У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000912 за апеляційною скаргою прокурора Новокаховської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 серпня 2018 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Каланчак Херсонської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-03.07.2014 р. Каланчацьким районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;

-09.12.2014 р. Каланчацьким районним судом Херсонської області за ч. 1 ст. 185 КК України, з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки;

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6 , (в режимі відео конференції з

захисник ОСОБА_9 Каланчацького районного

суду Херсонської області)

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 серпня 2018 року ОСОБА_6 визнаний невинуватим та виправданий за недоведеністю його винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить виправдувальний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що вирок є незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Крім того, вважає, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, порушення таємниці нарадчої кімнати.

Зазначає, що у вироку невірно вказані фактичні обставини кримінальних правопорушень, які викладені в обвинувальному акті від 11.06.2018, та у вчиненні яких обвинувачувався ОСОБА_6 .

Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що показання потерпілих та свідків лише підтверджують факт зникнення викрадених речей, та угону транспортних засобів, а протоколи огляду місця події від 25.10.2014 р., 29.10.2014 р. та від 12.01.2015 р. проведені з порушеннями вимог ст.ст. 105, 233, 234, 237 КПК України.

Вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч .2 ст. 289 КК України, доведена доказами, здобутими в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження, а саме: показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , протоколами огляду місця події від 25.10.2014 р., 29.10.2014 р., 09.12.2014 р., 12.01.2015 р. та 13.01.2015 р., протоколом пред`явлення речей для впізнання від 11.11.2014 р., висновком судової дактилоскопічної експертизи № 4002 від 22.12.2014 р., висновком судово-медичної експертизи № 289/К-к від 12.12.2014 р.
Вказує, що оцінюючи критично докази за фактом незаконного заволодіння мотоскутером «Honda Dio AF-35» у потерпілого ОСОБА_10 , суд першої інстанції не навів переконливих мотивів, чому вважає ці докази недопустимими, адже, показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 узгоджуються між собою, логічно послідовні, повністю достовірно відображають всі події, та чітко доводять причетність ОСОБА_6 до незаконного заволодіння мотоскутером у потерпілого ОСОБА_10 . Посилання суду першої інстанції на виправлення даних у протоколі огляду місця події від 29.10.2014, які були допущені слідчим, та сумніви щодо протоколу впізнання скутера за участю свідка ОСОБА_13 не дають підстави сумніватись у показаннях вказаного свідка.

Не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що органами досудового розслідування не перевірено факту причетності до вчинення вказаного злочину ОСОБА_20 , оскільки в обвинувальному акті від 11.06.2018 р. зазначено про невстановлену досудовим слідством особу, яка не досягла віку кримінальної відповідальності та досудове розслідування відносно якої проводиться в рамках окремого кримінального провадження №0000084 від 08.06.2018 р. Крім того, стороною обвинувачення у ході судового розгляду до матеріалів кримінального провадження долучено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 08.06.2018 р.

Вказує, що за фактом незаконного заволодіння автомобілем «Волга» ГАЗ 31029 у потерпілого ОСОБА_11 , суд першої інстанції визнав недопустимими доказами протоколи огляду місця події від 09.12.2014 р. та висновок експерта № 4002 від 22.12.2014 р., які проведені, на думку суду, з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Разом із цим, як вважає апелянт, не прийнято до уваги те, що при проведені огляду місця події слідчим вимоги ст. 237 КПК порушені не були, огляд автомобіля, під час якого зафіксовано сліди пошкоджень транспортного засобу та сфотографовано виявлені на капоті сліди папілярних візерунків пальців рук, здійснено у присутності двох понятих, потерпілого та експерта. Також не взято до уваги, що законом не заборонено не виготовлення фотознімків доказів, збереження яких не можливе, що було здійснено під час слідчої дії.

Крім того, судом першої інстанції не прийнято до уваги показання потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні наголошував на тому, що слідчим під час огляду місця події проводилось фотографування виявлених слідів. Вважає, що порушення вимог процесуального закону, які б свідчили про істотне порушення прав і свобод людини під час проведення слідчої дії, слідчим не допущено, у судовому рішенні не зазначено, які саме істотні порушення мали місце.

