Категорія:ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2019 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта професійно-технічна, не працює, неодружений, на утриманні має неповнолітнього сина, судимий вироком Луцького міськрайонного суду від 09 квітня 2019 року за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, встановлений іспитовий строк 3 роки,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 09 квітня 2019 року, та остаточно визначено до відбуття ОСОБА_8 позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці без конфіскації майна.

Початок строку відбуття покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, 07 травня 2019 року, близько 17 год. 03 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, реалізовуючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу до відкритої території домоволодіння по АДРЕСА_2 через незамкнені двері проник в салон транспортного засобу марки "Део Ланос", червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , де за допомогою ключа, наявного в замку запалювання, привів в дію двигун автомобіля та розпочав рух останнім, таким чиномповторно незаконно заволодів транспортним засобом, вартістю 95305 грн. 75 коп., та який вподальшому, після наїзду на перешкоду (металеву драбину), ним залишений по АДРЕСА_2 .

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушенням права на захист. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені. Вважає що органами досудового слідства не зібрано достатньо доказів того, що в його діях є склад злочину, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України, оскільки він перегнав автомобіль на прохання потерпілого, що також підтвердив допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_10 . Просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину, а справу провадженням закрити.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечив скаргу та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, потерпілого, який просив зменшити покарання, при цьому категорично ствердив, що дозволу ОСОБА_8 на керування не давав і не просив того перегнати автомобіль, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність вчинення ОСОБА_8 незаконного заволодіння транспортного засобу, вчиненому повторно. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілого ОСОБА_7 про те, що дійсно 07 травня 2019 року він разом із обвинуваченим, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 святкували день ОСОБА_12 та розпивали алкогольні напої в приміщенні цеху. Вказав, що в той день нікому не дозволяв керувати його авто марки "Део Ланос", в тому числі ОСОБА_8 . Дані показання є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема і показаннями свідка ОСОБА_11 , протоколом огляду місця події від 07.05.2019, протоколом огляду з доданим диском від 08 травня 2019 року, який досліджував в судді першої інстанції, на якому знаходиться відеозапис подій, які мали місце 07 травня 2019 року, що зафіксовані на камеру відеоспостереження встановлену на території, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , з якого абачається, що саме ОСОБА_8 їде автомобілем та іншими доказами, яких піддавати сумніву в суду підстав немає.

Потерпілий, як під час досудового слідства, так і в суді послідовно розповідав про обставини вчиненого відносно нього злочину та пояснював, що дійсно обвинувачений незаконно заводів його транспортним засобом.

Окрім того, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному судді не встановлено підстав вважати, що потерпілий оговорює обвинуваченого, не наведені такі підстави і в апеляційній скарзі.

Показання потерпілого, разом з іншими послідовними показаннями свідка ОСОБА_11 в суді дають змогу відтворити всі обставини злочину, в тому числі щодо версій обвинуваченого про його невинуватість, а тому обґрунтовано в сукупності з іншими доказами, які суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні, покладені в основу обвинувального вироку, з чим погоджується і апеляційний суд.

Твердження обвинуваченого про порушення права на захист є безпідставними, оскільки останній отримав пам`ятку про права та обов`язки, як це передбачено нормами КПК України, та про що свідчить його розписка в матеріалах провадження (а.к.п. 17), також отримав копію обвинувального акту (а.к.п. 7).

Крім того, при розгляді справи в суді першої інстанції брав участь захисник ОСОБА_13 (а.к.п.14).

Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, по справі не виявлено.

Також, на думку апеляційного суду, свідок ОСОБА_10 при розгляді справи в суді першої інстанції змінив свої покази дані ним на досудовому слідстві з приводу того, що потерпілий просив обвинуваченого переставити авто, з метою уникнення відповідальності останнім. Крім того, потерпілий категорично заперечив дану обставину.

Доводи обвинуваченого, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку.

Таким чином, суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно незаконно заволодів транспортним засобом, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді