ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1736/20 Справа № 185/3980/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Дніпро

овського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Павлогрвадської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року у кримінальних провадженнях № 0000372 та № 0000425, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 23 липня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 10 грудня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 186 ч.2, 69 КК України до штрафу розміром 1000 грн.;
- 24 лютого 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, 71 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України частково приєднаний не відбутий строк 6 міс. за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року, до відбуття визначено 4 роки 6 міс. позбавлення волі. 31 січня 2018 року на підставі ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області частина покарання 2 роки 1 міс. 24 дні позбавлення волі замінено на обмеження волі,
- 19 жовтня 2018 року звільнений з Ігренського ВЦ Дніпропетровської області (№ 133) за ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2018 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 4 місяці 22 дні обмеження волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, -
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання:
за ч. 3 ст. 297 КК України, у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі,
за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі,
за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі,
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі п.п. б), п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України ОСОБА_7 переведено не відбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року у виді 1 року 4 місяців 22 днів обмеження волі у покарання у виді позбавлення волі строком 8 місяців 11 днів, виходячи із співвідношення одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання, за сукупністю вироків, у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.
31 січня 2019 року приблизно о 19.00 годині, ОСОБА_7 знаходився у приміщенні кафе «Берлога», розташованого по вул. Шевченка, 138А, м. Павлограда Дніпропетровської області, спільно зі своїми знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розпивали спиртні напої. Під час відпочинку у вищевказаному кафе ОСОБА_14 утримувала свій мобільний телефон марки «Huawei Y6» у кишені своєї куртки та періодично діставала його з кишені куртки та користувалась вищевказаним телефоном.
ОСОБА_7 звернув увагу на те, що мобільний телефон ОСОБА_14 знаходився у кишені куртки та у нього в цей момент виник злочинний умисел, спрямований на вчинення таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_14 - мобільного телефону марки «Huawei Y6», який був у кишені куртки ОСОБА_14 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, ОСОБА_7 01 лютого 2019 року, приблизно о 00.00 годині, з метою заволодіння майном ОСОБА_14 , скориставшись тим, що ОСОБА_14 вийшла з приміщення кафе, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне вилучення чужого майна і обернення його на свою користь, діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні кафе «Берлога», розташованого по вул. Шевченка, 138а, м. Павлограда, Дніпропетровської області, таємно, повторно із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу із кишені куртки ОСОБА_14 викрав майно потерпілої ОСОБА_14 , а саме: мобільний телефон марки «Huawei Y6» вартістю 3 383 грн. 33 коп., заподіявши тим самим потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду на вищевказану суму.
Після того, як потерпілий ОСОБА_15 передав йому телефон для здійснення дзвінка і не був обізнаний в злочинних намірах обвинуваченого , ОСОБА_7 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник втік та розпорядився ним на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_7 продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, 09 лютого 2019 року, приблизно о 21.00 годині, в районі магазину «Олимп», розташованого по вул. Дніпровській, 348А, м. Павлограда Дніпропетровської області, побачив раніше незнайомого ОСОБА_15 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння та був за столом літнього кафе, розташованого на території магазину «Олимп», розташованого по вул. Дніпровській, 348А, м. Павлограда.
ОСОБА_7 звернув увагу на те, що у правій руці ОСОБА_15 тримає мобільний телефон марки «NOMI i 244», і у нього виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном шляхом обману ОСОБА_15 - мобільним телефоном марки «NOMI i 244», який був у правій руці ОСОБА_15 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману та звернення його на свою користь, ОСОБА_7 09 лютого 2019 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, з метою заволодіння майном шляхом обману у ОСОБА_15 , підійшов до останнього та попросив у нього мобільний телефон марки «NOMI i 244» начебто зателефонувати знайомим.
В той же день, приблизно о 21 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне вилучення чужого майна і обернення його на свою користь, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману ОСОБА_15 , під приводом зателефонувати, заволодів мобільним телефоном марки «NOMI i 244» вартістю 279 грн. 67 коп., заподіявши тим самим потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 279 грн. 67 коп.
