ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/62/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - ОСОБА_7 ,

потерпілих - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

при секретарі - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження № 11-кп/817/69/20 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області, проживаючого АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК до пяти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на строк три роки.

Зараховано ОСОБА_6 в строк призначеного покарання термін його попереднього увязнення , що становить 1(один) день.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз, вирішено питання про речові докази та скасування арешту на майно.

Цивільний позов прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Тернопільської університетської лікарні про стягнення витрат на лікування потерпілого задоволено, стягнуто з ОСОБА_6 на користь Тернопільської університитеської лікарні 832 гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 , яка діє в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про стягнення матеріальної і моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у сумі 300000 грн, на користь ОСОБА_14 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_10 моральну шкоду у сумі 300000 грн. та шкоду, спричинену внаслідок втрати годувальника з 23 вересня 2018 року щомісячно по 7875 грн. до досягнення нею повноліття. Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_13 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_10 моральну шкоду у сумі 300000 грн. та шкоду, спричинену внаслідок втрати годувальника з 23 вересня 2018 року щомісячно по 7875 грн. до досягнення ним повноліття.

Позови ОСОБА_9 та ОСОБА_11 про стягнення моральної та майнової шкоди задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого на їх користь по 150000 грн. моральної шкоди та шкоду, спричинену внаслідок втрати годувальника з 23 вересня 2018 року щомісячно по 7875 грн. довічно.

Позов ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого на його користь 300000 грн. моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, 12 травня 2018 року о 4 год 30 хв. водій ОСОБА_6 в порушення вимог п. 2.9(а) ПДР України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року перебуваючи в стані алкогольного спяніння керував технічно справним автомобілем Шевроте Такума 2.0, р.н. НОМЕР_1 та із пасажирами ОСОБА_15 і ОСОБА_16 рухався проїзною частиною дороги Т-20-20/М-19/(Мишкодвичі)-Дружба, зі сторони м.Тернополя в напрямку с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської обалсті. Під час руху водій вказаного автомобіля ОСОБА_6 внаслідок алкогольного спяніння не був достатньо уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п.2.3(б,д) ПДР України. Унаслідок цього і в порушення вимог п.1.10 (в частині визначення понять безпечна швидкість, дорожні умови, дорожня обстановка та виконання їх вимог і п.12.1 ПДР України, водій ОСОБА_6 під час проїзду ділянки вказаної автодороги із заокругленням вправо, що перед с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, не обрав в установлених межах таку безпечну швидкість транспортного засобу із врахуванням дорожної обстановки, не застосував такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Внаслідок чого допустив його виїзд на зустрічну смугу з подальшим частковим (колесами лівого борту) виїздом на ліве грунтове узбіччя - елемент автомобільної дороги, який не призначений для руху транспортних засобів. Своїми діями, які не відповідали вимогам ПДР України водій ОСОБА_6 у продовження такого руху із різкою зміною зчеплення коліс та лівого борту автомобіля Шевроте Такума 2.0, внаслідок неоднакового стану дороги, уже в межах с.Мишковиці допустив його занос та втрату стійкості за годинниковою стрілкою та переміщення у стані заносу через проїзну частину в напрямку правого узбіччя, виїзд на дане узбіччя та перекидання на дах.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди:

- ОСОБА_13 спричинено відкриту черепно мозкову травму з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під оболонки, у речовину та у шлуночки головного мозку, від якого настала його смерть на місці пригоди;

- ОСОБА_16 спричинено травму правої верхньої кінцівки у вигляді закритого багатоуламкового перелому нижньої третини правої променевої кістки зі зміщенням франгментів, закритого перелому 5-ї пясної кістки із зміщенням та саден передпліччя; садна голови та обличчя, грудної клітки справа, 1-го пальця правої стопи, синець та крововилив правого ока, рану ділянки передньої поверхні лівого колінного суглобу, садна лобової ділянки, правого передпліччя, правого променево запястного суглобу з поширенням на внутрішню поверхню кисті і фалангу 5-го пальця, ділянки правого колінного суглоба, правої і лівої гомілки, синець, садна правого стегна, які за ознакою тривалого (більше 21 день) розладу здоровя належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.12.1 ПДР України перебуває в прямому причинно-наслідковому звязку з настанням ДТП та спричиненням вказаних наслідків.

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та вирішення цивільних позовів, зокрема, призначити його підзахисному покарання не повязане з позбавленням волі та зменшити розмір цивільних позовів.

