Справа № 308/9778/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ст. лейтенант поліції ОСОБА_2 , у кримінальному провадженні, відомості про яке 07.06.2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 від 07.06.2019 р., за ч.2 ст. 307 КК України, про накладення арешту на майно,-
В С Т А Н О В И В :

З внесеного слідчим клопотання, що погоджене з прокурором, та доданих матеріалів вбачається, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 від 07.06.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів працівниками ГУНП в Закарпатській області отримано інформацію, що на території Закарпатської області діє група осіб, які тривалий час займаються організацією та збутом тяжких наркотиків та психотропних речовин.

В ході проведення санкціонованого обшуку від 28.02.2020 р., в автомобілі марки «Вольво S80», який на правах власності належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Самсунг», який упаковано до спецпакету №INZ1038924; три стартові пакети мобільного оператора «лайфсел» які упаковано до спецпакету №INZ1038925; три стартові пакети мобільного оператора, які упаковано до спецпакету №INZ1038926; карта пам`яті з відео реєстратора марки «Cамсунг» об`ємом 32 GB, упаковані до спец пакету №INZ1038927; автомобіль марки «Вольво S80» д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено на штраф майданчик Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Враховуючи, що постановою слідчого від 28.02.2020 р. вказані речі визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, є достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, а окремі з них є знаряддями вчиненого злочину, а також можуть містити інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому є необхідність у накладенні арешту на них.

Враховуючи вищенаведене, слідчий просить накласти арешт на майно, вилучене в ході вказаного обшуку.

Дослідивши внесене слідчим клопотання з доданими до нього матеріалами, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
В частині 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У клопотанні згідно ч.2 ст.171 КПК України слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Так, всупереч вимогам частини 2 статті 171 КПК України у клопотанні про арешт майна слідчим не зазначено чіткої підстави і мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності такого арешту.
Задля збереження речових доказів, згідно з ч.3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи тільки за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідність майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України означає, що воно є матеріальним об`єктом, який був знаряддям кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Між тим в клопотанні немає відомостей, які б вказували на те, що вилучені 28.02.2020 р. під час проведення санкціонованого обшуку: мобільний телефон марки «Скамсунг», три стартові пакети оператора «лайфсел», три стартові пакети мобільного оператора без сім картки, карта памяті з відео реєстратора марки «Самсунг» об`ємом 2 GB є засобами чи знаряддями вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочину, є носієм інформації, яка була використана при вчиненні злочину, а також на будь-які інші правові підстави для арешту цього майна, наслідки арешту цього майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У матеріалах клопотання немає ніяких інших відомостей про те, що мобільний телефон, стартові пакети, карта памяті та автомобіль марки«Вольво S80» мають значення для порушеного кримінального провадження та про те, яким чином вони можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які підлягають доказуванню, які є розумні підозри вважати, що вони є знаряддями чи предметом кримінального правопорушення.
Що стосується вилученого автомобілю марки «Вольво S80», д.н.з. НОМЕР_1 , то в матеріалах клопотання відсутні документи, які б посвідчувати право власності на вищевказане авто.
В даному випадку слідчий додав до клопотання тільки копію протоколу обшуку та витяг з ЄРДР від 07.06.2019 року, у яких не вказані документи, факти, ні не долучені докази на підтвердження власника вилученого майна.
За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У частині 3 статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його слідчому, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє його права після усунення недоліків в строки, передбачені ст.172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ст. лейтенант поліції ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, відомості про яке 07.06.2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 від 07.06.2019 р., за ч.2 ст. 307 КК України, про накладення арешту на майно - повернути прокурору, як таке, що подано без додержання вимог статті 171 КПК України та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1