Провадження № 11-кп/824/1485/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 04 » березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2020 року, якою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України - продовжено запобіжний захід тримання під вартою до 15.03.2020р. включно, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0007187 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

17.01.2020р. під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою пославшись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України зазначивши, що більш м`які запобіжні заходи не будуть ефективними і не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2020р. обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.03.2020 року включно; визначено заставу у розмірі 81 080 гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив вказану ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою обрати до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказав на незаконність ухвали та її необґрунтованість, безпідставність посилання суду на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Лабіта проти Італії» та у справі «Харченко проти України»; вважав, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а рішення суду побудовано виключно на припущеннях.

До початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_7 надійшли заяви про відмову від апеляційної скарги щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки ухвалою дарницького районного суду м. Києва від 28.02.2020р. йому продовжено строк тримання під вартою до 25.04.2020р. та щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , який відповідно до вніс заставу, відповідно оскаржуваної ухвали.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, а обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у ДУ "Київський слідчий ізолятор" відмовився вийти на відеоконференцзв`язок та прийняти участь в судовому засіданні, апеляційний суд, згідно ч. 1 ст. 403 КПК України, позбавлений можливості з`ясувати думку обвинувачених щодо згоди на відмову захисника від апеляційної скарги у зв`язку з чим розглядає апеляційну скаргу по суті.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора ОСОБА_10 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали про продовження строку тримання під вартою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо незаконності ухвали суду І інстанції про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Так, під час вирішення клопотання прокурора суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть переховуватися від суду та вчинити нові злочини.

При цьому, суд врахував, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, при доведенні провини за який їм загрожує покарання до 6 років позбавлення волі, інформацію про вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків, місце проживання, репутацію, майновий стан, наявність судимостей, розмір майнової шкоди та дійшов правильного висновку, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, взмозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризиків переховування від суду та вчинення нових злочинів, а застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених, їх соціальні зв`язки, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Твердження апеляційної скарги захисника, що у клопотанні прокурора лише формально перераховано ризики, є безпідставними, оскільки суд при вирішення цього питання врахував, окрім вказаних ризиків не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальному правопорушенні, а й дані про особу обвинувачених та сукупність інших відомостей, передбачених ст.178 КПК України.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без зміни.

Керуючись ст.ст. 177, 199,404, 407,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року, якою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, продовжено запобіжний захід тримання під вартою до 15.03.2020р. включно залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді __________________ _____________________ ___________________