Також просить виключити з обвинувачення ОСОБА_6 посилання на порушення ним вимог п.2.9а ПДР України (перебування в стані алкогольного спяніння), яке знаходиться в причинно-наслідковому звязку з виникненням даної ДТП та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_13 та отриманням тілесних ушкоджень середнього степеня тяжкості ОСОБА_16 посилаючись на те, що перебування обвинуваченого ОСОБА_6 у стані алкогольного спяніння у ході судового розгляду не доведено.

При цьому вважає висновок судово-медичної експертизи № 626 від 23.05.2018 року відповідно до якого при газохроматичному дослідженні крові ОСОБА_17 відібраного 12.05.2018 року медичними працівниками Тернопільської університитеської лікарні знайдено етиловий спирт у кількості 0,96 проміллє недопустим доказом у звязку з тим, що взірці крові для її проведення всупереч вимогам ст.ст.159,160,162 КПК України були отримані органом досудового слідства на підставі запиту слідчого, а не за ухвалою слідчого судді. На підтвердження своїх доводів наводить постанову ВС від 7 серпня 2019 року по справі № 555/456/18 (провадження № 51-2676км19), у якій зроблено висновок про те, що будь-які докази та документи, які надаються екпертові, повинні бути отримані у спосіб передбачений статеттю 93 КПК України, належним чином долучені до кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України і повинні набути відповідного процесуалього статусу. Вважає, що оскільки медична документація згідно зі статеттю 162 КПК України є речами, які містять охоронювану законом таємницю, зокрема лікарську, слідчому необхідно було звернутись до слідчого судді за дозволом на тимчовий доступ з правом їх вилучення. У звязку з наведеним просить виключити з вироку суду зазначення в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого перебування його у стані алкогольного спяніння.

Крім того, зазначає що у змісті вироку всупереч вимогам п.2.ч.3 ст. 374 КПК України не розкрито форми вини обвинуваченого та мотивів кримінального правопорушення.

Вважає призначене покарання таким що не відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину та його особі внаслідок суворості посилаючись на те, що судом не враховано вкрай незадовільний стан здоровя його підзахисного який виник через отримані під час ДТП тілесні ушкодження та необхідність тривалого лікування.

Також зазначає що при стягненні матеріальної та моральної шкоди, заподіяної потерпілим внаслідок ДТП, суд проігнорував правовий висновок викладений в постанові Великої Палати ВС від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц відповідно до якої: відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обовязкового страхуваня цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика не виник обовязок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках передбачених у ст.37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності(стаття 3 вказаного Закону). Уклавши договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобовязання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обовязку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 ЗУ Про страхування шляхом звернення з позовом до страховика, в якому завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Посилається на те, що в матеріалах кримінального провадження наявний страховий поліс № 6743638, відповідно до якого автомомбіль марки Шевроле Татума 2.0, н.з НОМЕР_2 , яким на момент вчинення ДТП керував ОСОБА_6 був застрахований у АСК Омега згідно з ЗУ Про цивільно- правову відповідальність власників наземних транспортних засобів. Позивачі звенулись в АСК Омега з заявами про відшкодування майнової та матеріальної шкоди та не одержавши будь-якого страхового відшкодування, а тому вважає що вони безпідставно не зазначили у своїх заявах страхувальника.

Крім того, просить зменшити розмір стягнутої судом з обвинуваченого на користь потерпілих моральної шкоди, який не узгоджується з вимогами розумності та справедливості, оскільки його визначено без врахування правового висновку ВС від 22 березня 2018 року у справі № 636/103/16-к(провадження № 51-1065км18) у якому за аналогічних обставин розмір відшкодування майнової та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за загибель батька на користь потерпілих стягнуто у розмірі по 100000 грн. і визнано його таким, що відповідає принципам розумності, виваженості та справдливості.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 просять вирок суду скасувати в частині призначеного покарання в звязку з його невідповідністю тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок мякості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 8 років позбавлення волі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що при призначенні покарання суд не врахував ступені тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії тяжких, а також те, що ОСОБА_6 не відшкодував заподіяну злочином шкоду .

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просять задовольнити подану апеляцію з викладених у ній мотивів, потерпілих та їх представника, які підтримали подану ними апеляційну скаргу, прокурора, який при вирішення спору покладається на думку суду, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного .

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за наведених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального провадження ґрунтуються на досліджених судом доказах, які суд детально дослідив у судовому засідання та яким дав вірну правову оцінку.

Дії обвинуваченого судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_15 та заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_16 .

При призначенні обвинуваченому покарання повною мірою враховано визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, серед яких: ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини що помякшують та обтяжують покарання.

