Дата документу 05.02.2020 Справа № 317/3434/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/3434/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/370/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянула 5 лютого 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 7 листопада 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці смт. Тункуюк Комишнінського району Кустанайської області держави Казахстан, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
засудженого вироком Василівського районного суду Запорізької області від 08.02.2016 р. за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 . Клопотання вмотивоване тим, що засуджений відбув більш ніж 2/3 строку покарання, визнав провину, щиро розкаявся, на теперішній час є пенсіонером, має цілу низку тяжких захворювань, відношенням до праці довів своє виправлення.

Районний суд, вказавши, що засуджений ОСОБА_7 не у повній мірі виконував обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною, прийшов до висновку про сумнівність та передчасність твердження засудженого та його захисника про те, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вказує, що на теперішній час відбув більше ніж 2/3 строку покарання; свою провину у скоєному визнав, щиро розкаявся у скоєному; є пенсіонером за хворобою, у зв`язку з чим у колонії відсутня можливість надати йому роботу, яку він міг би виконувати; вказані порушень в його особистій справі є незначними і всі погашені; виконавчі листи на стягнення боргу в бухгалтерії установи відсутні; за характером він спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримую стосунки із засудженими позитивної спрямованості; дотримується вимог особистої санітарії та гігієни; підтримує суспільно корисні зв`язки з рідними; додержується вимог режиму, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користуюсь при виконанні роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням; виконує передбачені законом вимоги персоналу установи та роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок необхідних для їх виконання; до виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, ставлення до праці добре; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Крім того зазначає, що є єдиним сином для своєї матері, 1940 року народження, яка потребує його допомоги.

Просить ухвалу скасувати, клопотання задовольнити.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою засудженого, вказав, що засуджений не став на шлях виправлення, оскільки має 15 стягнень та участь у виховних програмах не приймає.

Враховуючи, що засуджений належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду та з урахуванням відсутності клопотання останнього про особисту участь у судовому засіданні і відсутність питань, які б погіршували правове становище засудженого, апеляційний суд у відповідності до ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_7 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Василівського районного суду Запорізької області від 08.02.2016 р. за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 за час перебування в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» з 07.08.2018 року характеризується вкрай негативно.

Зокрема засуджений допустив п`ятнадцять порушень вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, стягнення не погашені та не зняті у встановленому законом порядку; на виробництві установи не працевлаштований; не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінної через особисту неорганізованість; намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, проте не завжди має охайний зовнішній вигляд; не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням; намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, проте достатніх навичок для самостійного їх виконання не має; безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні; не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисної активності в організації їх роботи; до складу самодіяльних секцій не входить. Крім того, за період відбування покарання засуджений перебуває на профілактичному обліку як схильний до членоушкодженця та схильний до нападу на адміністрацію.

За наданими з установи відбуття покарання характеристиками та довідками, ОСОБА_7 характеризується незадовільно.

Проте, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

За час перебування в установі, виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення, наявний факт неодноразового притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено стягнення, які в установленому порядку не погашені та не зняті (а.п. 16).

За часу відбування покарання засуджений в установі виконання покарань не був працевлаштований. Згідно довідок відсутні виходи ОСОБА_7 на роботу та нарахування заробітної плати (а.п. 18).

При цьому, в матеріалах провадження відсутні дані, які б вказували на наявність обмежень щодо працевлаштованості засудженого із-за стану здоров`я.

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, непрацевлаштованість ОСОБА_7 , наявність неодноразового притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Крім того, комісією неодноразово було відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_7 заохочувальних норм, передбачених ст.ст. 100, 101, 82 КК України, а також і щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування від відбування покарання.

Твердження засудженого щодо статусу пенсіонера за хворобою колегією суддів визнаються такими, що не спроможні спростувати висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування до нього положень ст. 81 КПК України та можуть бути підставою для вирішення звільнення від покарання в порядку ст. 84 КК України.

Посилання засудженого про наявність у нього матері похилого віку, яка потребує його допомоги, як підстави для застосування до нього положень ст. 81 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі засудженого, поряд із встановленими правовими підставами для застосування умовно-дострокового звільнення, судова колегія знаходить необґрунтованими.

Отже, ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого ОСОБА_7 і які слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 7 листопада 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4