Відсутність фототаблиці, у сукупності із показаннями потерпілого, не може свідчити про недостовірність самого процесуального документу та здобутих під час цієї слідчої дії доказів - сфотографованих папілярних візерунків.

Зазначає, що суд першої інстанції визнав недопустимим доказом висновок судової медичної експертизи №289/к-к від 12.12.2014 р. відповідно до якого у ОСОБА_6 зафіксовано вогнище опіку шкіри 1 ступеню на обличчі 2% загальної площі тіла, оскільки пояснення ОСОБА_6 були надані експерту без участі захисника та його законного представника, без роз`яснення права свідчити проти себе.

Проте, на момент проходження судово-медичної експертизи ОСОБА_6 не перебував у статусі підозрюваного чи обвинуваченого. Тому, апелянт вважає, що його пояснення судово-медичному експерту з приводу отримання ним тілесних ушкоджень у вигляді опіків шкіри не порушують вимог кримінального процесуального законодавства. Крім того, пояснення ОСОБА_6 надавались без жодного тиску з боку експерта, добровільні пояснення експерту причин отримання тілесних ушкоджень не є допитом, який відповідно до вимог ст. 490 КПК України проводиться у присутності захисника. Тому, на думку апелянта, під час досудового слідства експертом не були порушені права ОСОБА_6 на захист, а судом безпідставно відкинуто доказ причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Вказує, що підставою для виправдання ОСОБА_6 за фактом викрадення товарно-матеріальних цінностей у потерпілої ОСОБА_21 , стали висновки суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено участі обвинуваченого у вчинені вказаного правопорушення, відсутність в матеріалах кримінального провадження висновку судово-товарознавчої експертизи викраденого майна та поставлено під сумніви допустимість письмових доказів по вказаному епізоду, а саме: протоколу огляду від 12.01.2015 р., до якого не долучено фототаблицю, що є порушенням ст. 105 КПК України, та проведення вказаного огляду без згоди володільця або дозволу суду.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно критично оцінив показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_16 та ОСОБА_16 , хоча останні давали послідовні показання про те, що саме ОСОБА_6 причетний до вчинення злочину. Також, суд першої інстанції необґрунтовано не визнав у як доказ довідку про вартість товарно - матеріальних цінностей, посилаючись на те, що майнова шкода повинна доводитись відповідним висновком експерта. Між тим, на підтвердження вартості викраденого майна надано довідку про вартість майна та інвентаризаційний опис товарів та грошових коштів кафе-бару «Фламінго».

Також, безпідставно визнано недопустимим протокол огляду місця події від 12.01.2015, як такий, що проведений без дозволу суду, оскільки слідчим здійснювався не обшук житла особи, а саме огляд місця події (вчинення злочину) з метою з`ясування способу проникнення до кафе-бару за згодою потерпілої.

З огляду на викладене, вважає, що судом першої інстанції безпідставно, з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, визнано недопустимими одні докази, та не надано належної оцінки іншим доказам та показанням свідків, які прямо підтверджують вчинення ОСОБА_6 вказаного епізоду кримінального правопорушення.

Крім того, апелянт вважає, що судом було порушено вимоги ст. 367 КПК України щодо таємниці наради суддів. Як зазначив апелянт, суддею винесені ухвали у справах №654/3039/18 та №654/3028/18 від 27.08.2018 р. №654/2971/18 та №654/1990/15-к, під час перебування судді ОСОБА_23 у нарадчій кімнаті по даному кримінальному провадженню.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 25 жовтня 2014 року, близько 00 год. 30 хв., діючи умисно та повторно, проник в добудову до житлового будинку АДРЕСА_2 , звідки незаконно заволодів мотоскутером марки «Хонда Діо», належного ОСОБА_10 , спричинивши майнову шкоду на суму 3000 грн.