Зокрема, враховано те, що ОСОБА_6 скоїв злочин, який належить до категорії тяжких, обставини, що характеризують його особу: відсутність судимостей, місця роботи, сімейний стан, не відшкодування шкоди потерпілим та їх думку щодо призначення покарання.

Обставиною, що помякшує покарання ОСОБА_6 суд визнав часткове визнаня вини та щире каяття, а обставиною, яка його обтяжує - вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі, яке буде справедливим та достатнім для його виправлення та перевиховання та додаткового покарання у виді позбавлення права керування тарнспорними засобами з огляд на тяжкі наслідки кримінального правопорушення.

У звязку з чим доводи, викладені в апеляційних скаргах потерпілих та захисника щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального праворушення та особі обвинуваченого не заслуговують на увагу.

Перевіряючи доводи захисника в частині неправильного вирішення судом цивільних позовів потерпілих щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди, зокрема, не залучення судом страхової компанії, у якій застрахована цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля Шевроле Татума 2.0, н.з НОМЕР_2 на випадок заподіяння внаслідок керування шкоди третій особі та зменшення розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

На момент дорожньо-транспортної пригоди володільцем автомобіля марки «Chevrolet Tacuma» , н.з НОМЕР_2 був ОСОБА_6 , цивільна правова відповідальність якого згідно полісу №6743638 була застрахована у АСК «Омега» та який на момент ДТП був чинним.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленим цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст.27 Закон страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внсалідок ДТП настала протягом року після ДТП та є її прямим наслідком .

Згідно з п.27.3 ст.27 ЗУ Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик (у випадках передбачених підпунктами г і г пункту 41.1 та підпунктом в пункту 41.2 статтті 41 цього закону,- МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку(дружині),батькам(усиновлювачам) та дітям (усиновленим).Загальний розмір такого відшкодування(регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

У відповідності до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Так, згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом.

Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановив суд першої інстанції на момент ДТП станом 12.05.2018 року після смерті ОСОБА_11 залишилось двоє малолітніх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , батьки, які досягли пенсійного віку - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дружина - ОСОБА_10 та повнолітній син - ОСОБА_11

22 вересня 2018 року потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 звернулися до АСК «Омега» із заявою про виплату на їхню користь страхового відшкодування внаслідок ДТП із наданим розрахунком.

Зокрема, ОСОБА_10 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_13 звернулась у АСК «Омега» про виплату їй страхового відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 27491 грн., що включає 20425 грн. майнової шкоди на поховання потерпілого та 7446 грн.(1/6 частки регламентної виплати) за моральну шкоду в розмірі 12 мінімальних заробітних плат в місячному розмірі на дату ДТП( 3723грн.*12 міс.:6 чол.), яку вона оцінила у загальній сумі 507446 грн.,

а також страхового відшкодування на користь малолітніх дітей потерпілого - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на кожного у сумі по 41265,75 грн, що включає: матеріальну шкоду, спричиненої внаслідок втрати годувальника за період з 12 травня 2018 року (моменту ДТП) по час звернення з заявою у страхову компанію 22 вересня 2018 року у сумі по 33819,75 грн. на кожну дитину, яка розрахована згідно вимогами ст.1200 ЦК України виходячи з середньомісячного заробітку ОСОБА_18 , який згідно довідки ДФС України від 5.06.2018 року в якості СПД за 2017 рік отримав у сумі 472500 грн. доходу, з розрахунку 472500 грн:12 міс(39375грн): 5 чоловік(неповнолітні діти: ОСОБА_14 та ОСОБА_13 та батьки, які досягли пенсійного віку: ОСОБА_19 та ОСОБА_9 , а також сам ОСОБА_11 ) до часу звернення з заявою у страхову компанію 22.08.2018 року з моменту ДТП (12.05.2018 року) щомісячно по 7 875 грн.(7875грн * 4 місяці( з 12 травня 2018 року по 12 вересня 2018 року) + 2319 грн.( 10 днів з 12 вересня 2018 року по 22 вересня 2018 року(дату звернення з заявою) *254,03грн(сума утримання за один день(7875:31=254,03грн) та по 7446 грн.(1/6 частки регламентної виплати) за моральну шкоду в розмірі 12 мінімальних заробітних плат в місячному розмірі на дату ДТП( 3723грн.*12 міс.:6 чол.), яку вона оцінила у загальній сумі 507446 грн., на кожну неповнолітню дитину .

Також повнолітній син потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся 23.09.2018 року у АСК Омега з заявою про виплату страхового відшкодування 7446 грн.(1/6 частки регламентної виплати) за моральну шкоду внаслідок ДТП в розмірі 12 мінімальних заробітних плат в місячному розмірі на дату ДТП( 3723грн.*12міс :6 чол ), яку він оцінив у загальній сумі 507446 грн.

