Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1021/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №288/1021/18 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 та прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2020 року відносно

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеною ухвалою ОСОБА_10 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу ПрАТ «Каштан», якщо він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилитиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Кримінальне провадження №0000221 по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч.1 ст.122 КК України - закрито.
Позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину залишено без розгляду.
Як зазначено судом в оскаржуваній ухвалі, відповідно до обвинувального акту, 07 липня 2018 року, близько 00 год. 30 хв., у ОСОБА_10 на прилеглій території до будинку культури по АДРЕСА_2 на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_10 , перебуваючи 07 липня 2018 року, близько 00 год. 30 хв. на прилеглій території до будинку культури по АДРЕСА_2 умисно наніс удар ладонею лівої руки в обличчя ОСОБА_7 від якого останній впав до низу. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_10 , дочекавшись поки ОСОБА_7 встав, знову умисно наніс йому два удари кулаком правої та лівої руки в обличчя, після чого ОСОБА_10 повалив на землю ОСОБА_7 і умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя. Після того, як ОСОБА_7 піднявся і сів на асфальтоване покриття, ОСОБА_10 підійшов до нього ззаду і наніс удар правою ногою в обличчя від якого останній втратив свідомість.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-лицевої травми - садна обличчя, травматичний двобічний відкритий злам нижньої щелепи в ділянці 5-12 зубів та закритий злам лівого суглобового відростка нижньої щелепи, струс головного мозку, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості як такі, що не є небезпечними для життя, але призвела до тривалого розладу здоров`я.
Вищевказані дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, як незаконну, та постановити обвинувальний вирок. При цьому, наголошує, що ОСОБА_12 щиро не розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, хоча і не заперечував, що умисно наніс удар ногою в голову в область обличчя потерпілому, але в той же час заперечував фактичні обставини справи, встановлені досудовим слідством. Крім того, ОСОБА_12 не визнав цивільний позов, в ході досудового слідства та в ході судового розгляду справи, обвинувачений не відшкодовував заподіяної ним шкоди, лише в 2020 році, в цілях уникнення від міри покарання, відшкодував лише 4 тисячі гривень із них 2 тисячі матеріальної шкоди та 2 тисячі моральної шкоди. Наголошує, що хоча клопотання колективу про взяття на поруки обвинуваченого ОСОБА_13 відповідає вимогам ст.47 КК України, однак щире каяття обвинуваченого ОСОБА_14 , на яке суд першої інстанції посилається в ухвалі як на один із елементів підстави звільнення від кримінальної відповідальності, не відповідає самій суті даного поняття, з огляду на показання обвинуваченого, наданих у судовому засіданні, який цивільний позов не визнав, відмовився відшкодовувати моральні збитки, що вказує на невизнання обвинуваченим наслідків злочинних дій та відмову в їх усуненні.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, як незаконну, а своїм рішенням призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. При цьому, зазначає, що підставою для звільнення, у відповідності до ст.47 КК України, є щире каяття особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом та виправити свою поведінку. Звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України можливе лише за його щирого каяття у вчиненому злочині, проте така обставина в оскарженій ухвалі носить лише формальний характер. Звертає увагу, що під час розгляду судом справи за обвинуваченням ОСОБА_10 потерпілим заявлено цивільний позов про відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди у розмірі 1700 грн. та моральної шкоди у розмірі 50000 грн., обвинуваченим у повному обсязі відшкодовано ж матеріальну шкоду та частково, у розмірі 4000 грн., моральну шкоду потерпілому. Разом з тим, судом першої інстанції при винесенні рішення не обґрунтовано достатність відшкодованої обвинуваченим завданої моральної шкоди злочином, не встановлено ознак щирого каяття в обвинуваченого ОСОБА_10 та підстав для застосування ст.47 КК України.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримує апеляційні вимоги потерпілого та просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та постановити обвинувальний вирок.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвокатів, обвинуваченого, потерпілого думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу прокурора задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілого - частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції не в повному обсязі.
Так, згідно із ст.47 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку. У разі порушення умов передачі на поруки особа притягається до кримінальної відповідальності за вчинений нею злочин.
Звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Клопотання має бути оформлене протоколом загальних зборів колективу, який долучається до справи. За наявності зазначених обставин, а також належно оформленого клопотання суд вправі звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу.
При цьому, звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінально-процесуальним законодавством відмова держави в особі компетентних органів від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування до неї примусу у вигляді заходів кримінально-правового впливу.
Крім того, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки може мати місце за сукупності таких умов; 1) особа вчинила злочин вперше; 2) діяння належить до злочинів невеликої або середньої тяжкості; 3) особа, яка вчинила злочин, щиро покаялася; 4) колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи; 5) особа, яка вчинила злочин, не заперечує проти закриття кримінальної справи за даною нереабілітуючою підставою.
Як убачається з матеріалів провадження №288/1021/18 до суду першої інстанції від трудового колективу ПрАТ «Каштан» надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з передачею останнього на поруки вище зазначеному трудовому колективу, з долученим витягом з протоколу загальних зборів даного трудового колективу від 15.01.2020 року, характеристикою, довідкою про місце роботи (т.2 а.п.12-15).
У відповідності до змісту клопотання трудового колективу ПрАТ «Каштан» (т.2 а.п.15), воно включає - вмотивоване прохання колективу звільнити від кримінальної відповідальності особу обвинуваченого ОСОБА_10 , яка вчинила злочин, і передати її йому на поруки, та відповідні зобов`язання колективу, а саме зобов`язання трудового ПрАТ «Каштан» здійснювати заходи спрямовані на недопущення вчинення останнім нових злочинів.
Проте, на думку суду апеляційної інстанції, у вище зазначеному клопотанні відсутнє належне обов`язкове визначення взаємних зобов`язань колективу і обвинуваченого ОСОБА_10 протягом строку поруки.
Так, з одного боку, колектив зобов`язується взяти особу під контроль і здійснювати щодо неї заходи виховного характеру, в свою ж чергу, і ця особа зобов`язується виправдати довіру колективу законослухняною поведінкою та сумлінною працею на підприємстві, в установі або організації, не ухилятися від заходів виховного характеру колективу, дотримуватися правил співжиття в побуті та громадських місцях тощо
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає клопотання трудового колективу ПрАТ «Каштан» про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності невідповідним вимогам ч.1 ст.47 КК України, що залишилось по-за належною оцінкою суду першої інстанції.
Окрім того, обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за вимогами ст.47 КК України є щире каяття особи, яка вчинила злочин невеликої чи середньої тяжкості, однак судом першої інстанції також не було надано належної оцінки даній обставині та не наведено в судовому рішенні мотивів, на підставі яких ґрунтується висновок суду про встановлення факту щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_10 .
Апеляційний суд звертає увагу, що факт формального визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не є тотожним поняттю «щире каяття», оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що, зокрема, повинно виражатися і в намаганні особи відшкодувати завдані своїми злочинними діями збитки (матеріальну та моральну шкоду), тобто, беззаперечне бажання виправити наслідки вчиненого, що поведінкою ОСОБА_10 підтверджено не було.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що протягом значного часу як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду провадження в суді першої інстанції (з липня 2018 року), обвинуваченим ОСОБА_10 не вживались достатні заходи на примирення з потерпілим та відшкодування останньому заподіяної шкоди.
Як вважає апеляційний суд, вище зазначене в своїй сукупності беззаперечно ставить під сумнів сам факт щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_15 .
Доводи зазначені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого в частині звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності є обґрунтованими. Суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_15 від кримінальної відповідальності у зв`язку із передачею його на поруки трудовому колективу, зазначених обставин не врахував, не надав їм належної оцінки, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального закону.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неналежним чином перевірив та проаналізував усі зібрані у справі докази та постановив ухвалу з істотним порушенням кримінального закону, а тому така ухвала суду підлягає скасуванню з направленням матеріалів даного кримінального провадження в суд першої інстанції на новий судовий розгляд, в процесі якого суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини цього провадження, та за результатами якого постановити судове рішення з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону.
За наведених обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, скарга потерпілого часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2020 року відносно ОСОБА_10 скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч.1 ст.122 КК України в Андрушівському районному суді Житомирської області.
Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :