Провадження № 11-кп/4820/338/20
Справа № 683/1779/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.125, ч.1 ст..129 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
його представника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження №0000277, внесеного до ЄРДР 29 травня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 та ч.1 ст.129 КК України, за спільною апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Старокостянтинівського районного суду від 18 лютого 2020 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Череповець Вологодської області РФ, українку, громадянку України, з вищою освітою, одружену, на утриманні якої перебуває одна малолітня дитина, не працюючу, зареєстровану та проживаючу по АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Визнано винуватою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.129 КК України, та звільнено її від призначеного покарання.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 656,38 гривень майнової шкоди та 5 000 гривень моральної шкоди, в решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 1256,08 гривень процесуальних витрат за залучення експерта для проведення експертизи зброї.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

За вироком суду, 28 травня 2019 року біля 22 години 15 хвилин ОСОБА_9 , повертаючись до місця свого проживання, розташованого по АДРЕСА_1 , на проїжджій частині дороги неподалік свого будинковолодіння зустріла ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які в цей час розмовляли між собою, що викликало в неї невдоволення, в зв`язку з чим вона вчинила із ними словесний конфлікт, в ході чого стала виражатися нецензурними словами, а також поставила вимогу останнім піти з місця.

В подальшому, в зв`язку з тим, що вищевказані особи на її слова та вимогу не відреагували, в ОСОБА_9 виникла неприязнь до них, в зв`язку з чим у неї виник умисел, спрямований на погрозу вбивством останнім. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_9 пішла до місця свого проживання, розташованого по АДРЕСА_1 , де в будинку взяла пружинно-поршневу пневматичну гвинтівку марки «Crosman», моделі «F4», калібру 4,5 мм (177 саl) із вмонтованим оптичним прицілом та, зарядивши її свинцевою кулею калібру 4,5 мм, повернулася на проїжджу частину дороги, де на той час залишалися ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .

Надалі, продовжуючи приводити у виконання свій злочинний умисел, спрямований на погрозу вбивством, ОСОБА_9 наблизилася до ОСОБА_7 на відстань біля 3 м та, направивши гвинтівку у життєво важливі органи останнього грудну клітку та підкріплюючи погрози вбивством такими активними діями, висловила при цьому в його сторону словесну погрозу вбивством шляхом здійснення пострілу, що ОСОБА_7 було сприйнято як реальну загрозу для свого життя і здоров`я, та в якого при цьому були всі підстави побоюватися здійснення такої погрози, в зв`язку з чим останній сів на велосипед та намагався з місця події поїхати.

Крім цього, 28 травня 2019 біля 22 години 20 хвилин, реалізувавши свій злочинний умисел, спрямований на погрозу ОСОБА_7 вбивством та незважаючи, що той опору не чинив, а з метою уникнення конфлікту та побоюючись за своє життя і здоров`я, сів на велосипед та намагався з місця події поїхати, ОСОБА_9 , діючи умисно та з метою спричинення тілесних ушкоджень, здійснила один постріл із пружинно-поршневої пневматичної гвинтівки марки «Crosman», моделі «F4», калібру 4,5 мм (177 саl) у задню частину лівої гомілки ОСОБА_7 , чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді поранення по задній поверхні лівої гомілки в межі середньої та нижньої третин, які згідно висновку судово-медичного експерта №36 від 12 червня 2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачена та захисник в своїй апеляційній скарзі просять вирок суду скасувати та справу закрити, у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 відмовити.

Свої вимоги аргументують неправильним застосуванням кримінального закону.
Вказують, що дії ОСОБА_9 кваліфіковано відносно одного потерпілого за двома статтями Кримінального кодексу України, а саме за ч.1 ст.129 та ч.2 ст.125 КК України, що не відповідає вимогам ст.2 КК України.
Наголошують, що події злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, не було і ОСОБА_9 жодним чином не визнавала, і не визнає своєї вини за цією статтею. Вважають, що з її боку був самозахист.

Зазначають, що допитані у ході судового слідства свідки жодним словом не підтвердили погрозу вбивством.

На переконання апелянтів, суд мав би керуватися ч.3 та ч.4 ст.37 КК України, оскільки уявна оборона виключає умисну форму вини, а тому в діях ОСОБА_9 немає суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

На їх думку, суд безпідставно притягнув ОСОБА_9 і до цивільно-правової відповідальності за цивільним позовом ОСОБА_7 , так як жодних правових підстав для задоволення позову у суду не було.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, обвинувачену та її захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, прокурора щодо законності та обґрунтованості судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченій останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні, доведеності та переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та у погрозі вбивством, за обставин встановлених та викладених у вироку, ґрунтуються на наявних в матеріалах провадження доказах, досліджених в ході судового розгляду на предмет відповідності їх вимогам належності та допустимості, зокрема:
-показаннях потерпілого ОСОБА_7 щодо словесного конфлікту з обвинуваченою, який виник з ініціативи останньої, після якого обвинувачена пішла додому та через декілька хвилин повернулась з гвинтівкою чорного кольору, яку приставила йому до грудей, сказавши що вистрілить, якщо він не піде із місця події. Злякавшись за своє життя, потерпілий сів на велосипед та поїхав та одразу почув звук пострілу і відчув біль у лівій нозі, після чого негайно викликав поліцію;
-показаннях свідка ОСОБА_11 , який бачив, як потерпіла після словесного конфлікту пішла додому і через певний час повернулась з рушницю в руках, та чув як остання попередила що буде стріляти і звук пострілу;
-показаннях свідка ОСОБА_12 , який підтвердив показання потерпілого щодо агресивної поведінки обвинуваченої до події, яка висловлювалась нецензурною лайкою та перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а також те, що на її поведінку ніхто з присутніх не реагував;
-даних, зафіксованих в результаті проведеного слідчого експерименту, відповідно до якого потерпілий в присутності понятих розповів та відтворив деталі обставин спричинення йому обвинуваченою тілесних ушкоджень;
-даних, зафіксованих у висновку судово-медичної експертизи №36 від 12 червня 2019 року, відповідно до яких у потерпілого виявлено тілесні ушкодження у вигляді поранення по задній поверхні лівої гомілки в межі середньої та нижньої третини, яке виникло від, як мінімум, однієї дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути куля пневматичної гвинтівки;
-даних, зафіксованих у висновку судової експертизи зброї, яку добровільно видала працівникам поліції обвинувачена, відповідно до яких вказана зброя відноситься до пружинно-поршневої пневматичної гвинтівки придатної для стрільби.