Також батьки потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . 23.09.2018 року звернулись у АСК Омега з заявами про виплату страхового відшкодування 7446 грн.(1/6 частки регламентної виплати за моральну шкоду в розмірі 12 мінімальних заробітних плат в місячному розмірі на дату ДТП( 3723грн.*12міс.:6чол.), яку вони оцінили у загальній сумі 507446 грн. та майнової шкоди, спричиненої внаслідок втрати годувальника з 12 травня 2018 року (моменту ДТП) по час звернення ними з заявою у страхову компанію 22 вересня 2018 року у сумі по 33819,75 грн. на кожного, яка розрахована згідно вимогами ст.1200 ЦК України виходячи з середньомісячного заробітку ОСОБА_18 , який згідно довідки ДФС України від 5.06.2018 року в якості СПД за 2017 рік отримав 472500грн. доходу, з розрахунку 472500грн:12 міс(39375грн):5 чоловік( двоє непонолітніх дітей та двоє батьків, які досягли пенсійного віку, а також сам потерпілий) щомісячно по 7 875 грн.(7875грн * 4 місяці( з 12 травня 2018 року по 12 вересня 2018 року) + 2319 грн.( 10 днів з 12 вересня 2018 року по 22 вересня 2018 року(дату звернення з заявою) *254,03грн.(сума утримання за один день(7875:31=254,03грн).

Виплати вказаних платежів страховою компанією не оспорювалась, а тому потерпілі звернулись з цивільними позовами , які розглядаються в даному кримінальному провадженні лише до обвинуваченого в межах різниці між сумою, яка сплачується страховою та загальним розміром оціненої ними матеріальної та моральної шкоди, зокрема:

- ОСОБА_10 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_13 просила стягнути із ОСОБА_6 на її користь моральну шкоду в розмірі по 500 000 грн.(загальний розмір 507446 грн. за мінусом суми, яка підлягає сплаті страховою компанією та не оспорюється нею -7446 грн.) на кожного у звязку зі смертю чоловіка внаслідок ДТП та матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок втрати годувальника з 23 вересня 2018 року(періоду після звернення з заявою у АСК Омега, оскільки за період з моменту ДТП 12.05.2018 року по час звернення з заявою про здійснення страхової виплати у АСК Омега 22.08.2018 року вказану матеріальнну шкоду спричинену внаслідок втрати годувальника виплачує страхова компанія) щомісячно по 7 875 грн. до досягнення дітьми повноліття;

- ОСОБА_11 просив стягнути із ОСОБА_6 на його користь моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.(507446 грн. -7446 грн.)

- ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просили стягнути із ОСОБА_6 на їх користь моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.(507446 грн. -7446 грн.) та матеріальну шкоду, спричинену внаслідок втрати годувальника з 23 вересня 2018 року(періоду після звернення з заявою у АСК Омега) щомісячно по 7 875 грн. довічно.

При вирішенні позовів в частині стягнення із обвинуваченого моральної шкоди на користь кожного із потерпілих, суд виходив з вимог ст. ст.1167,1187,1194 ЦК України, стягнувши різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, зокрема, визначивши розмір моральної шкоди на користь дружини потерпілого ОСОБА_10 , його малолітніх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , а також повнолітнього сина ОСОБА_11 у сумі по 300000 грн. на кожного та на користь батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_20 у сумі по 150000 грн. при цьому виходив з наступного:

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом.

Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з пунктами 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП смертю потерпілого, за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір й укладений на користь третіх осіб.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України)

Вказана позиція є аналогічною і у вирішенні інших справ Європейського суду: рішення від 15 жовтня 2009 року у справі Антипенко проти Російської Федерації, постанова у справі від 14 лютого 2008 року Пшеничний проти Російської Федерації .

На думку колегії суддів визначаючи розмір грошового відшкодування з обвинуваченого на користь потерпілих моральної шкоди, суд в повній мірі врахував глибину та характер пережитих ними душевних страждань, пов"язаних з протиправними діями обвинуваченого, істотністю вимушених змін у їх житті, які втратили турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність. А саме втрату годувальника, вимушеному порушенні життєвого ритму, а також необхідністю витрачати свій час на явку до слідчого в звязку з проведенням досудового розслідування, до суду під час розгляду кримінального провадження, значне порігшення їх здоров"я, що проявляється у депресивних настроях, повязаних зі смертю чоловіка, баттька та сина про що вони неодноразово наголошували у своїх поясненнях під час судового розгляду провадження та підтверджується дослідженими судом доказами.

