Номер провадження: 11-кп/813/815/20
Номер справи місцевого суду: 520/204/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2019 року в кримінальному провадженні №0003977, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2018 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біляни, Чернівецького району, Вінницької області, українця, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
- 06.03.2012 року Київським районним судом м. Одеса за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, з застосуванням ст.75,76 КК України і звільненням від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік;
- 11.12.2012 року Київським районним судом м. Одеса за ч. 1ст. 185. ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 187, ст. 70, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі,-
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 4 ст. 187 КК України, за яке йому призначено покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, із конфіскацією всього майна в дохід держави; та за ч. 2 ст. 289 КК України, за яке йому призначено покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, без конфіскації всього майна в дохід держави.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, із конфіскацією всього майна в дохід держави.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 , обчислений з моменту його затримання, тобто з 20.11.2018 року.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів у справі,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим в тому, що він 14.10.2018 року приблизно о 04 годин 10 хвилин, через незачинені вхідні двері проник до приміщення Автомийки та в подальшому через двері до кімнати адміністратора Автомийки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
Перебуваючи в кімнаті адміністратора обвинувачений ОСОБА_9 реалізуючи свій злочинний умисел, здійснив напад, з метою заволодіння чужого майна, застосувавши насилля яке є небезпечним для життя та здоров`я, що виразилось в нанесенні чисельних ударів руками та ногами по тулубу та голові потерпілого ОСОБА_12 , тим самим спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку середнього ступеню, закритого перелому луски лівої скроневої кістки із розповсюдженням на ліву тім`яну кістку, закритого перелому потиличної кістки зліва, крововиливу під тверду мозкову оболонку скронево-тім`яної області зліва, підапоневротичної гематоми скронево-тім`яно-потиличної області зліва, закриті переломи зовнішньої стінки лівої орбіти, передньої та зовнішньої стінок лівої верхньощелепної пазухи, крововиливи в обидві верхньощелепні пазухи, закритого перелому кісток носа, закритого перелому шийки нижньої щелепи зліва, забійних ран верхньої повіки правого ока, підочної області справа, синців повік обох очей, крововиливів під кон`юнктивальні оболонки обох очей, саден обличчя, які згідно висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Після чого ОСОБА_9 заволодів майном, яке належить ОСОБА_12 , а саме: мобільним телефоном «Хіаоmі Redmi 6» серійний номер НОМЕР_1 . ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , у корпусі чорного кольору, вартістю 2942 гривень та грошовими коштами у розмірі 3000 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 5 942 гривень.
Після скоєння злочину ОСОБА_9 з місця скоєння злочину втік, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.
Далі, 14.10.2018 року близько 04 годин 20 хвилин обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи у вказаній вище кімнаті адміністратора Автомийки, продовжуючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння майном, діючи умисно, повторно та з корисливим мотивом заволодів ключем запалювання від мопеду марки «Honda Dio 34», з метою подальшого заволодіння зазначеним мопедом. Вийшовши з кімнати адміністратора ОСОБА_9 підійшов до мопеду марки «Honda Dio 34», червоного кольору, номер шасі НОМЕР_4 , вартістю 5 850 гривень, який знаходився в приміщенні Автомийки та належить ОСОБА_12 .
В подальшому ОСОБА_9 викотив вищевказаний мопед з приміщення ОСОБА_13 на вулицю та шляхом використання раніше викраденого ключа привів двигун мопеду в робочий стан, тим самим отримавши можливість керувати зазначеним мопедом та здійснивши на ньому рух, з місця вчинення злочину втік, тим самим спричинивши ОСОБА_12 матеріальний збиток на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, кваліфікацію його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню і тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не дотримано вимоги п. 4 ч. 1, ч. 2 ст.409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України та безпідставно застосовано ст. 69 КК України при визначені виду та міри покарання ОСОБА_9 , оскільки враховані пом`якшуючі покарання обставини, з огляду на їх якісну та кількісну характеристику, не є такими, що істотно знижують суспільну небезпеку вчинених злочинів.
Крім цього, судом враховано обставину, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України - рецидив злочину, однак судом не наведено у вироку, яким чином ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та впливають на пом`якшення покарання.
Прокурор посилається також на те, що суд не взяв до уваги наявність даних про неодноразові судимості ОСОБА_9 за корисливі злочини, за які він відбував покарання та скоєння ним нових корисливих злочинів, що свідчить про небажання останнього виправитися, зробити належні висновки та стати на шлях виправлення.
Просить ухвалити в частині призначеного покарання новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією усього майна в дохід держави, за ч. 2 ст. 289 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років із конфіскацією всього майна в дохід держави. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинання менш суворого покарання біль суворим покаранням, остаточно призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна в дохід держави. В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю-доповідача, думку прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі; пояснення захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_9 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та не заперечував факту: нападу на потерпілого з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у приміщення, та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; та незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого, вчинене повторно, з проникненням у приміщення.

