Провадження 1-кс/193/22/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А
29 січня 2020 року смт.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі: слідчого судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел.Софіївка клопотання старшого слідчого СВ Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженні за №0000023 від 21.01.2020 року, за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2020 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області звернувся старший слідчий СВ Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майор поліції ОСОБА_4 із вищевказаним клопотанням, яке обґрунтованотим, що 21.01.2020 року до Софіївського ВП надійшло повідомлення про те, що в ніч з 20.01.2020 на 21.01.2020 не встановлена особа, вибивши бокове вікно та зламавши металеві грати, проникла у приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 , звідти викрала спиртні напої, цигарки, грошові кошти.
Слідчо-оперативною групою в ході проведення огляду вищезазначеної магазину було встановлено, що склопакет метало пластикового вікна у боковій стіні магазину було розбито фрагментом білої силікатної цегли. Також було вирвано назовні металеві грати. На відстані 5 метрів від вікна виявлені сліди ковзання шин легкового автомобіля.
В ході проведення оперативно-розшукових заходів та при допиті свідків було встановлено, що вночі 21.01.2020 невідомий автомобіль вирвав вищезазначену решітку назовні, після чого було скоєно крадіжку.
В ході опитування ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 повідомили, що в ніч на 21.01.2020 року скоїли вищезазначену крадіжку. При цьому для отримання доступу усередину приміщення ними з допомогою легкового автомобіля ВАЗ-2101 держ. номер НОМЕР_1 та буксировочного тросу було вирвано металеві грати вікна. Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ вищезазначений транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_9 , який мешкає у с. Вишневе Пятихатського району.
Згідно допиту свідка ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 вище зазначений автомобіль він придбав на початку 2019 року по технічному паспорту та з того періоду ним користується. Про факт крадіжки він нічого не знає, взнав про події від співробітників поліції. Автомобіль дав у користування для побутових потреб своєму родичу ОСОБА_6 . Останній в своїх поясненнях підтверджує даний факт.
Вищезазначений легковий автомобіль увечері 24.01.2020 року було добровільно надано власником для огляду до Софіївського ВГІ його власником ОСОБА_10 . Автомобіль було оглянуто та тимчасово вилучено до Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, як знаряддя вчинення злочину. Також було оглянуто та вилучено свідоцтво про реєстрацію даного технічного засобу.
Слідчий просить накласти арешт на легковий автомобіль ВАЗ-2101 держ. номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_9 (мешкає у с. Вишневе П`ятихатського району), та фактичним власником якого являється ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( мешкає: АДРЕСА_2 ).
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, просив задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Власник автомобіля ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце його проведення.

Згідно ст.132 ч.2 КПК України, клопотання подано до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Вислухавши думку прокурора, слідчого, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали клопотання та додані до нього додатки, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.131 ч.2 п.7 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ст.132 ч.5 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ст.172 ч.2 КПК України клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. З огляду на наведене суд вважає за доцільним проводити розгляд справи за відсутності інших учасників кримінального провадження, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ст.170 ч.2 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно із ст.170 ч.3 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Відповідно до ст.170 ч.6 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Повно та всебічно дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на легковий автомобіль ВАЗ-2101 держ. номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_9 (мешкає у с. Вишневе П`ятихатського району), та фактичним власником якого являється ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( мешкає: АДРЕСА_2 ).
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між обставинами кримінального провадження та інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див.Рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до норм глав 10 та 17 КПК України правові підстави, з яких вноситься клопотання про накладення арешту, та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Дослідивши додані до клопотання матеріали, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Водночас, слідчий суддя роз`яснює, що згідно до ст.174 ч.1 п.2 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі ст.ст. 170-173, 309, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженні за №0000023 від 21.01.2020 року, за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України- задовольнити.

Накласти арешт на зазначене в клопотанні майно, а саме легковий автомобіль ВАЗ-2101 держ. номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_9 (мешкає у с. Вишневе П`ятихатського району), та фактичним власником якого являється ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 (мешкає: АДРЕСА_2 ).
Зобов`язати майора поліції Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000023 від 21.01.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України повернути власнику - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 (мешкає: АДРЕСА_2 ) автомобіль марки ВАЗ-2101 держ. номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_9 (мешкає у с. Вишневе П`ятихатського району), та фактичним власником якого являється ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 (мешкає: АДРЕСА_2 ) на відповідальне зберігання до закінчення кримінального провадження без права відчуження вказаного транспортного засобу.
Попередити власника - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна, та зобов`язати його надавати органу досудового розслідування на їх вимогу даний автомобіль, для проведення слідчих (процесуальних) дій, в рамках кримінального провадження №0000023 від 21.01.2020 року, за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити, що згідно до ст.174 ч.1 п.2 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 30 січня 2020 року о 16 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1