Справа № 522/7128/20
Провадження № 1-кс/522/6856/20
УХВАЛА
21 травня 2020 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні у приміщенні Приморського районного суду м.Одеси клопотання слідчого слідчого відділу Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0001605 від 23.04.2020 року,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого слідчого відділу Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0001605 від 23.04.2020 року, а саме: на нежиле приміщення горища загальною площею 338,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні слідчого відділу Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001605, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння нежилим приміщенням горища загальною площею 338,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом використання підроблених документів.

В ході досудового розслідування встановлено, що 22.04.2020 до чергової частини Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 , в якій він просить застосувати заходи правового характеру до ОСОБА_6 , який шахрайським шляхом заволодів приміщенням, використовуючи завідомо підроблений документ, а саме - свідоцтво № НОМЕР_1 від 29 жовтня 2003 року про право власності на нежитлове приміщення горища загальною площею 338,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого зареєстрував право власності на вказаний об`єкт, тим самим заволодівши нерухомим майном, належним ОСОБА_7 , спричинивши їй матеріальний збиток на суму, яка встановлюється.

Листом юридичного департаменту Одеської міської ради № 747 від 2 квітня 2020 року повідомлено, що у департаменті відсутні відомості щодо такого свідоцтва про право власності на вказане приміщення.

Як було встановлено, остання реєстрація права власності на зазначений об`єкт здійснена комунальним підприємством «Бюро Технічної Інвентаризації» Одеської міської ради 29.12.2008 року та станом на 31.12.2012 право власності на вищевказаний об`єкт за ОСОБА_6 не реєструвалось.

Приймаючи до уваги, що нежиле приміщення горища АДРЕСА_2 , має суттєве значення для проведення подальшого досудового розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню та з метою запобігання його подальшому відчуженню, слідчий просить накласти на нього арешт.

У судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву, в якій підтримав клопотання та просив суд його задовольнити, розгляд клопотання просив провести за його відсутності.
Також до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_8 про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 після перенесеного інфаркту міокарда та враховуючи вік (74 роки) максимально обмежив своє пересування з метою уникнення зараження COVID-19.
В свою чергу, слідчий суддя не вважає за можливе відкладати розгляд справи, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Заслухавши слідчого та вивчивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
У судовому засіданні було встановлено, що у провадженні слідчого відділу Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001605, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння нежилим приміщенням горища загальною площею 338,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом використання підроблених документів.

В ході досудового розслідування встановлено, що 22.04.2020 до чергової частини Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 , в якій він просить застосувати заходи правового характеру до ОСОБА_6 , який шахрайським шляхом заволодів приміщенням, використовуючи завідомо підроблений документ, а саме - свідоцтво № НОМЕР_1 від 29 жовтня 2003 року про право власності на нежитлове приміщення горища загальною площею 338,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого зареєстрував право власності на вказаний об`єкт, тим самим заволодівши нерухомим майном, належним ОСОБА_7 , спричинивши їй матеріальний збиток на суму, яка встановлюється.

Листом юридичного департаменту Одеської міської ради № 747 від 2 квітня 2020 року повідомлено, що у департаменті відсутні відомості щодо такого свідоцтва про право власності на вказане приміщення.

Як було встановлено, остання реєстрація права власності на зазначений об`єкт здійснена комунальним підприємством «Бюро Технічної Інвентаризації» Одеської міської ради 29.12.2008 року та станом на 31.12.2012 право власності на вищевказаний об`єкт за ОСОБА_6 не реєструвалось.

В свою чергу, як вбачається з інформації, наявній у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на нежилі приміщення горища загальною площею 338,3 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_1 , виданому 29.10.2003 виконавчим комітетом Одеської міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою з вказаного Реєстру №207802645 від 29.04.2020 року.

Постановою слідчого від 24.04.2020 року вищевказане приміщення горище визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001605.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом.
Відповідно до ст.ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів. Повідомлення про підозру, відповідно до ст.276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Таким чином, на переконання слідчого судді, зазначене у клопотанні слідчого нерухоме майно, має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України та може містити у собі відомості на підтвердження або спростування обставин провадження, оскільки є підстави вважати, що вказане нерухоме майно було об`єктом кримінально протиправних дій в рамках вчинення вищенаведеного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом вчинення шахрайських дій з метою заволодіння чужим майном.
Крім того, слідчий суддя враховує, що санкцією ч. 4 ст. 190 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування вищевказаного кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення вищевказаного клопотання та накладення арешту на нежиле приміщення горища загальною площею 338,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, слідчий суддя зазначає, що нормою п. 39 рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 р. у справі «Серявін та іншіпротиУкраїни» будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч. 1 ст. 1 Протоколу, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
У рішенні ЄСПЛ від 02.11.2004 р. у справі «Трегубенко проти України», Суд повторює, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Також, Суд визначає, що «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії»).
Відтак, слідчий суддя вважає, що зважаючи на принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, у даному випадку доцільною буде заборона відчуження та розпорядження нерухомим майном, без заборони користування ним.

Керуючись ст. ст. 170, 173, 309, 372, 376 КПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого слідчого відділу Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0001605 від 23.04.2020 року, задовольнити частково.
Накласти арешт з забороною відчуження та розпорядження на нежилі приміщення горища загальною площею 338,3 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, заборонивши будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нежилого приміщення горища.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів.
Слідчий суддя ОСОБА_1