Після ОСОБА_7 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд.
11 лютого 2019 року, приблизно о 12.00 годині, ОСОБА_7 продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, перебуваючи в районі будинку № 84 по вул. Харківській, м. Павлограда Дніпропетровської області, біля під`їзду № 3 вищевказаного будинку побачив раніше незнайому малолітню ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка сиділа на лавочці біля під`їзду, утримуючи в руках мобільний телефон марки «Samsung», і у нього виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном шляхом обману малолітньої потерпілої ОСОБА_16 - мобільного телефону марки «Samsung S5830».
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману та звернення його на свою користь, ОСОБА_7 11 лютого 2019 року, приблизно о 12 год. 15 хв., з метою заволодіння майном малолітньої ОСОБА_16 , яка знаходилась на лавочці біля 3 під`їзду будинку № 84 по вул. Харківській м. Павлограда Дніпропетровської області, підійшов до дівчинки та попросив у останньої мобільний телефон марки «Samsung S5830» зателефонувати.
ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне вилучення чужого майна і обернення його на свою користь, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистою зацікавленістю, шляхом обману неповнолітньої ОСОБА_16 , під приводом зателефонувати, заволодів мобільним телефоном марки «Samsung S5830» вартістю 566 грн. 67 коп., заподіявши тим самим потерпілій майнову шкоду на загальну суму 566 грн. 67 коп.
Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник втік та розпорядився ним на власний розсуд.
26 лютого 2019 року, приблизно о 01.00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в районі будинку № 13 по вул. Балашовській м. Павлограда, біля першого під`їзду побачив з вулиці, як на сходинковому майданчику між першим та другим поверхом знаходиться дитяча колиска «тростинка» марки "Geobi", і у нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення таємного повторного викрадення майна потерпілої ОСОБА_17 - дитячої колиски марки "Geobi".
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне, викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, ОСОБА_7 26 лютого 2019 року, приблизно о 01.00 годині, з метою скоєння крадіжки чужого майна зайшов у перший під`їзд будинку АДРЕСА_2 , і реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне вилучення чужого майна і обернення його на свою користь, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що вищевказана дитяча колиска є чужим майном, яке йому не належить, знаходячись на площадці між першим та другим поверхами 1 під`їзду будинку АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що в цей час за ним ніхто не спостерігає, таємно, повторно, з корисливих спонукань, викрав майно, яке на праві власності належить ОСОБА_17 - дитячу колиску «тростину» марки "Geobi", бузкового кольору вартістю 716 грн. 67 коп., тим самим заподіявши потерпілій ОСОБА_17 майнову шкоду на вказану суму.
З викраденим майном ОСОБА_7 втік та розпорядився ним на власний розсуд.
27 лютого 2019 року приблизно о 08.10 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в районі дамби, розташованої по вул. Надрічній м. Павлограда Дніпропетровської області, побачив раніше незнайомих малолітніх ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які йшли у напрямку вул. Надрічної м. Павлограда Дніпропетровської області.
ОСОБА_7 звернув увагу на те, що у правій руці малолітній ОСОБА_18 тримає мобільний телефон марки «Bravis S500» чорного кольору та прямує вздовж дамби по вул. Надрічній м. Павлограда до вул. Добролюбова м. Павлограда Дніпропетровської області, і в цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння мобільним телефоном марки марки «Bravis S500» шляхом обману малолітнього ОСОБА_18 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману та звернення його на свою користь, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистою зацікавленістю, без застосування насильства, 27 лютого 2019 року, приблизно о 08 годині 15 хвилин, підійшовши до останнього, під приводом зателефонувати, незаконно шляхом обману повторно заволодів мобільним телефоном марки «Bravis S500» чорного кольору вартістю 1516 грн. 67 коп., заподіявши тим самим малолітньому потерпілому ОСОБА_18 майнову шкоду на загальну суму 1516 грн. 67 коп.
Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник втік в сторону провулка Південного м. Павлограда та розпорядився ним на власний розсуд.
ОСОБА_7 21 лютого 2019 року, приблизно о 08 годині 30 хвилин, з метою протиправного вилучення чужого майна та звернення його на свою користь, прийшов на кладовище, розташоване по вул. Миколи Лисенка (Енгельса) м. Павлограда Дніпропетровської області.
Проходячи по вищевказаному кладовищу, ОСОБА_7 помітив поховання ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , могили яких були огороджені парканом, виготовленим з восьми окремих металевих секцій, і у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння однієї з секцій зазначеного паркану. ОСОБА_7 , діючи з єдиним умислом, з корисливих мотивів, спрямованих на подальшу реалізацію викраденого майна та обернення отриманих грошових коштів від реалізації викраденого майна на свою користь, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів та особистою зацікавленістю, нехтуючи громадську моральність у сфері шанобливого ставлення до померлого та місць їх поховання, з метою викрадення предметів, що знаходяться на могилі ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , здійснив наругу над могилою, а саме викрав одну з металевих секцій паркану, який огороджував могили вищевказаних померлих, чим спричинив потерпілій ОСОБА_22 матеріального збитку на суму 776 грн. 70 коп.
Після цього, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд.

В апеляції :
- прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвали новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
В обґрунтування невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через його м`якість, прокурор зазначає, що ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою за вчинення тяжких злочинів, має не погашені судимості. Вчинив шість епізодів злочинів проти власності, у період відбуття умовно-дострокового звільнення. Вину у вчинених злочинах фактично не визнав, матеріальну шкоду не відшкодував, що на його думку свідчить про те, що особа у вчиненому не розкаюється. Також зазначив, що ОСОБА_7 вчинював злочини у стані алкогольного сп`яніння та відносно малолітньої особи, що є обтяжуючою обставиною, яка повинна враховуватись при призначенні покарання.
- захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування зазначає, що суд не з`ясував всіх обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченому ч. 3 ст. 297 КК України. Вказує на непричетність останнього до цього злочину та зазначає, що суд лише перелічив досліджені докази, однак не надав їм оцінки.

Заслухавши учасників кримінального провадження, обвинуваченого та його захисника, які як кожен окремо так і разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги захисника, проти апеляції прокурора заперечували, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях обвинуваченого та прокурора і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень та доведеності вини ОСОБА_7 в частині вчинення ним кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, в апеляційних скаргах захисника та прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Щодо доводів захисника в апеляції стосовно непричетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину за ч.3 ст. 297 КК України, з посиланням, що суд не оцінив докази в цій частині обвинувачення з точки зору їх допустимості і належності, є безпідставними і необґрунтованими.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.

Перевіряючи вирок на відповідність його закону та його обґрунтованість, колегія суддів дійшла висновку, що досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, як наруга над могилою, вчинена з корисливих мотивів, проти якого заперечує сторона захисту.
Так, за показами свідка ОСОБА_23 , 21 лютого 2019 року він перебував на роботі, коли йому зателефонував ОСОБА_24 та повідомив, що молодий чоловік несе огорожу із кладовища. Після цього він поїхав у провулок, побачив ОСОБА_7 та затримав його. ОСОБА_7 сказав, що він викрав вказану огорожу та показав місце вчинення злочину.
Свідок ОСОБА_24 в суді першої інстанції пояснив, що він бачив, як ОСОБА_7 проходив з металевою решіткою. Він бачив, як ОСОБА_7 стояв з огорожею, а потім пішов. Це була металева решітка з кладовища.
Потерпіла ОСОБА_22 , пояснювала, що викрадений паркан вона встановлювала на могилі ОСОБА_21 .
Посилання захисника в апеляції на недопустимість показів свідка ОСОБА_23 , який є співробітником поліції, є безпідставними, оскільки покази даного свідка отримані безпосередньо в судовому засіданні, і вони узгоджуються і підтверджуються також з показами потерпілої ОСОБА_22 , свідка ОСОБА_24 , які узгоджуються як між собою так і з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами в їх сукупності.