09 грудня 2014 року, близько 02 год., ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку №23 по вул. Фрунзе в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області, незаконно заволодів транспортним засобом марки ГАЗ 31029, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , використавши його в своїх цілях.

В ніч на 12 січня 2015 року, ОСОБА_6 таємно проник до приміщення кафе «Фламінго», яке розташоване по вул. Чорноморській, 18 в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області, звідки викрав товарно-матеріальні цінності, чим спричинив ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 4593 грн 50 коп.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане із проникненням у сховище, за епізодом заволодіння мотоскутером марки «Хонда Діо», належного ОСОБА_10 ;
-за ч. 2 ст. 289 КК України - як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за епізодом заволодіння транспортним засобом марки ГАЗ 31029, який належить ОСОБА_11 ;

-за ч. 3 ст. 185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, з проникненням у приміщення.

Виправдовуючи ОСОБА_6 у висунутому обвинуваченні по факту незаконного заволодіння мотоскутером марки «Хонда Діо», належного ОСОБА_10 , суд першої інстанції зазначив, що показання свідків не підтверджують факту вчинення крадіжки мотоскутера ОСОБА_6 та його братом ОСОБА_24 , а лише підтверджують факт зникнення мопеду, без вказівки на особу, яка ним заволоділа. Причетність брата ОСОБА_25 до даного злочину органом досудового розслідування не перевірялась.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 29.10.2014 р., мопед було вилучено та передано під розписку потерпілому, а впізнання даного мопеду було проведено 11.11.2014 р., тобто через два тижня.

Також у протоколі огляду від 29.10.2014 р. мотоскутера остання цифра виправлена, що не дає можливості встановити достовірно номер шасі скутера, який оглядався. Крім того, під час проведення даної слідчої дії проводилось фотографування фотоапаратом «OLYMPUS», однак фото таблиці до протоколу не додані, що є порушенням ст. 105 КПК України. Також не надано фото таблиці до протоколу огляду місця події від 25.10.2014 р. Даний протокол встановлює факт того, що на момент огляду замок на споруді, в якому знаходився мопед, був зачинений, сліди зламу відсутні, що протирічить доводам сторони обвинувачення. Крім того протоколи огляду місця події від 25.10.2014 р. та від 29.10.2014 р. проведені без згоди володільця на огляд та ухвали слідчого судді, в порушення ст. 233, ст. 234, ст. 237 КПК України.

Суд першої інстанції вказані протоколи огляду місця події визнав недопустимими доказами, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

По факту заволодіння транспортним засобом, що належить ОСОБА_11 , суд першої інстанції зазначив, що протокол огляду місця події від 09.12.2014 р., складений під час огляду подвір`я, де було викрадено автомобіль, висновок судової дактилоскопічної експертизи №3871 від 12.12.2014р. (про відсутність слідів), за висновком суду першої інстанції, не містить будь-якої інформації, яка має доказове значення, а тому не приймається судом як належний доказ. До протоколу огляду місця події від 09.12.2014 р., яким було оглянуто автомобіль ГАЗ 31029 д.н. НОМЕР_1 , в ході якого виявлені сліди папілярних узорів на капоті, виявлені сліди сфотографовано та визнано речовим доказом.
В той же час, в додатку до протоколу огляду відсутня таблиця вказаних слідів, що, за висновком суду першої інстанції, ставить під сумнів викладені в ньому відомості.

Також суд першої інстанції визнав недопустимим доказом висновок експерта № 4002 від 22.12.2014 р. (т. 4, а.с. 16-28), оскільки на дослідження експерту було направлено СD-диск з електронним виглядом слідів папілярних узорів, що було виявлено і вилучено під час проведення огляду 09.12.2014 р., протокол якого визнано судом недопустимим доказом. Вказаний диск відсутній у матеріалах кримінального провадження, при відкритті матеріалів кримінального провадження стороні захисту не відкривався.

