Справа №573/904/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/25/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 573/904/18 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 29 березня 2019 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Парменовка Рильського району Курської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить винести рішення, яким звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання із випробуванням, застосувавши вимоги ст. 75 КК України;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_6 додаткове покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В іншій частині вирок залишити без зміни.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Строк покарання ОСОБА_6 визначено відраховувати з дня затримання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 47662 грн. моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди на користь ОСОБА_9 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 44662 грн. моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди на користь ОСОБА_10 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 в доход держави 5244 грн. процесуальних витрат.

В обґрунтування поданих апеляційних скарг:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вважає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого через суворість. При цьому, він зазначає, що ОСОБА_6 , як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні давав покази і не змінював їх, себе винним на початку судового засідання визнав частково, так як йому не були ясні висновки деяких експертиз, а після того, коли був допитаний експерт ОСОБА_12 , який проводив автотехнічні експертизи та роз`яснив детально свої висновки, ОСОБА_6 свою вину визнав повністю. Також ОСОБА_6 неодноразово вибачався перед потерпілими за вчинену ДТП, внаслідок якої померла їх мати ОСОБА_13 і співчував потерпілим у втраті матері.

Посилається на неврахування судом такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, а також судом не враховано стан здоров`я ОСОБА_6 , який перебуває на обліку у КЗ «Білопільська ЦРЛ», статус останнього, а саме, що останній одружений, має непрацюючу дружину, яка тяжко хворіє і є інвалідом 3 групи загального захворювання.

Вважає, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням без позбавлення волі буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , не оскаржуючи обставин вчиненого правопорушення, доведеності вини обвинуваченого, кваліфікацій його дій, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, що потягло за собою не призначення додаткового покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зокрема, зазначає, що судом не в повній мірі дано оцінку обставинам, за яких трапилася пригода, що внаслідок ігнорування водієм ОСОБА_6 загальновідомих Правил дорожнього руху трапилася ДТП та настали невідворотні наслідки у вигляді смерті особи. Тому, на його думку, не визначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, в даному випадку, є несправедливо м`яким і не є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 01 січня 2018 року близько 16 год. 35 хв., керуючи технічно несправним автомобілем «ВАЗ 2121 «Нива», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яка виражалась у відсутності загальмовування задніх коліс, та рухався по проїзній частині вул. Макаренка в напрямку перехрестя з вул. Полтавський полк в м. Білопілля Сумської області.

Рухаючись у вказаному напрямку, ОСОБА_6 зневажив безпекою дорожнього руху, в порушення вимог п. п. 10.1, 12.2, 13.3 Правил дорожнього руху України під час виконання маневру лівого повороту з вул. Макаренка на вул. Полтавський полк не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись з перевищенням максимально допустимої швидкістю руху в умовах видимості проїзної частини, при виявленні пішохода своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до повної його зупинки, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка в порушення вимог п. п. 4.1, 4,2, 4.4 Правил дорожнього руху України рухалася проїзною частиною у зустрічному напрямку, тримаючи велосипед в руках.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, від яких померла у приймальному відділенні Сумської обласної клінічної лікарні.

Смерть потерпілої ОСОБА_13 настала внаслідок відкрито черепно-мозкової травми, у вигляді забою-розчавлення тканини головного мозку в лівій лобній та правій потиличній частках, крововиливу під м`якою мозковою оболонкою лівої півкулі, лінійного перелому кісток основи черепа, крововиливи в шлуночки мозку.

ОСОБА_6 порушив вимоги пунктів 10.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, якими встановлено:

- п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 12.2 у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

- п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, на підтримання прокурорської апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника, потерпілих, які частково підтримали апеляційну скаргу прокурора, та апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_6 в поданих апеляційних скаргах не оспорюються і апеляційним судом в порядку ст. 404 КПК України не перевіряються.

Дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковані вірно.

Таким чином, колегія суддів перевіряє вирок суду, що оскаржується, лише в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Вирішуючи питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, його особу, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: активне сприяння розкриттю злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, повне добровільне відшкодування потерпілим матеріальної шкоди та відсутність обставин, що обтяжує покарання.

З урахуванням викладеного, а також те, ОСОБА_6 вчинив хоча і необережний тяжкий злочин, однак його наслідком стала загибель людини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо призначення покарання в межах санкції 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, тобто в мінімальному розмірі.

Призначене ОСОБА_6 покарання, на переконання колегії суддів, за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів не вбачає підстав, які б вказували про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України й свідчили б про можливість його виправлення без відбування покарання у місцях позбавлення волі, про що просить в апеляційній скарзі захисник та потерпілі.

Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними від 19.12.2008 року N 18, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Оскільки санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає альтернативу застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, тому питання про доцільність його призначення вирішується за розсудом суду з урахуванням конкретних обставин справи та особи винного.

Враховуючи конкретні обставини справи, а також дані про особу винуватого, колегія суддів дійшла переконання, що виправлення обвинуваченого, в даному випадку, можливе без призначення додаткового покарання та цілком погоджується з позицією суду першої інстанції про недоцільність позбавляти ОСОБА_6 права керування транспортними засобами.

Обґрунтованих доводів, які б свідчили про неправильне застосування кримінального закону, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, у апеляційних скаргах не наведено.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку колегією суддів не встановлено, а тому апеляційні скарги захисника та прокурора слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 29 березня 2019 року відносно ОСОБА_6 - залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4