УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_2 щодо визнання позбавлення свободи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконним, в порядку ст.206 КПК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

заявника адвоката ОСОБА_2 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

детектива ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА :

В провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 08 листопада 2019 року надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 у порядку ст. 206 КПК України про визнання позбавлення свободи ОСОБА_3 незаконним.

Так, адвокат ОСОБА_2 повідомляє, що за наявною у нього інформацією у межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва, а саме у Київському слідчому ізоляторі тримається ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Незаконність позбавлення волі ОСОБА_3 на думку адвоката ОСОБА_2 полягає в тому, що після повідомлення особам, які представились як співробітники НАБУ, у присутності прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 , про внесення застави за ОСОБА_3 у визначеному розмірі, останні відмовились вчинити дії щодо перевірки вказаних відомостей та повідомили, що будуть доставляти ОСОБА_3 до Київського СІЗО.

Крім того, в ухвалі Апеляційної палати Вищого адміністративного суду, як зазначено заявником у скарзі, не вказано на який орган покладається обов`язок із доставлення ОСОБА_3 до місця попереднього ув`язнення, а тому заявник вважає, що співробітники НАБУ перевищили надані їм повноваження.

Також адвокат ОСОБА_2 звернув увагу у своїй скарзі на те, що в ухвалі Вищого адміністративного суду, як зазначено заявником у скарзі, відсутні будь-які посилання на те, у якому місці утримувати ОСОБА_3 , тому правових і законних підстав поміщувати його до будь-якої установи попереднього ув`язнення також не було.

З огляду на наведене адвокат ОСОБА_2 вважає, що позбавлення свободи особи, щодо якої було внесено заставу після її внесення, його конвоювання співробітниками НАБУ, які не мали на це процесуальних повноважень, поміщення ОСОБА_3 до СІЗО, при тому, що в ухвалі суду не було визначено конкретне місце ув`язнення, не відповідають завданням недопущення необґрунтованого примусу та забезпечення належної правової процедури, а тому має місце незаконне позбавлення ОСОБА_3 свободи.

Адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити. При цьому пояснив, що він не є представником або захисником ОСОБА_3 , скаргу подав від себе особисто.

Також адвокат ОСОБА_2 повідомив про те, що ОСОБА_3 був звільнений з Київського СІЗО 08.11.2019 у зв`язку із внесенням застави.

Крім того, адвокат ОСОБА_2 зазначив про те, що він звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення з цих підстав до Служби безпеки України та Державного бюро розслідувань.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 скаргу підтримав з мотивів у ній викладених та оголосив в судовому засіданні свої письмові пояснення. При цьому захисник також зазначив, що під час переміщення ОСОБА_3 з приміщення Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду України до приміщення ДУ «Київський слідчий ізолятор» до останнього було незаконно застосовано спеціальні засоби, а саме кайданки.

Старший детектив НАБУ ОСОБА_6 , який входить до групи детективів у кримінальному провадженні №0000348 від 24.04.2019, заперечив проти задоволення скарги адвоката ОСОБА_2 та пояснив наступне. Так, Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000348 від 24.04.2019 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України. Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду України від 02.11.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Генерального прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , обрано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 100 млн грн та покладено на нього ряд обов`язків. 07.11.2019 Апеляційною палатою Вищого антикорупційного суду України скасовано зазначену ухвалу від 02.11.2019 та постановлено нову ухвалу, якою ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі 90 млн грн.

Далі детектив зазначив, що згідно п.16 резолютивної частини вказаної ухвали від 07.11.2019 така ухвала підлягає негайному виконанню. Тому співробітники НАБУ здійснили конвоювання ОСОБА_3 до установи попереднього ув`язнення, якою є ДУ «Київський слідчий ізолятор».

У приміщенні ВАСУ після закінчення судового засідання 07.11.2019 захисник підозрюваного ОСОБА_3 продемонстрував копію платіжного документа нібито про внесення застави за ОСОБА_3 , однак оригінал співробітникам НАБУ або прокурору не надав, в судовому засіданні про факт внесення застави у розмірі 100 млн грн також не повідомив та відповідні документи суду не надав.

