Справа №574/1271/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/228/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2019 року, якою йому відмовлено у задоволенні клопотання про визнання покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що порушує ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, -

ВСТАНОВИЛА:

До Буринського районного суду Сумської області звернувся ОСОБА_8 , засуджений 15.12.2004 року вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 357 КК України до довічного позбавлення волі, із двома клопотаннями, що були об`єднані в одне провадження, в яких просив суд визнати призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі, яке не має умовно-дострокового звільнення і будь-якого обмеження в часі таким, таким що порушує ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцію України та принижує його гідність, приводить до тортур і нелюдському покаранню. Також просив замінити невідбуту частину покарання на певний альтеративній строк позбавлення волі, застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та звільнити його від покарання у виді довічного позбавлення волі. В подальшому, в судовому засіданні ОСОБА_8 клопотання уточнив, просив визнати, що покарання у виді довічного позбавлення волі порушує ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновки ЄСПЛ викладені в рішеннях «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» та «Петухов проти України», від решти заявлених в клопотанні вимог відмовився.

25.10.2019 року ухвалою Буринського районного суду Сумської області у задоволенні вказаного клопотання засудженого ОСОБА_8 відмовлено, оскільки поставлене засудженим питання що покарання у виді довічного позбавлення волі порушує ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 28 Конституції України, не може бути предметом розгляду суду в порядку виконання вироку і перебуває поза компетенцією суду першої інстанції, який не вправі перебирати на себе властиві Конституційному Суду України повноваження.

Не погодившись з таким рішенням районного суду засуджений ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду зі скаргою в якій просив винести ухвалою, якою ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 25.10.2019 року скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог стверджував, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є незаконним, необґрунтованим, немотивованим та таким, що винесене з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, Конституції України та Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод. На переконання засудженого, суд першої інстанції мав всі законні повноваження для винесення ухвали якою б він врахував європейську практику та рішення Європейського суду з прав людини і основоположних свобод, суд мав визнати факт та встановити те, що покарання у виді довічного позбавлення волі порушує ст. 3 Конвенції та ст. 28 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, які просили їх задовольнити та постановити ухвалу, якою скасувати ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 25.10.2019 року, а матеріали кримінального провадження просив направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд, думку прокурора, який проти задоволення вимого апеляційної скарги засудженого заперечив, просив оскаржувану ухвалу суду залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України - судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 , засуджений 15.12.2004 року вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 357 КК України до довічного позбавлення волі.

До Буринського районного суду Сумської області засуджений звертався із двома клопотаннями в яких просив суд визнати призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі, яке не має умовно-дострокового звільнення і будь-якого обмеження в часі таким, таким що порушує ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцію України та принижує його гідність, приводить до тортур і нелюдському покаранню. Також просив замінити невідбуту частину покарання на певний альтеративній строк позбавлення волі, застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та звільнити його від покарання у виді довічного позбавлення волі.

Між тим, в подальшому, ОСОБА_8 клопотання уточнив і просив суд першої інстанції визнати, що покарання у виді довічного позбавлення волі порушує ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновки ЄСПЛ викладені в рішеннях «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» та «Петухов проти України». Від решти заявлених в клопотанні вимог відмовився.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2019 року у задоволенні вимог вказаного клопотання засудженого судом було відмовлено.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та зміст доводів апеляційної скарги засудженого, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, посилання засудженого ОСОБА_8 на порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні ЄСПЛ від 09.07.2013 у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» (Vinter and others v. the United Kingdom) заяви № 66069/09, 130/10 та 3896/10) у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі носять абстрактний характер і не ґрунтується на засадах національного законодавства, тому колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Зокрема, законом України про кримінальну відповідальність на цей час фактично передбачена можливість заміни засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років актом про помилування (ст. 87 КК), тобто законодавцем гарантовано право засудженого до найсуворішого виду покарання бути «достроково звільненим», але за наявності певних обставин та рішення глави держави, що не суперечить Конвенції та вказаному рішенню ЄСПЛ. При цьому колегія суддів враховує, що національним законодавством України не передбачено будь-якого іншого способу вирішення порушеного засудженим ОСОБА_8 питання.

Посилання в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_9 щодо не врахуванням судом дійсних підстав його звернення до суду, а саме наявність рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України», відповідно до якого довічне позбавлення волі у тому виді, що існує в Україні, є жорстоким поводженням, та його застосування суперечить нормам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає необрунтованими, оскільки судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, дане рішення ЄСПЛ було враховане.

Разом з тим, доводи засудженого стосовно того, що його покарання має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме рішенню Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України» є безпідставними, оскільки можливість заміни покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п.36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Пєтухов проти України», зміст якого зводиться до того, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що встановлені Європейським судом з прав людини порушення, на які посилається в апеляційній скарзі засуджений, перш за все, стосуються обов`язку держави виконати рішення ЄСПЛ, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням. Враховуючи баланс інтересів щодо довічно ув`язнених, слід також приймати до уваги, що це зазвичай особи, які скоїли особливо тяжкі злочини насильницькі злочини, є жертви, які від них постраждали, є незворотні наслідки у вигляді смерті певних осіб, тому держава має створити певний правовий механізм, який дасть розуміння довічно ув`язненим, що за сукупності певних умов їх питання буде переглянуто.

Частина 1 ст.64 КК України передбачає, що довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Частина 2 ст.87 КК України встановлює, що актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років, стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ч.7 ст.151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів констатує, що на теперішній час в державі відсутня процесуальна процедура заміни покарання особі, яка засуджена до довічного позбавлення волі, або умовно-дострокове звільнення такої особи, але на теперішній час в України існує інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, що в повній мірі відповідає вимогам міжнародного та національного права, тому незгода засудженого з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності в Україні механізму заміни покарання на більш м`яке для довічного позбавлення волі та не відповідність їх нормам міжнародного та національного права є безпідставними.

За таких обставин доводи засудженого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про те, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального права є безпідставними, а рішення суду є обґрунтованим і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2019 року, якою засудженому ОСОБА_8 , відмовлено у задоволенні клопотання про визнання покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що порушує ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4