Провадження № 11-кп/824/58/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
16 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2019 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09 січня 2018 року більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 05 жовтня 2017 року приблизно о 15-й годині ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ак. Туполєва, 20-Е, звернув свою увагу на раніше невідомого йому неповнолітнього ОСОБА_9 , який йшов та розмовляв по мобільному телефону. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «Lenovo А 536» чорного кольору, яким користувався неповнолітній ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення та обернення на свою користь чужого майна, 05 жовтня 2017 року приблизно о 15-й годині за адресою: м. Київ, вул. Ак. Туполєва, 20-Е ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_10 та відкрито викрав мобільний телефон марки «Lenovo А 536» чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ІМЕІ 2: НОМЕР_2 вартістю 1199 гривень 11 копійок, на якому знаходився гумовий чохол чорного кольору вартістю 46 гривень 67 копійок та в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» за абонентським номером НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_10 , та належить ОСОБА_11 . Всього, повторно відкрито викравши майно, яке належить ОСОБА_11 , на суму загальну суму 1245 гривень 67 копійок, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2019 року та направити справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. Вирок суду вважає незаконним та таким, що ухвалений із допущенням істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу зазначає, що судом не було враховано наявність кількох обставин що пом`якшують покарання, що на його думку, що було підставою для застосування ст. 69 КК України, проте суд не взяв до уваги зазначені обставини та застосував максимальний строк, передбачений санкцією статті. Крім того, зазначає, що суд позбавив його права виступати в судових дебатах та можливості виступити з останнім словом. Зазначені обставини, на його думку, є підставами для скасування вироку суду.
Від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на зазначений вирок Шевченківського суду м. Києва від 25.09.2019 року також надійшла апеляційна скарга, в якій просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09.01.2018 року, більш суворим визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки 1 місяць. Вирок суду вважає необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального права. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції фактично не було взято до уваги наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому не було застосовано закону про кримінальну відповідальність, який, на його думку, підлягає застосуванню.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який не підтримавши свою апеляційну скаргу, просив задовольнити апеляційну скаргу свого захисника, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого злочину, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченого, який свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним інкримінованого злочину.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину за зазначених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам даного провадження.
Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особаси.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше судимий, в тому числі і за грабіж, злочин вчинив повторно; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання; ставлення обвинуваченого до скоєного, обставини, що впливають на покарання, в тому числі і ті, на які захисник обвинуваченого послався в апеляційній скарзі, а саме - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах ч. 2 ст. 186 КК України.
Посилання адвоката у своїй апеляційній скарзі на наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин, що, на його думку, є всі підстави для призначення покарання наближене до найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України є необґрунтованими, оскільки з аналізу особи обвинуваченого - як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також зважаючи, що обвинувачений неодноразово був засуджений за вчинення злочинів проти власності - грабежі, розбій, що доводить його небажання стати на шлях виправлення та не дає підстав для застосування найнижчої санкції, передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Всі обставини, на які посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, були у повному обсязі враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину апелянтами не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції позбавив його права виступити в судових дебатах та можливості виступити з останнім словом, є надуманими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції надавалась можливість і обвинувачений скористався своїм правом виступити в судових дебатах та останнім словом.
Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування вироку, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: