Дата документу 24.12.2019 Справа № 331/2887/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/444/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/2887/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Таганрог, Ростовської області, РФ, українцю, громадянину України, який має не повну середню освіту, одруженого, однак із родиною фактично не мешкає, офіційно не працевлаштованому, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 27.01.2000 Запорізьким р/с Запорізької обл. за ч.3 ст.81, ч.2 ст.142 КК України (в ред. 1960 р.) до 5 р. п/в з випробувальним строком 3 р.
- 06.03.2001 Запорізьким р/с Запорізької обл. за ч.2 ст.142, ч.2 ст.140, ст.42 КК України (в ред. 1960 р.) до 5 р. п/в, на підставі ст.43 КК України до 6 р. п/в. з конфіскацією майна, 26.07.2006 умовно-достроково звільнений, невідбутий строк покарання 2 міс. 16 днів;
- 21.04.2011 Ленінським р/с м. Запоріжжя за ч.1 ст.368 КК України до штрафу 12750 грн.;
- 24.10.2011 Комунарським р/с м. Запоріжжя за ч.1 ст.321 КК України до 1 р. п/в.;
- 15.02.2012 Запорізьким р/с Запорізької обл. за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до 3 р п/в, на підставі ч.4 ст.70 КК України до 3 р. та 1 міс. п/в з позбавленням права обіймати орган. - розпор. посади строком на 1 рік;
- 19.04.2012 Комунарським р/с м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 3 р. п/в, на підставі ч.4 ст.70 КК України до з р. та 2 міс. п/в з позбавленням права обіймати орган. - розпор. посади строком на 1 рік, 05.03.2014 умовно-достроково звільнений, невідбутий строк покарання 9 міс. 13 днів;
- 31.10.2014 Комунарським р/с м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 1 р. та 1 міс. п/в, на підставі ч.1 ст.71 КК України до 1 р. та 2 міс. п/в, 01.04.2016 звільнений по відбуттю строку покарання;,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 4747 грн.

Згідно зі змістом вироку, 29 вересня 2017 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , будучи особою, раніше засудженою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, знаходячись біля буд.49-А по вул. Козачій в м. Запоріжжі побачив ОСОБА_10 який прямував в сторону парку «Перемоги» та слухав музику на мобільному телефоні. У цей час у ОСОБА_7 раптово виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення із застосуванням насилля, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилось в тому, що ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_10 , який в цей момент знаходився біля буд.49-А по вул. Козачій в м. Запоріжжі, та правою рукою наніс останньому один удар в область обличчя, спричинивши тим самим фізичний біль. Після цього, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, шляхом ривку, відкрито викрав з правої руки ОСОБА_10 майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме відкрито викрав майно на загальну суму 4747 грн. Після чого, утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_7 зник з місця вчинення злочину.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, вважає, що суд першої інстанції не врахував пом`якшуючі обставини, які могли вплинути на вирок. Крім того, судом не врахував, що в нього на утриманні знаходиться неповнолітня дитина. Просить пом`якшити призначене судом покарання.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність вини ОСОБА_7 , кваліфікацію йог дій, вважає, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок м`якості. Прокурор вважає, що судом при призначенні покарання належним чином не враховано дані про особу обвинуваченого, тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, призначене ОСОБА_7 покарання є надто м`яким. Судом не прийнято належним чином, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, не працює, не навчається, легальних джерел заробітку не має.

Крім того, судом не вказано у вироку про наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочину.

Просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримав свою скаргу; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу процесуального прокурора та заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого і прокурора задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими та учасниками провадження не оспорюються.

Зі змісту обох апеляційних скарг вбачається, що апелянти фактично порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог щодо призначення покарання.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинений злочин, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини проти власності, що свідчить про схильність до злочинної діяльності, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працював. Наявність обставин, які пом`якшують, а саме щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Усі обставини, про які зазначали апелянти були враховані судом при призначенні покарання.

Так, доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не врахував пом`якшуючі обставини, які могли вплинути на вирок, а також не врахував, що в нього на утриманні знаходиться неповнолітня дитина, не дає підстав для призначення більш м`якого покарання, адже судом воно (покарання) було призначено в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України. Разом з тим, суд першої інстанції належним чином врахував вказані в скарзі обставини. Стосовно перебування на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, судом встановлено, що обвинувачений одружений, однак із родиною фактично не мешкає.

Факт того, що у тексті вироку окремо не вказано про обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочинів, не свідчить про хибність висновків суду в частині розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, адже фактично ця обставина врахована, однак зазначена як наявність у них судимостей.

Отже, висновок суду щодо розміру покарання призначеного обвинуваченому, є обґрунтованим.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Підстав для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України не вбачається.

Доводи, зазначені в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3