Справа № 734/1516/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/94/20
Категорія - ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000767 від 11 листопада 2018 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2019 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Олишівка, Чернігівського району, Чернігівської області, з загальною середньою освітою, працюючого в Косачівському лісництві ДП «Остерське лісове господарство» - лісорубом, проживаючого в цивільному шлюбі, маючого неповнолітню дитину, в силу ст. 89 КК України не судимий,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області 11 жовтня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 13 листопада 2018 року, та, на підставі ст. 72 КК України, вказаний строк попереднього ув`язнення зараховано йому в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обраний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , у виді тримання під вартою, залишено до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 8663 грн. 70 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, в якій просить його переглянути, а в доповненнях до поданої апеляційної скарги просить звернути увагу на те, що потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції показав, що нічого не пам`ятає з приводу досліджуваних подій, а при дослідженні сечі та крові останнього було виявлено етанол к концентрації: в крові 3,13 г/л, а в сечі 1,99 г/л, що відповідає тяжкому отруєнню алкоголем.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 , 11 листопада 2018 року близько 18 год. 30 хв. знаходячись на вулиці біля магазину, який розташований за адресою: вул. Центральна, буд. 53, с. Короп`є, Козелецького району, Чернігівської області, з мотивів особистих неприязних відносин, з метою умисного вбивства потерпілого ОСОБА_9 усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій та незворотність їх наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 й бажаючи їх настання, умисно, здійснив з вогнепальної зброї, а саме: одноствольної, гладкоствольної мисливської рушниці моделі ЗК №4645 виробництва СРСР з саморобно виготовленим ложе з прикладом, яку заздалегідь узяв з собою, постріл в живіт ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді вогнепального глибокого, сліпого, відкритого, проникаючого поранення передньої черевної стінки (живота) з множинними ушкодженнями тонкого та товстого кишечнику, крила лівої здухвинної кістки з розчавленням поперекових м`язів, які за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення відносяться до тяжкого ступеню тілесних ушкоджень. Вважаючи, що виконав усі дії, які є необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_8 залишив місце події, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілого було доставлено до Козелецької районної лікарні, де останньому своєчасно надано медичну допомогу.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , який визнав свою вину у вчиненні ним кримінального караного правопорушення та просив призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, позицію його захисника-адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала викладені її підзахисним апеляційні вимоги, думку прокурора, який просив залишити вирок місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Виходячи з того, що обвинуваченим ОСОБА_8 не ставиться під сумнів кваліфікація та доведеність його у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а тому, колегія суддів вважає недоцільним перевірку фактичних обставин справи в апеляційному порядку.

Перевіряючи доводи викладені в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 внаслідок суворості, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Виходячи з дослідження вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за умисні дії які виразились у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті потерпілому, яке не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тобто за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі на визначений санкцією інкримінуємої статті строк, а саме, у виді позбавлення волі на 7 років 6 місяців.

При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але визнав та врахував як обставини, що пом`якшують покарання за вчинення даного кримінального правопорушення, а саме: з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину та часткове добровільне відшкодування завданого збитку, так і зважив на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , про зайву суворість призначеного йому покарання за вчинений ним злочин, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів і пояснень обвинуваченого, які він надавав при апеляційному розгляді, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при призначені покарання те, що він визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, допомагав у розкритті злочину під час досудового розслідування, не повно дослідив матеріали органу пробації.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи обвинуваченого, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Таким чином, апеляційні вимоги ОСОБА_8 про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених апелянтом доводів, належить вважати безпідставними, оскільки носять суто суб`єктивний характер.

Твердження обвинуваченого, висловлене ним під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, що призначене йому судом першої інстанції покарання є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при його призначені, місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. ч. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, при цьому, до його призначення підійшов з дотриманням принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував позицію обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, який вчинений умисно проти життя та здоров`я особи, при цьому дослідив дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що ОСОБА_8 за місцем колишньої роботи характеризується позитивно, перебуває у цивільному шлюбі та має неповнолітню дитину, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, при цьому, суд також взяв врахував позицію потерпілого, який при визначенні виду та міри покарання послався на розсуд суду

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України з альтернативними видами покарань.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що, підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3