Ці показання та письмові докази суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу своїх висновків про доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, оскільки вони фактично співпадали між собою та були повністю підтверджені усією сукупністю.

Ставити наведені показання під сумнів у колегії суддів підстав немає, адже при розгляді провадження не встановлено доказів, які б підтверджували позицію сторони захисту, а саме отримання потерпілим тілесних ушкоджень при інших обставинах чи за участі інших осіб.

При цьому така версія сторони захисту була предметом ретельної перевірки місцевого суду та знайшла належну оцінку й аргументовано спростована.

Так, як органами досудового слідства так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та сприйняття погроз обвинуваченої реально.

Зокрема, призначено та проведено судово-медичні дослідження вказаних обставин, які дали вичерпні відповіді на спірні питання, в тому числі щодо причин (механізму) виникнення тілесного ушкодження у потерпілого.

Посилання сторони захисту на ту обставину, що розмір калібру кулі гвинтівки, яку обвинувачена застосувала в момент події, у вісім разів більший від кулі, яка була виявлена у нозі потерпілого, колегією суддів до уваги не приймається, адже за даним висновком експерта №36 від 12 червня 2019 року у потерпілого виявлено кулю пневматичної гвинтівки, або подібний їй предмет, який має розміри у деформованому стані, а виникнення такого ушкодження можливе за обставин вказаних потерпілим.

Стан необхідної оборони виникає як в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, так і у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

За фактичними обставинами, встановленими під час судового розгляду, після конфлікту із потерпілим, дії ОСОБА_9 мали активний характер, адже остання не лише спровокувала конфлікт, але і його продовжила, пішовши додому та взявши пневматичну гвинтівку, почала погрожувати її застосуванням.

Між її діями і наслідками у вигляді заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень існував прямий причинний зв`язок.

Крім того, заслуговує на увагу той факт, що конфлікт відбувся на відкритій території, де не було перешкод чи обмежень для вільного пересування, тому обвинувачена мала можливість уникнути конфлікту.

В свою чергу поведінка потерпілого була пасивною, не агресивною, останній, побачивши в руках обвинуваченої гвинтівку, одразу взяв велосипед і намагався покинути місце події.

Вирішуючи питання про наявність умислу в обвинуваченої на завдання потерпілому тілесних ушкоджень та погрозу вбивством, суд правильно виходив з конкретних обставин справи, зокрема, неприязних стосунків, які склалися між обвинуваченою та потерпілим в момент події, динаміки розвитку подій, за яких в ході конфліктної ситуації обвинувачена приставила до грудей потерпілого гвинтівку та погрожувала, що буде стріляти, поведінки потерпілого та його сприйняття даної погрози як конкретної та реальної.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачена тримала рушницю стволом до землі і не направляла її в бік потерпілого, не спростовує кваліфікацію її дій за ч.1 ст.129 КК України, адже об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення виявляється у залякуванні потерпілого будь-яким способом, в тому числі усно чи шляхом самої демонстрації зброї, що мало місце у даній справі.

Безпідставними є і доводи захисту щодо неможливості поєднання в обвинувальному акті та у вироку кваліфікації двох кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 та ч.1 ст.129 КК України, адже кожен із цих злочинів має свою самостійну кваліфікацію, яка жодним чином не виключає один одного.

Більше того, злочин, передбачений ч.1 ст.129 КК України, вважається закінченим з моменту сприйняття погрози потерпілим, що мало місце у даному кримінальному провадженні, ще до самого пострілу і отриманого потерпілим легкого тілесного ушкодження.

Посилання сторони захисту у поданій апеляційній скарзі на те, що жоден допитаний свідок не підтвердив погрози вбивством від обвинуваченої у бік потерпілого, є помилковим, адже свідок ОСОБА_11 , який поруч перебував із потерпілим повідомляв, що бачив як жінка після конфлікту пішла додому та через деякий час повернулася із рушницею в руках та сказала що буде стріляти, після чого він почув постріл.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_9 діяла у стані уявної оборони і не мала наміру заподіяти потерпілому легкі тілесні ушкодження, є безпідставними.

Відповідно до ст.37 КК України уявна оборона це дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання.

Так, за фактичних обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні, не знайшла підтвердження наявність в діях потерпілого суспільно небезпечного посягання на життя обвинуваченої. При цьому співвідношення дій потерпілого та протидії обвинуваченої не можуть бути визнані відповідними захисту від небезпечності посягання, оскільки не були спрямовані на відвернення нападу та захисту, а були обумовлені бажанням спричинити шкоду потерпілому.

Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, на переконання колегії суддів, відповідає диспозиції норм кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені обвинуваченою дії, які правильно кваліфіковано судом за ч.2 ст.125 та ч.1 ст.129 КК України.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а спільну апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника адвоката ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4