Тому колегія суддів вважає що суд дотримався вимог розумності та справедливості при визначенні грошового відшкодування моральної шкоди з обвинуваченго на користь потерпілих. Підстав для її зменшення не вбачає.

Стягуючи шкоду, спричиненої внаслідок втрати годувальника на користь малолітніх дітей потерпілого - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка розрахована згідно вимогами ст.1200 ЦК України виходячи з середньомісячного заробітку ОСОБА_18 , який згідно довідки ДФС України від 5.06.2018 року в якості СПД за 2017 рік отримав у сумі 472500 грн. доходу, з розрахунку 472500 грн.:12 міс(39375грн): 5 чоловік (неповнолітні діти: ОСОБА_14 та ОСОБА_13 та батьки, які досягли пенсійного віку: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також сам ОСОБА_11 ) щомісячно по 7 875 грн. з 23 вересня 2018 року( з часу звернення у страхову компанію) щомісячно по 7 875 грн. до досягнення ними повноліття, а також його батьків, які досягли пенсійного віку в розмірі 7 875 грн. щомісячно, починаючи із 23 вересня 2018 року довічно суд виходив з вищенаведених розрахунків, які ґрунтуються на нормах законодавства і підтвердженні матеріалами справи.

Доводи захисника про незалучення в якості цивільного відповідача АСКОмега у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність на випадок заподіяння шкоди внаслідок керування автомобілем Шевроле Татума третім особам не грунтуються на матеріалах провадження оскільки потерпілі звертались з відповідними заявами у страхову компанію та з виплату страхового відшкодуваання внаслідок ДТП, які були нараховані їм та виплата яких проводиться в міру черговості. Тому підстав для залучення їх до вказаного кримінального провадження не було. Позови, які розглядались судом першої інстанції стосуються вимог за виключенням коштів, які сплачує страхова.

Поряд з цим заява представника цивільних позивачів в частині залишення їх позовів без розгляду колегією суддів до уваги не береться, вона суперечить положеннням ЦПК України, норми якого встановлюють чітку стадію процесу, на якому можливе таке подання, чого ним не дотримано, а також враховує те що потерпілі такої зави не подавали та підтримували повністю цивільний позов. Відмова ними від позовних вимог, якої вони не заявляли, у відповідності до вимог ЦПК України призвела б до неможливості подальшого звернення з вимогами про їх стягнення в порядку цивільного судочинства.

З приводу доводів представника потерпілого про виключення з вироку суду посилання на порушення ОСОБА_6 вимог п.2.а ПДР України щодо його перебування у стані алкогольного спяніння слід зазначити наступне:

Перебування обвинуваченого у стані алкогольного спяніння підтверджується висновком судово-медичної експертизи, який є допустими доказом, оскільки слідчий правомірно передав вказані зразки крові експерту для проведення екпертизи згідно вимог ст.93 КПК України згідно з якою слідчий здійснює збирання доказів, в тому числі шляхом витребування та отримання від підприємств, установ організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей. Вказані зразки визнані речовими доказами у кримінальному провадженні , а тому посилання апелянта на порушення вимог ст.93 КПК України щодо надання слідчим експерту зразків крові обвинуваченого у невстановлений процесуальним законом спосіб не відповідає вимогам закону.

Крім того, колегія суддів враховує також те, що свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 підтвердили факт перебування

обвинуваченого в стані алкогольного спяніння, безпосередньо перед ДТП, дружина потерпілого ОСОБА_10 також бачила як обвинувачений в присутності її чоловіка вживав коньяк.

Доводи про те, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, а тому призначаючи покарання її не можна враховувати як таку, що його обтяжує , на думку колегії суддів, є необгрунтованими.

Згідно з п.а п.2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспорним засобом у стані спяніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Системний аналіз вищевказаних положень дає підтсави для висновку про те, що керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння належить до характеристики стану свідомості та волі субєкта злочину, тобто до внутрішніх характеристик складу злочину, а тому вважати її ознакою обєктивної сторони складу злочину є недопустимим.

Доводи захисника щодо незазначення судом у вироці мотивів скоєння злочини та форми вини не заслуговують на увагу з огляду на те, що форма злочину викладена а судом у вироці при формулюванні обвинувачення, яке він визнав доведним, а вимог щодо доказування мотиву скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України закон не містить.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанцції та не вбачає підстав для задоволення апеляцій потерпілих та захисника обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою - у цей же строк з часу отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді