ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/4038/19
Номер провадження 11-cc/819/633/19 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Скаржника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0001903 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Генічеського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Генічеського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2019 року задоволено клопотання заступника начальника СВ Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області. Накладено арешт на майно, а саме автомобіль Audi Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям ст.98 КПК України, зокрема, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та таким, що зберегло на собі його сліди, яке може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Арешт на майно накладено для проведення експертних досліджень у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вказує на незаконність ухвали слідчого судді, просить скасувати ухвалу слідчого судді Генічеського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2019 року, повернути автомобіль Audi Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в законне володіння та користування власнику ОСОБА_7 .

На обґрунтування апеляційних вимог вказує про те, що слідчий суддя проігнорував її заяву в судовому засіданні про примирення з потерпілою у кримінальному провадженні, яка жодних претензій матеріального та морального характеру не має, збитки, завдані злочином, відшкодовані.

Вона та потерпіла звернулися до органу досудового розслідування із заявами про закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням сторін.

Крім того, санкція ч.1 ст.286 КК України не передбачає спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання чи заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, матеріальні та моральні збитки вже відшкодовані, збереження автомобіля як речового доказу також є необґрунтованим, оскільки всі експертизи вже проведені.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, скаржника, які в судових дебатах залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, слідчим відділом Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001903 від 07 листопада 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Як встановлено органом досудового розслідування, 07 листопада 2019 року біля 18.50 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем Audi Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Миру, м.Генічеськ, Херсонської області в районі перехрестя з вул. Дружби народів, здійснила наїзд на пішохода неповнолітню ОСОБА_8 , яка перетинала проїжджу частину з права наліво, за напрямком руху транспортного засобу, в районі пішохідного переходу, що призвело до травмування та госпіталізації постраждалої до Генічеської ЦРЛ.

В ході проведення досудового розслідування 07 листопада 2019 року транспортний засіб - учасник дорожньо-транспортної пригоди, а саме автомобіль Audi Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди був вилучений.

Відповідно до постанови заступника начальника СВ Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області про визнання та прилучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів та визначення місця зберігання речових доказів від 07 листопада 2019 року автомобіль Audi Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0001903 і поміщений для зберігання до Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області.

08 листопада 2019 року заступник начальника СВ Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області звернувся до слідчого судді Генічеського районного суду Херсонської області із клопотанням, в якому просив накласти арешт на автомобіль Audi Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Генічеського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2019 року задоволено клопотання слідчого.

Постановляючи ухвалу про накладення арешту на майно, слідчий суддя виходив з необхідності забезпечення збереження речових доказів для проведення всіх необхідних експертиз.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на автомобіль Audi Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , для проведення всіх необхідних у кримінальному провадженні експертиз, оскільки вказаний автомобіль є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та таким, що зберегло на собі його сліди, яке може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на автомобіль для запобігання спробам власника майна будь-яким чином перешкоджати органам досудового розслідування проводити слідчі дії з вказаним транспортним засобом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені у апеляційній скарзі доводи щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що транспортний засіб Audi Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а отже відповідає ознакам, зазначеним в ст.98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на таке майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про примирення з потерпілою, відсутність у потерпілої претензій матеріального та морального характеру, факт звернення апелянта та потерпілої до органу досудового розслідування із заявами про закриття кримінального провадження - позбавлені правових підстав.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 372 КПК України, та містить у собі відомості, передбачені ч. 5 ст. 173 КПК України, а тому доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити апелянту ОСОБА_7 її право на послідуюче звернення до суду з клопотанням про скасування арешту на майно в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Генічеського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2019 року, якою накладено арешт на майно, а саме автомобіль Audi Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4