Провадження № 1-кс/761/7112/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001159 від 31.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

17 квітня 2020 року прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001159 від 31.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, про арешт майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 з забороною користуватися і розпоряджатися вказаним майном.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає про те, що у провадженні слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001159 від 31.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Як вбачається зі змісту клопотання, під час досудового розслідування встановлено, що невстановлена особа, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, знаходячись за невстановленою досудовим розслідуванням адресою, шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_1 .

Допитаний у процесуальному статусі свідка ОСОБА_4 пояснив, що з 12 жовтня 1978 року у вищевказаній квартирі проживала ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка їй і належала.

Після смерті ОСОБА_5 ,13.09.2016 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у приватного нотаріуса Київською міського нотаріального округу ОСОБА_7 , на підставі договору купівлі-продажу №1-0251/96 від 15.05.1996, оформив право власності на вищевказану квартиру на себе. Також ОСОБА_6 , 22.09.2016 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , уклав договір іпотеки з ОСОБА_8 , предметом якого виступила вищевказана квартира, яка 20.01.2017 внаслідок невиконання умов договору іпотеки, перейшла у право власності до ОСОБА_8 .

Також у ході подальшого досудового розслідування встановлено, що договір купівлі-продажу №1-0251/96 від 15.05.1996 був укладений між ОСОБА_6 у якості покупця та ОСОБА_5 і ОСОБА_9 у якості продавців.

На даний час органом досудового розслідування встановлено, що згідно з відповіддю на запит про надання інформації Шевченківського районного у Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була співвласницею вищевказаної квартири, померла 20.01.1994, тобто ще до моменту підписання договору купівлі-продажу №1-0251/96 від 15.05.1996.

01.07.2016 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , відкрито спадкову справу № 16/2016, заведену після смерті ОСОБА_5 .

З матеріалів вищевказаної спадкової справи вбачається, що заява про прийняття спадщини подана ОСОБА_9 , що суперечить договору купівлі-продажу №1-0251/96 від 15.05.1996, в якому ОСОБА_9 , є продавцем вищевказаної квартири.

Далі у клопотанні зазначено, що на даний час, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати що невідомі особи, серед яких і ОСОБА_6 , шахрайським шляхом, використовуючи підроблені документи, заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим прийнято рішення про визнання квартири АДРЕСА_1 речовим доказом у кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , на думку прокурора, є предметом кримінального правопорушення, а також речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою запобігання злочинним посяганням під час проведення розслідування, орган досудового розслідування за процесуальним керівництвом органу прокуратури звертається до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а саме приміщення квартири АДРЕСА_1 та яка на даний час належить на праві приватної власності ОСОБА_11 .

Прокурор ОСОБА_3 , будучи завчасно та належним чином повідомленим про час та дату судового розгляду, в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав клопотання про розгляд клопотання про арешт майна без його участі, де зазначив про те, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Разом з цим, відсутність у судовому засіданні слідчого не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт не було тимчасово вилучене та розгляд справи без участі власника майна є необхідним з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про розгляд вищевказаного клопотання без повідомлення про його розгляд власника майна.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що воно підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п.1 ч.2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою зокрема забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що існують обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно, а саме: квартири АДРЕСА_1 є об`єктом кримінально-протиправних дій, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

За таких обставин, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи прокурора про необхідність накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.

Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001159 від 31.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме:

- квартиру АДРЕСА_1 , у вигляді заборони відчужувати та розпоряджатися вказаним майном, без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1