливати на правочини його клієнтів.
З огляду на вищезазначене скаржник вважає, що у слідчого судді не було підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а тому ухвала слідчого судді районного суду підлягає безумовному скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання, зобов`язавши слідчого повернути вилучене майно.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без зміни, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ч.2 ст. 171 КПК України, відповідно до якої, у ньому має бути зазначено правові (законні) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також перелік та види майна, що належить арештувати, документи що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим третіми особами таким майном.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, згідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Колегією суддів під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні ВР ЗЗС СУ ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0012604 від 10.11.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190 та ч.3 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.05.2017, ОСОБА_9 з іншими невстановленими особами, шляхом обману ОСОБА_10 , заволоділи грошовими коштами в сумі 450 000 грн, уклавши договір купівлі продажу квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , якою заволоділи раніше шахрайським шляхом, підробивши відповідні документи, чим спричинили потерпілому майнової шкоди на вказану суму.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що при оформленні державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 ОСОБА_11 договору купівлі-продажу вищевказаної квартири від 14.03.2017, були присутні особи, які видавали себе, як покупець - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий в АДРЕСА_3 , а також як продавці і володільці кожен 1/3 частини: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які використовували явно підроблені паспорти та інші документи, з метою заволодіння даною квартирою.
Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що 21.09.2018 до Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява від ОСОБА_16 , яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_17 , про те, що у 2018 році невстановлена особа, шахрайським шляхом, заволоділа спадковим майном останньої, а саме квартирою АДРЕСА_4 , чим їй завдано матеріальної шкоди.
11.02.2020, в період часу з 06:42 год по 09:28 год, під час проведення санкціонованого на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_6 , виявлено та вилучено майно вказане у клопотанні та постановою слідчого від 11.02.2020 вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
Отже, слідчим у своєму клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що документи по яких планується накласти арешт є речовими доказами - мають важливе доказове значення по кримінальному провадженню та можуть бути використані як доказ при судовому розгляді, а тому повернення вилучених документів, печаток та жорстких дисків вилучених за вказаною адресою може стати підставою втрати доказів по кримінальному провадженню.
Враховуючи, вище викладене та зважаючи на те, що матеріали кримінального провадження містять достатні дані вважати, що вказані речі і документи, на які планується накласти арешт мають важливе доказове значення у кримінальному провадженні необхідно забезпечити їх належне зберігання для чого на них потрібно накласти арешт та забезпечити неможливість розпорядження ОСОБА_6 вказаними предметами, речами та документами.
Таким чином під час апеляційного розгляду встановлено, що клопотання слідчого повністю відповідає вимогам ст. 170 КПК України,

Дослідивши обґрунтування клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого та правильно врахував, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, авиявлені та вилучені речі та документи, які вказані в клопотанні слідчого мають істотне значення для даного кримінального провадження, відповідають критеріям ст. 170-173, та 98 КПК України. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не встановлено.
Що стосується доводів скаржника з приводу пропущення строку звернення з даним клопотанням до суду, то вони не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів клопотання вбачається, що 12.02.2020 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку за адресою АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_6 . Ухвалою слідчого судді від 13.02.2020 клопотання про арешт майна повернуто прокуророві відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_8 для усунення недоліків та встановлено строк в сімдесят дві години з моменту фактичного отримання клопотання разом з додатками до нього для їх усунення. 17.02.2020 вказане клопотання отримано слідчим для передачі прокуророві, а 19.02.2020, після усунення недоліків, слідчим за погодженням з прокурором подано клопотання до суду.
Таким чином, слідчим при зверненні до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту дотримано строки, передбачені ч.5 ст. 171 КПК України.
Крім того, слід зазначити, що положеннями чинного КПК України не передбачено обовязку саме прокурора, після повернення йому клопотання про арешт майна для усунення недоліків, звернутися з даним клопотанням до слідчого судді, а тому доводи скаржника з приводу того, що прокурором особисто не виправлено недоліки вказані в ухвалі слідчого судді і останнім не підписано клопотання про накладення арешту від свого імені, а також що він особисто не звернувся з вказаним клопотанням до суду, то вони також не можуть бути прийняті до уваги.
Щодо апеляційних доводів скаржника з приводу того, що клопотання слідчого не містить конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння та користування ним вказаним майном, то слід зазначити, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, було вилучено саме за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_6 і останній на розгляд клопотання до суду першої інстанції не зявився, пояснень з приводу походження даного майна не надав, документів на підтвердження зайняття ним підприємницькою діяльністю також не надано, а тому є достатні підстави вважати, що речі і документи, які вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 належать саме ОСОБА_6 .
Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 - без задоволення.

Натомість вказане рішення колегії суддів не перешкоджає власнику майна (у тому числі будь-якій юридичній чи фізичній особі), за наявності відповідних підтверджуючих документів у подальшому, в разі недотримання розумних строків проведення розслідування, порушувати перед органами досудового слідства, слідчим суддею клопотання про скасування арешту, вимагати належного збереження майна, тощо.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.02.2020, якоючастковозадоволено клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0012604 від 10.11.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст. 190 КК України та накладено арешт на майно вилучене 11.02.2020 в ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4