Справа № 202/1396/20
Провадження № 1-кс/202/1877/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
04 березня 2020 року м. Дніпро
Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості щодо якого 06 листопада 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000256 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
03 березня 2020 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання старшого слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна.
Дане клопотання, згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано слідчому судді 03 березня 2020 року.
Згідно з матеріалами клопотання, 28.09.2019 шахрайським шляхом, на підставі підроблених документів, невстановлена особа, знаходячись у приміщення кабінету приватного нотаріуса ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 заволоділа правом власності на майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.08.2004, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради квартира АДРЕСА_3 належало на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

22.04.2015 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська визначено, що частки ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 є рівними та складають по частці, припинивши право сумісної власності на зазначену квартиру.

Усі вказані особи були зареєстровані у вказаній квартирі, окрім цього малолітні діти ОСОБА_7 . Аль Омарі Рінад ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за частині квартири, що належить моїй ОСОБА_7 (копію довідки про реєстрацію місця проживання від 16.10.2019 №02.3-12/22671 та копію довідки про реєстрацію місця проживання від 16.10.2019 №02.3-12/22676 додаю).

29.09.2019 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_9 продав ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до показань потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вказаними особами ніяких довіреностей, які б уповноважували ОСОБА_9 на вчинення будь-яких дій з частками квартири за адресою: АДРЕСА_2 не видавались.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.09.2019 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 зареєструвала право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 за ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2019.

Таким чином у органа досудового розслідування на теперішній час наявно достатньо підстав вважати, що перереєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 виконана на підставі підроблених документів та без відома фактичних володільців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майном №202642914право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_12 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що існують достатні підстави вважати, що переоформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка являється предметом злочину і, як наслідок, речовим доказом, здійснювалось з порушенням чинного законодавства України, також особою яка на теперішній час володіє даним приміщенням, може бути здійсненне відчуження нерухомого майна, що перешкодить проведенню повного, швидкого досудового розслідування. Враховуючи вищевикладене виникла необхідність накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 як на предмет кримінального правопорушення, оскільки саме цей захід забезпечення кримінального провадження у даному випадку є найбільш доцільним та ефективним, оскільки будь-який інший захід не забезпечить схоронності майна та не попередить його відчуження.
Слідчий в судове засідання не з`явилася, натомість надала заяву, відповідно до якої просила здійснити розгляд клопотання без її участі, клопотання підтримала в повному обсязі.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання розглядається без виклику власника майна, оскільки це необхідне з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з матеріалів клопотання, постановою старшого слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 03 березня 2020 року квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000256 від 06.11.2019 року.
Відповідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Зважаючи, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, з метою збереження речових доказів та проведення необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні, а також те, що є достатні підстави вважати, що воно дійсно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, клопотання слідчого про накладення арешту на майно слід задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна - задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною його відчуження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.
Особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-ти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1