Зазначив, що висновок експерта № 289/К-к від 12.12.2014 р., у якому зафіксовано у ОСОБА_6 опік шкіри на обличчі, не підтверджує вину обвинуваченого. Також, не можуть бути прийнятий в якості допустимого доказу, пояснення неповнолітнього, оскільки вони були надані неповнолітнім без присутності захисника та його законного представника, без роз`яснення права відмовитись свідчити проти себе, що суперечить вимогам п. 1 ч. 2 ст.52, п. 4 ч. 2 ст. 42 КПК України.

По факту викрадення товарно-матеріальних цінностей з кафе «Фламінго», що належить потерпілій ОСОБА_12 , суд першої інстанції поставився критично до показань потерпілої та свідка ОСОБА_17 в частині того, що крадіжку DVD-програвача здійснив саме ОСОБА_6 , оскільки вони нічим не підтверджені, не узгоджуються з іншими доказами, базуються на припущеннях та надані із слів невідомих осіб.

Зазначив, що показання свідка ОСОБА_22 не містять інформації щодо обставин крадіжки, а лише підтверджують її факт. Не встановлено, який саме програвач був у ОСОБА_6 , чи саме цей програвач було викрадено з кафе «Фламінго». Викрадений програвач був чорного кольору, в той час як свідок ОСОБА_16 бачив у ОСОБА_6 програвач сірого кольору.

Суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 12.01.2015 р., яким було встановлено пошкодження вікна та оглянуто приміщення кафе «Фламінго», оскільки до протоколу не додані фото таблиці.

Крім того, суд зазначив, що огляд проведений без згоди володільця або дозволу суду. Протокол огляду місця події від 12.01.2015 р.(т. 3, а.с. 206), який фіксує проведення огляду місця події по вул. Молодогвардійців в смт.Каланчак, під час якого було вилучено ряд продуктів, суд першої інстанції також визнав недопустимим доказом, оскільки він проведений без відповідного дозволу суду або володільця майна.
Також суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 13.01.2015 р., під час якого неповнолітній ОСОБА_26 добровільно видав речі, які за поясненнями останнього він разом з ОСОБА_6 викрав. Як зазначив суд, дана процесуальна дія проведена без присутності законного представника неповнолітнього, та не було отримано ухвали слідчого судді на тимчасовий доступ та вилучення цих речей.

Як зазначив суд першої інстанції, майнова шкода, яка спричинена крадіжкою матеріальних цінностей, за матеріалами кримінального провадження підтверджується лише довідкою потерпілої, хоча відповідно до ст. 242 КПК України обов`язковим є проведення експертизи, яка органами досудового розслідування проведена не була.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що надані стороною обвинувачення докази не доводять участі обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України і не можуть бути прийняті судом як такі, що є належними та допустимими доказами. Тому, обвинувачений ОСОБА_6 підлягає виправданню за недоведеністю його винуватості у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які вважали подану апеляційну скаргу необґрунтованою та просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги, суд дійшов наступного.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за висунутим обвинуваченням, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення докази не доводять участі обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, і не можуть бути прийняті судом як такі, що є належними та допустимими доказами.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України не достатньо мотивував прийняте рішення, а його висновки містять суттєві протиріччя.

Є слушними доводи прокурора, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, оскільки не вмотивовано, чому не прийнято до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , ОСОБА_16 , ОСОБА_16 , які прямо вказували на причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів.

Також суд вважає, що не є переконливими висновки суду першої інстанції про визнання недопустимими докази, які надані стороною обвинувачення на підтвердження вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, а саме: протоколів огляду місця події та висновків експертиз (за усіма епізодами обвинувачення). На думку суду, цим доказам не надано належної оцінки.

Так, за епізодом заволодіння мотоскутером марки «Хонда Діо», належного ОСОБА_10 , судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які пояснили, що приблизно у жовтні листопаді 2014 року зустріли ОСОБА_6 , який їхав на мотоскутері з братом, а побачивши їх, кинули скутер та почали тікати. Вони викликали працівників поліції, які у присутності власника мотоскутера . Через деякий час приїхали працівники поліції та власник скутера, провели огляд скутера і власник впізнав своє майно.

Окрім того, судом першої інстанції хоча і наведені у вироку показання свідка ОСОБА_27 про те, що у нічний час він бачив, що ОСОБА_6 котив мотоскутер, але не вмотивував, чому не враховує зазначений доказ.

Також не надано оцінки показанням потерпілого ОСОБА_10 , який пояснював, що викрадений у нього скутер йому повернули працівники поліції, за його участю проводився огляд вказаного скутеру. Ці показання не оцінені у сукупності з даними протоколу огляду місця події, з даними розписки про отримання потерпілим мотоскутера та з даними протоколу впізнання, з яких слідує, що мотоскутер отримав потерпілий під розписку як належний йому (т.4, а.с. 50, 43-45).

Отже, оцінюючи критично докази за вказаним епізодом, суд першої інстанції не навів переконливих мотивів, чому вважає їх недопустимими.

За епізодом заволодіння транспортним засобом марки ГАЗ 31029, який належить ОСОБА_11 , суд першої інстанції визнав недопустимим доказом висновок експерта № 4002 від 22.12.2014, яким встановлено, що папілярні візерунки пальців долонь рук на капоті автомобіля залишені ОСОБА_6 .

На думку суду, суд першої інстанції не навів переконливих доводів на підтвердження своїх висновків про те, що при проведені огляду місця події слідчим були порушені вимоги ст. 237 КПК України.

Так, згідно даним протоколу огляду автомобіля, під час його проведення зафіксовано сліди пошкоджень транспортного засобу та сфотографовано виявлені на капоті сліди папілярних візерунків пальців рук (т.4, а.с. 37-38). Зазначена слідча дія здійснена у присутності двох понятих, потерпілого та експерта.

Дійшовши висновку про недопустимість зазначеного доказу, суд першої інстанції не перевірив дані щодо обставин його складання шляхом допиту усіх учасників слідчої дії, а також не надав оцінки показанням потерпілого ОСОБА_11 щодо обставин складання цього протоколу огляду, зокрема, про те, що під час його складання проводилось фотографування виявлених слідів.

Та обставина, що до протоколу не долучено фотознімків, на думку суду, не є переконливою для визнання зазначеного протоколу недопустимим доказом.

За епізодом таємного викрадення товарно матеріальних цінностей з кафе «Фламінго», суд першої інстанції взагалі не дав оцінку показанням свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_16 , які давали послідовні показання, що саме ОСОБА_6 , який проживав у них в будинку, причетний до крадіжки, та під час огляду території двору було знайдено пляшки з під алкогольних виробів, кава та інші речі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, порушення вимог процесуального закону, які б свідчили про істотне порушення прав і свобод людини під час проведення слідчих дій, слідчим не допущено, та у вироку про їх існування не зазначено.

А лише відсутність фототаблиць, у сукупністю з показаннями потерпілих, свідків та іншими доказами, не може свідчити про недостовірність письмових доказів.

З огляду на наведене, суд позбавлений можливості зробити висновки щодо відповідності закону судового рішення, оскільки висновки суду першої інстанції містять істотні суперечності, а прокурор не поставив питання про повторне дослідження обставин кримінального провадження. На думку суду, висновки суду першої інстанції, викладені в судовому рішенні, не узгоджуються з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України щодо наведення підстав для виправдання обвинуваченого та наведення мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.

Зазначене свідчить про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У зв`язку із ненадання судом оцінки усім наявним доказам, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості зробити висновки щодо відповідності закону судового рішення у відношенні ОСОБА_6 , оскільки це пов`язано з безпосереднім дослідженням доказів та їх оцінкою судом першої інстанції.

Згідно вимогам п.1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст. 412 КПК України.

Як передбачено ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Судом першої інстанції порушена загальна засада кримінального провадження - законність, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то вирок суду підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового судового розгляду, з урахуванням доводів апеляційної скарги, необхідно прийняти рішення, виходячи з меж висунутого обвинувачення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 412, 415, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Новокаховської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 серпня 2018 року у відношенні ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3