ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/326/20 Номер провадження 11-кп/814/617/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 2.03.2020,-

ВСТАНОВИЛА:

2.03.2020 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області призначено судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Лубенського міськрайонного суду на 23 березня 2020 року о 14 год. 30 хв.

Розгляд кримінального провадження визначено проводити суддею одноособово.

У судове засідання викликано учасників кримінального провадження.

Доручено органу пробації (Лубенський міськрайонний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області) скласти досудову доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зобов`язано представника персоналу органу пробації невідкладно повідомляти суд про наявність або виникнення об`єктивних обставин, що унеможливлюють підготовку або своєчасне подання досудової доповіді.

Встановлено строк надання досудової доповіді - до початку наступного судового засідання.

Задоволено клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, тобто до 01 травня 2020 року.

Встановлено обвинуваченому ОСОБА_7 заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 63060,00 (шістдесят три тисячі шістдесят) гривень 00 копійок, яка може бути внесена до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, відповідно до ст. 194 КПК України, визначено покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; прибувати до суду за першою вимогою.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, роз`яснено обвинуваченому, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 2.03.2020 в частині задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано того, що: ОСОБА_7 повністю визнає свою вину у вчиненому; з 4 по 22 січня 2020 року ОСОБА_7 співпрацював із досудовим слідством, з`являвся на всі виклики слідчого, приймав участь у проведенні слідчих дій, активно сприяв слідству; ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання; потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні 2.03.2020 просив суд застосувати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, претензій до обвинуваченого не має; відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 №4-р/2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про обрання ОСОБА_7 строку тримання під вартою, колегія суддів дійшла висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_7 22.01.2020 повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого за ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України.

22.01.2020 слідчим суддею Лубенського міськрайонного суду Полтавської області обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 21.03.2020.

Апеляційний суд вважає, що із врахуванням ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.01.2020 про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ухвала від 2.03.2020 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою останньому, фактично є продовженням строку тримання ОСОБА_7 під вартою.

Як вбачається з ухвали від 2.03.2020, суд першої інстанції, застосовуючи ОСОБА_7 запобіжний захід - тримання під вартою, а фактично продовжуючи вказаний запобіжний захід врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про те, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст.194 КПК України.

Так, під час вирішення клопотання прокурора суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

При цьому суд врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, а саме у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, який кваліфікується як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також злочин проти власності, який кваліфікується, як грабіж вчинений повторно і за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 4 до 6 років, обставини вчинення злочинів, дані про особу обвинуваченого, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, майновий стан ОСОБА_7 , який офіційно не працевлаштований.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається в таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину,- від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом першої інстанції враховано приписи наведених вище вимог ст.ст. 182, 183 КПК України та враховано матеріальне становище обвинуваченого, тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується, насильницький характер діяння, і визначено обвинуваченому заставу 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 63060,00 грн, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Одночасно судом роз`яснено, що в разі внесення вказаної застави на обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено покласти наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; прибувати до суду запертою вимогою.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав ОСОБА_7 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інші (менш суворі) запобіжні, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисника обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності наявних обставин, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував (продовжив) раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, незаконно впливати на свідків (утриматися від спілкування з будь-якою особою визначеною судом).

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_7 повністю визнає свою вину у вчиненому; з 4 по 22 січня 2020 року ОСОБА_7 співпрацював із досудовим слідством, з`являвся на всі виклики слідчого, приймав участь у проведенні слідчих дій, активно сприяв слідству; ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, колегія суддів враховує, але це не впливає на правильність прийнятого судом рішення.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 2.03.2020 - без змін.

Керуючись ст.ст. 376,404, 407, КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 2.03.2020 щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4