ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1029/20 Справа № 177/1911/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000512 від 07.11.2019 року за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2020 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянка України, з професійно-технічною освітою, не працює, не заміжня, дітей та інших осіб на утриманні не має, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судима, а саме:
- 17.08.2010 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 263, ст. ст. 75, 76 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 25.11.2010 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком від 17.08.2010 та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та 6 місяців;
- 12.03.2014 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- 20.05.2014 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком від 12.03.2014 та визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 день;
- 23.06.2014 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком від 20.05.2014 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;
- 07.08.2014 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покаранням більш суворим за вироком від 23.06.2014 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. Звільнилась 26.02.2016 з Чернігівської ВК №44 умовно-достроково на не відбутий строк 5 місяців 21 день;
- 08.02.2017 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 07.08.2014 та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці;
- 22.06.2017 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України та з урахуванням вироку від 08.02.2017 остаточно призначено до відбуття покарання 3 роки позбавлення волі. Звільнилась 04.06.2019 у зв`язку з відбуттям строку покарання;
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання 28.11.2019 року.
Запобіжний захід застосований на підставі ухвали слідчого судді від 28.11.2019 року до обвинуваченої ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Доля речових доказів вирішена у відповідності вимог закону.
Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
Так, ОСОБА_7 07 листопада 2019 року приблизно о 14-30 год. діючи повторно, реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна і обернення його на свою користь, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи таємно, скориставшись відсутністю потерпілого, переконавшись в тому, що за нею ніхто не спостерігає та її дії не будуть помічені сторонніми особами, знаходячись у приміщенні магазину «Спокуса», який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Вільне, вул. Шевченка, буд. № 5/15, шляхом вільного доступу здійснила таємне викрадення майна ОСОБА_10 , а саме: пакету білого кольору з написом «eva.ua», у якому знаходились інструменти у кількості 7 шт., чорна ізоляційна стрічка та гаманець, всередині якого знаходились грошові кошти у сумі 950 грн. купюрами номіналом в 500 грн. в кількості 1 шт., номіналом в 200 грн. в кількості 2 шт. та номіналом в 50 грн. в кількості 1 шт.
Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зникла, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, в результаті чого спричинила ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 950,00 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_7 не врахував тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченої, у зв`язку з чим вказаний вирок є явно несправедливим через м`якість.
Прокурор вважає, що судом не надано належної оцінки факту неодноразового засудження ОСОБА_7 за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, не враховано те, що на момент судового розгляду, у ОСОБА_7 не знято та не погашено у встановленому законом порядку 8 судимостей. Таким чином, ОСОБА_7 неодноразово засуджено до реальної міри покарання, остання звільнялась як умовно-достроково від відбування покарання, так і в зв`язку з повним відбуттям строку покарання. Однак, обвинувачена жодного разу при звільненні від відбування покарання та з місць позбавлення волі після відбуття покарання не виконала покладені на неї обов`язки та продовжувала злочинну діяльність, виявила стійку протиправну поведінку, на шлях виправлення ставати не бажає.
Разом з цим, призначене покарання ОСОБА_7 , яке наближене до мінімального, не є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, зважаючи на тяжкість та повторність вчиненого злочину, особи обвинуваченої, наявності обтяжуючої обставини рецедиву злочинів.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, застосувавши до неї положення ст. 75, 76 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано обставини, які пом`якшують покарання, зокрема повне та беззаперечне визнання вини, сприяння розкриттю злочину на стадії досудового розслідування, наявність тяжкого захворювання на ВІЛ, а також те, що потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що претензій він не має, оскільки все викрадене йому повернуто, та не наполягає на застосуванні до обвинуваченої суворого покарання.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 зазначає, що Криворізький районний суд Дніпропетровської області виніс вирок, в той час як вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу на набрав законної сили, а згідно вимогам ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість з дня набрання вироком законної сили, тому суд першої інстанції повинен був застосувати положення п. 4 ст. 70 КК України за кожне покарання окремо.
До початку апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 відмовилась від раніше поданої апеляційної скарги.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримала доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення та просила її задовольнити в повному обсязі, не заперечувала щодо відмови обвинуваченої ОСОБА_7 від апеляційної скарги.
Обвинувачена та її захисник підтримали заяву ОСОБА_7 про відмову від апеляційної скарги, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Дані вимоги закону судом І інстанції дотриманні.
Враховуючи, що висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються, а тому доводи апеляційним судом не переглядаються.
Згідно статті 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти відмову від апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та продовжити апеляційний розгляд справи за апеляційною скаргою прокурора.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то апеляційний суд вважає їх безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального закону.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченої, яка незаміжня, дітей або інших осіб на утриманні не має, не працевлаштована, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває; з липня 2019 року перебуває на обліку у лікаря нарколога.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щиросердне каяття обвинуваченої, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 суд, відповідно до ст. 67 КК України визнає рецидив злочину.
Підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 положень ст.ст. 75 та 69 КК України, суд не знайшов, з чим погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції в повній мірі було враховано, всі обставини, на які прокурор посилається в апеляційній скарзі, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_7 неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних злочинів проти власності, на момент судового розгляду у ОСОБА_7 не знято та не погашено у встановленому законом порядку 8 судимостей, крім того жодного разу при звільненні від відбування покарання та з місць позбавлення волі після відбуття покарання не виконала покладені на неї обов`язки та продовжувала злочинну діяльність, виявила стійку протиправну поведінку, на шлях виправлення ставати не бажає, а тому призначення їй покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі є необхідним і достатнім для її виправлення та відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченою, так і іншими особами.
Доводи прокурора, що суд мав обрати більш тяжке покарання, враховуючи тяжкість та повторність вчиненого злочину, особи обвинуваченої, наявності обтяжуючої обставини рецедиву злочинів, колегія суддів, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, оскільки під час ухвалення вироку вказані обставини судом першої інстанції враховані, та саме з їх урахуванням у сукупності з іншими обставинами було призначено покарання обвинуваченій необхідне та достатнє для її виправлення і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Інших достатньо переконливих доводів для збільшення на один місяць строку покарання обвинуваченій ОСОБА_7 прокурором не наведено.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд не знаходить підстав для погіршення становища обвинуваченої з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі прокурора, оскільки судом призначене покарання є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, тому колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому підстав вважати, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України колегія судів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4