Старший детектив НАБУ ОСОБА_6 звернув увагу суду на те, що відповідно до вимог ч.4 ст. 202 КПК України лише службова особа установи попереднього ув`язнення вправі здійснювати перевірку документа, що підтверджує внесення застави, а відповідно на співробітників НАБУ такий обов`язок не покладається.

Крім того, детектив НАБУ просив врахувати, що КПК України не передбачає внесення до ухвали суду рішення про те хто має здійснювати конвоювання особи і де така особа має утримуватись під вартою.

З огляду на викладене старший детектив НАБУ ОСОБА_6 вважає скаргу адвоката ОСОБА_2 необґрунтованою та просить відмовити у її задоволенні.

Підозрюваний ОСОБА_3 в судові засідання на виклики не прибув, що не перешкоджає розгляду скарги адвоката ОСОБА_2 .

Вивчивши матеріали скарги та долучені до неї документи, заслухавши позицію заявника адвоката ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_5 , старшого детектива НАБУ ОСОБА_6 слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з положеннями ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Згідно п.18 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 КПК України - якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Як вбачається зі змісту скарги та долучених до неї матеріалів, Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000348 від 24.04.2019, за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

02.11.2019 ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду України відмовлено у задоволенні клопотання Генерального прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 та обрано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 100 млн грн та покладено на нього ряд обов`язків.

07.11.2019 Апеляційною палатою Вищого антикорупційного суду України скасовано ухвалу від 02.11.2019 та постановлено нову ухвалу, якою ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі 90 млн грн.

Відповідно до повідомлення першого заступника начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» від 26.11.2019 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був доставлений до установи о 00 год. 20 хв. 08.11.2019 та звільнений з-під варти 08.11.2019 о 18 год. 00 хв. на підставі довідки Вищого антикорупційного суду про надходження коштів, внесених у якості застави за ОСОБА_3 по справі №991/908/19 у сумі 100 000 000, 00 грн.

Таким чином на час судового розгляду скарги адвоката ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не утримується під вартою, а тому у слідчого судді не виникає обов`язку відповідно до ст. 206 КПК України постановити ухвалу, якою зобов`язати негайно доставити таку особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Більше того, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 був затриманий на виконання судового рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме на виконання ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду України від 07.11.2019, якою ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі 90 млн грн.

За таких обставин слідчий суддя не вбачає правових підстав для визнання позбавлення ОСОБА_3 свободи незаконним.

Окрім того, зі змісту скарги адвоката ОСОБА_2 вбачається, що останній оскаржує законність затримання ОСОБА_3 та поміщення його до ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Так, відповідно до ст.26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Главою 26 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження, до переліку, яких не віднесено скарги на незаконне затримання.

Частиною 2 ст.303 КПК України, передбачено, що інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 36, ч.5 ст. 40 КПК України прокурор або слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Отже КПК України не наділяє слідчого суддю повноваженнями щодо визнання затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину, незаконним.

При вирішенні даного питання, слідчий суддя враховує також і правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно якої положення ст.206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Тобто наведене свідчить про те, що така скарга адвоката ОСОБА_2 про визнання позбавлення свободи ОСОБА_3 незаконним з огляду на нібито порушення процедури його затримання, не може бути предметом розгляду в порядку ст.206 КПК України.

Крім того, слідчим суддею враховується, що за повідомленням адвоката ОСОБА_2 ним подано заяви про вчинення кримінальних правопорушень у зв`язку із незаконним, на думку адвоката, затриманням ОСОБА_3 та поміщенням його до ДУ «Київський слідчий ізолятор» до Служби безпеки України та Державного бюро розслідувань, а тому вказані обставини підлягають з`ясуванню в межах здійснення досудового розслідування, за наслідками якого доводам заявника має бути надана належна правова оцінка.

Отже враховуючи наведене вище, скарга адвоката ОСОБА_2 у порядку ст. 206 КПК України про визнання позбавлення свободи ОСОБА_3 незаконним не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 29, 55 Конституції України, ст.ст. 3, 8, 9, 12, 42, 206, 208, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И Л А:

Скаргу адвоката ОСОБА_2 щодо визнання позбавлення свободи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконним, в порядку ст.206 КПК України залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст оголосити 17 грудня 2019 року о 08 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1