Зокрема, відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 21 лютого 2019 року, ОСОБА_22 заявила про те, що 21 лютого 2019 року о 08 год. 40 хв. невідомою особою з могили чоловіка ОСОБА_21 здійснили крадіжку та наругу над могилою, а саме демонтували секцію металевої огорожі 2,50х1,2м.
Згідно дослідженому у суді першої інстанції протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 квітня 2019 року, свідок ОСОБА_24 впізнав на фотознімку ОСОБА_7 , який 21 лютого 2019 року виніс з кладовища металевий паркан зеленого кольору та ніс його на плечі.
Частина металевого паркану виготовлена з металу близько 2,5 м шириною та висотою орієнтовано 1.2м., відповідно до протоколу огляду місця події від 21.02.2019 року виявлена та вилучена і передано на зберігання ОСОБА_25 .
За висновком експерта № 43/12.1/290 від 19 квітня 2019 року, ринкова вартість металевого виробу, а саме секції металевого паркану, яка важить 20 кг., придбана у 2006 році за грошові кошти у розмірі 400 грн. та складалася з чотирьох арматур, які були зварені між собою по центру, а по боках зварені металевими профільними трубами, довжина виробу складала 2 метри, а висота 0,5 м., на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто на 21.02.2019 року могла складати 776 грн. Товарознавче дослідження проводилося за відсутності об`єкту дослідження.
Ствердження сторони захисту в апеляції про наявність суперечностей в наведених доказах і їх недопустимість з посиланням, що розмір металевої огорожі визначений у висновку експерта, протоколу огляду місця події, і зазначений потерпілою не співпадають, є безпідставним, оскільки в експертизі взято вихідні дані тільки металевих виробів, які були зазначені в ухвалі слідчого судді і визначено їх вартість, а потерпіла зазначала фактичні розміри огорожі, і в протоколі огляду, на який посилається захисник в апеляції приблизні дані розмірів виявленого паркану, ці дані не суттєво різняться між собою і розміри, які взяті експертом для дослідження є меншими. У даному випадку, зазначені захисником розбіжності не є суттєвими, та які не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_26 , а тому не можна стверджувати про наявність суперечностей та недопустимість цих доказів.
Судом першої інстанції в повній мірі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою і надана їм вмотивована об`єктивна оцінка, а тому відсутні підстави вважати з цього приводу, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, як на це вказує захисник в апеляції.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.

Інших порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки вироку не виявлено.
Колегія суддів, не знаходить підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції з тих мотивів, які наведені захисником в його апеляційній скарзі, оскільки судом ухвалено вирок, який є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Щодо вимог апеляційної скарги прокурора про збільшення розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 на один рік, то наведені ним мотиви не є досить переконливими для їх задоволення.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При обранні міри і розміру покарання суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України віднесені до категорії невеликої тяжкості та тяжких злочинів.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено. До обтяжуючих віднесено вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо малолітньої дитини.
При обранні міри і розміру покарання, суд першої інстанції врахував у тому числі і обставини на які вказує в апеляції прокурор, а саме, що ОСОБА_7 вчинював злочини у стані алкогольного сп`яніння та відносно малолітньої особи.
Посилання прокурора на не врахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою за вчинення тяжких злочинів, має не погашені судимості, вчинив шість епізодів злочинів проти власності, у період відбуття умовно-дострокового звільнення, є надуманими і безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, суд не знайшов, з чим погоджується і колегія суддів.
На переконання колегії суддів, покарання призначене обвинуваченому судом першої інстанції в межах санкцій інкримінованих злочинів, та остаточне за сукупністю злочинів та вироків, є в повній мірі справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для збільшення розміру покарання з мотивів наведених прокурором в апеляції, колегія суддів не вбачає.
З огляду на вище наведене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційні скарги захисника та прокурора залишити без задоволення, вирок без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та захисника, - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4