ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1921/20 Справа № 211/3934/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 квітня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001247 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озери Озерського району Московської області РФ, росіянина, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :
За ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 квітня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 25 червня 2020 року включно.
Суд мотивував своє рішення тим, що залишаючись на свободі, обвинувачений може продовжити переховуватись від суду, тим самим перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню, виконанню процесуальних рішень. Зазначені обставини підтверджують наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України і свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів
В апеляції:
- захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування зазначив про відсутність заявлених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також про помилковість рішення суду стосовно того, що більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові № 459/3502/19, провадження № 51-701км20 від 11 березня 2020 року, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до положень ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
За вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
Доводи в апеляції про недоведеність необхідності обрання саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, і наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними і необґрунтованими.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, не одружений, офіційно не працює, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків. Після зміни обвинуваченому ухвалою суду від 25.07.2019 року запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання ОСОБА_6 до суду перестав з`являтись, оголошені судом приводи не виконувались через неможливість встановлення місця знаходження обвинуваченого, внаслідок чого останній ухвалою суду від 08.10.2019 року був оголошений в розшук та провадження було зупинене. Судом також було враховано, що залишаючись на свободі, ОСОБА_6 може продовжити переховуватись від суду, тим самим перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню, виконанню процесуальних рішень, у зв`язку з чим, за висновком суду підстав для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного захожу на даній стадії процесу не вбачається, оскільки вони не зможуть забезпечити належну його процесуальну поведінку.
Існування зазначених вище обставин у їх сукупності, на переконання колегії суддів, виправдовує перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали суду першої інстанції не встановлено, застосований запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд прийшов до висновку, що оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 квітня 2020 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4