Номер провадження: 11-кп/813/1255/20
Номер справи місцевого суду: 510/1125/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції Одеського апеляційного суду з Ізмаїльським слідчим ізолятором, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ренійського районного суду Одеської області від 27.01.2020 року у кримінальному провадженні №0000205, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.05.2018 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , судимого 24.04.2018 року Ренійським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на один рік з іспитовим строком на один рік,-

визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України приєднано частину невідбутого покарання, призначеного за попереднім вироком Ренійського районного суду Одеської області від 26.04.2018 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту у залі суду.
Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів по справі.

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 05.05.2018 року, приблизно о 15:00 годин більш точний час не встановлено, перебуваючи на вул. Одеська у м. Рені Одеської області, з метою таємного викрадення чужого майна, проник до двору домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав велосипед марки «Україна» темно-синього кольору, вартістю 720 гривень, який належить ОСОБА_9 .
У подальшому ОСОБА_7 з місця події зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 720 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду необґрунтованим та незаконним. Просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому обвинувачений послався на допущені істотні порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України та не роз`яснення наслідків застосування дослідження доказів в неповному обсязі, що обмежує його право на апеляційне оскарження. При цьому обвинувачений послався на наявність у нього ряду тяжких хвороб, сприяння ним розкриттю злочину, перебування на його утриманні матері та двох неповнолітніх дітей та в тому числі на відсутність спричинених злочином матеріальних збитків та моральної шкоди.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дає можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань, зокрема, є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, аудіозапису судового засідання та оскаржуваного вироку суду першої інстанції, справа у суді першої інстанції розглядалась відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України, після виконання дій передбачених ст. 348 КПК України.

При цьому, головуючий в суді першої інстанції з`ясувала факт підтвердження обвинуваченим скоєння ним злочину за обставин, що викладені в обвинувальному акті і відмови останнього від надання показів.

В подальшому, прокурором було запропоновано визначити порядок дослідження доказів шляхом дослідження лише письмових доказів, без допиту в судовому засіданні свідків правопорушення, з урахуванням визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї винуватості у вчинені інкримінованого йому правопорушення. Обвинувачений погодився з запропонованим прокурором порядком, вказавши при цьому, що не оспорює показання свідків у кримінальному провадженні.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, суддею суду першої інстанції було ухвалено рішення щодо затвердження заявленого прокурором обсягу та порядку дослідження доказів, а саме шляхом дослідження лише письмових доказів.

При цьому, порядок дослідження доказів у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України не визначався, та наслідки проведення судового розгляду у такому порядку обвинуваченому не роз`яснювався.

Таким чином, доводи обвинуваченого щодо розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та не роз`яснення наслідків застосування дослідження доказів в неповному обсязі, що обмежує його право на апеляційне оскарження не знайшли свого підтвердження.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КПК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КПК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КПК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконанні в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував дані про особу винного, який на обліку у наркологічному диспансері не перебуває, знаходиться на обліку у протитуберкульозному кабінеті поліклінічного відділення Ренійської ЦРЛ, негативну характеристику за місцем проживання, висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого обвинувачений має дуже високий рівень небезпеки для суспільства, а також враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину в період іспитового строку, оскільки він, будучи звільненим від відбування призначеного покарання з іспитовим строком за вироком Ренійського районного суду Одеської області від 24.04.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став, та в період іспитового строку, повторно скоїв умисний тяжкий корисливий злочин.

При цьому судом першої інстанції визнано пом`якшуючою покарання обставиною - щире каяття, а обтяжуючою рецидив злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що перевиховання і виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, в тому числі з застосуванням положень ст.71 КК України за сукупністю злочину та частково приєднання призначеного покарання, яким обвинувачений засуджений вироком Ренійського районного суду Одеської області від 26.04.2018 року.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання, в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Твердження обвинуваченого щодо наявності у нього ряду хронічних захворювань, перебування на його утриманні матері та двох неповнолітніх дітей, з урахуванням обставин скоєного правопорушення, даних про особу обвинуваченого та усіх в сукупності встановлених судом обставин, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на їх підтвердження, окрім ряду хронічних захворювань відсутні відповідні докази та з огляду на вимоги апеляційної скарги, в якій не ставиться питання щодо пом`якшення призначеного покарання, ці обставини не можуть бути прийняті до уваги.

Апеляційний суд вважає, що покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та за розміром є законним і справедливим, а тому доводи обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання даних про його особу та пом`якшуючих обставин не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни або скасування вироку в цій частині.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, у відповідності з вимогами п.1 ч.1 ст.407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ренійського районного суду Одеської області від 27.01.2020 рокув кримінальному провадженні № 0000205, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.05.2018 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4