На даний час ніхто з учасників судового процесу не оскаржує обставини скоєння кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті і вироку суду першої інстанції та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 289 КК України, а апеляційна скарга прокурора ОСОБА_11 стосується лише питання призначення покарання.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні ним дій, які виразилися в нападі на потерпілого з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у приміщення, та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України; та незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого, вчинене повторно, з проникненням у приміщення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Разом з тим, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 не в повній мірі дотримався вимог закону про кримінальну відповідальність, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання і вказав, що такі обставини у відповідності до вимог ст.66 КК України судом встановлені, а саме щире каяття, його відношення до скоєного та сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування потерпілому спричиненої матеріальної і моральної шкоди, та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статей.

Обставиною, яка обтяжує покарання для обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції встановлено - рецидив злочину.

Приймаючи рішення про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання із застосуванням дії ст. 69 КК України суд послався на дані про особу обвинуваченого, а саме: наявність постійного місця проживання та задовільної характеристики за місцем проживання, перебування на утриманні матері пенсійного віку, думку потерпілого, який просив суд застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, ці висновки суду першої інстанції є хибними і покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи та особи обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд не врахував, що він умисно вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; спосіб вчиненого розбійного нападу, а саме із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи та спричинення потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, та скоєння ним в подальшому іншого злочину, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України, а саме незаконного заволодіння мопедом потерпілого.

Така поведінка обвинуваченого під час та після вчинення розбійного нападу, спосіб та характер вчиненого, тривалість дій вказують на підвищену суспільну небезпеку даної особи та неможливість досягнення мети покарання, зокрема, виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів за умов призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.

При цьому суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 раніше двічі вже притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння аналогічних корисливих злочинів і йому призначалося в тому числі реальне покарання у виді позбавлення волі, однак він для себе належних висновків не зробив та знову скоїв нові злочини, в тому числі і особливо тяжкий злочин.

Слід також врахувати, що в силу п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України на даний час остання судимість обвинуваченого ОСОБА_9 не погашена і він є особою, яка вважається раніше судимою, що на думку апеляційного суду свідчить про його соціальну небезпечність.

Більш того, суд першої інстанції мав у наявності дані про те, що в провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та інших осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що вказувало на неможливість застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, проте суд при призначенні ОСОБА_9 покарання цю інформацію проігнорував (а.п. т. 1 а.п. 54, т.2 а.п. 55-57).

Щодо зазначеної судом першої інстанції такої пом`якшуючої покарання обставини як добровільне відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди, апеляційний суд вважає, що вона не в повному обсязі підтверджується матеріалами провадження, оскільки мопед і викрадене ним майно були повернуті потерпілому працівниками поліції після затримання ОСОБА_9 , а останнім лише відшкодована моральна шкода (т. 1 а.п. 56, 65, 66).

Апеляційний суд приймає до уваги, що під час судового розгляду потерпілий просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням дії ст. 69 КК України, однак дана заява не є безумовною підставою для застосування обвинуваченому ОСОБА_9 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, з урахуванням обставин вчинення злочину та даних про особу обвинуваченого.

Крім того, матеріали провадження не містять жодного доказу на підтвердження того, що обвинувачений має на утриманні матір пенсійного віку, а тому районний суд безпідставно врахував цю обставину як таку, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, як і встановлено судом першої інстанції є рецидив злочину, що на думку колегії суддів також свідчило про неможливість застосовування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

Судом першої інстанції визнано і колегія суддів з цим погоджується, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є визнання ним своєї провини та щирого каяття, що вказує на існування двох пом`якшуючих покарання обставин, передбачених ч. 1 ст. 66 КК України.

При цьому апеляційний суд також приймає до уваги думку потерпілого щодо призначення ОСОБА_9 покарання та відшкодування останнім потерпілому моральної шкоди, які на думку апеляційного суду свідчать про можливість призначення обвинуваченому покарання в її мінімальних межах але не надає підстав для застосування положень ст.69 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, а обвинуваченому має бути призначене остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах встановлених санкцією ч. 4 ст. 187 КК України, який є найбільш тяжким злочином з конфіскацією усього належного йому майна.

Положеннями ст. 70 КК України передбачено правила складання покарання за сукупністю злочинів. При сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, апеляційний суд погоджується з думкою прокурора щодо призначення йому покарання у мінімальних межах санкції даної статті, у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією усього належного майна, яке на думку колегії є достатнім та справедливим, враховуючи положення ч.ч.1,2 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання ОСОБА_9 .

Висновки суду апеляційної інстанції.
Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням того, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності і знову скоїв тяжкий та особливо тяжкий злочини, протягом нетривалого часу після звільнення з місць позбавлення волі, призначення йому покарання із застосуванням дії ст. 69 КК України суперечить приписам ст. 65 КК України та є безпідставним, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання не відповідає вимогам закону.

Згідно частини 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Пунктом другим частини першої статті 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання;

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням сукупності обставин, що пом`якшують покарання та наявності обтяжуючої покарання обставини, покарання, яке передбачене санкцією ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі без застосування дії ст. 69 КК України в мінімальних межах санкцій зазначений статей кримінального закону буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно роз`яснень, що містяться в Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Таким чином, аналізуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасуванню, з ухваленням у цій частині нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 420, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2019 року в кримінальному провадженні №0003977, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2018 року, відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, в частині призначеного покарання - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

Призначити ОСОБА_9 покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із конфіскації всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років позбавлення волі, із конфіскацією всього належного йому майна.

В інший частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії вироку.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4