ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/543/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2464/20
Категорія: ч.2 ст. 127 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 04 травня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до 02 липня 2020 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду. Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки тому, що він є учасником бойових дій в Афганістані, має нагороди, у зв`язку з перебуванням під вартою не має можливості пройти щорічне профілактичне лікування у госпіталі для інвалідів війни, тривалий час перебуває в камері разом з 30 затриманими особами, частина з яких обвинувачується в умисних вбивствах, що негативно впливає на його психологічний стан. Також зазначає, що він не переховувався від слідства та сам подзвонив слідчому, крім того у нього на утримані знаходяться двоє неповнолітніх дітей. Указує, що прокурор у справі проявляє особисте неприязне відношення до нього. Просить ухвалу суду скасувати та застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 127 КК України, за яке останньому може бути призначене покарання до 10 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні умисного злочину, в ході вчинення якого за попередньою змовою з іншими особами вчиняли катування над потерпілим близько трьох годин, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, та до нього вже був застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, однак через невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків був оголошений у розшук, а з 16.05.2017 року перебував у міжнародному розшуку, що додатково підтверджує наявність ризику, що він може переховуватись від правоохоронних органів та суду.

Також, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходів, що обґрунтовано свідчить про наявність ризику вчинення обвинуваченим іншого злочину.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що довготривале перебування у слідчому ізоляторі негативно впливає на його психологічний стан, оскільки саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Доводи апеляційної скарги про можливість зміни йому запобіжного заходу з посиланням на те, що він є учасником бойових дій в Афганістані , має нагородита на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей - є необґрунтованими.

Вказані обставини існували і на час вчинення інкримінованого злочину, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України.
Також, необґрунтованими єдоводи апеляційної скарги обвинуваченого про упереджене відношення до нього прокурора у справі, оскільки зазначені обставини потребують перевірки, а матеріали провадження не містять заяв чи скарг обвинуваченого з приводу вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 позбавлений можливості пройти щорічне профілактичне лікування у госпіталі для інвалідів війни, а тому він не може надалі перебувати у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» також є необґрунтованими.

Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та Правил взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затверджених Наказом МЮ України, МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012 року особам, які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Обвинуваченим не надано відповідних медичних висновків щодо наявності у нього захворювань, які перешкоджають його перебуванню в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

З огляду на вище, викладене колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо того, що ухвала судді необґрунтована та постановлена на припущеннях, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 04 травня 2020року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: