Провадження №1-кп/523/458/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2020 р. Суворовський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

в ході підготовчого судового засідання по кримінальному провадженню, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000840 від 08.02.2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської обл., Роздільнянського р-н., смт.Лиманське, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні дітей 2011 та 2015 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , працюючого ФОП, раніше не судимого
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він будучи матеріально-відповідальною особою, умисно, з корисливих мотивів, з метою обернення на власну користь в період часу з 28.07.2014 по 26.11.2015, у невстановленому досудовим слідством місці, привласнив матеріальні цінності ТОВ «Таіс- Дістрибьюшн», , отримані від контрагентів за поставлений підприємством товар, які були йому ввірені для передачі в касу підприємства, на загальну суму 18 141 гривень 01 Копійок за наступних обставин.
Згідно трудового контракту від 28.07.2014 укладеного між ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн», та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.07.2014 останній прийнятий на роботу на посаду торгового представника з випробувальним терміном один місяць з окладом 2000 гривень в місяць.
Пунктом 1 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 28.07.2014 укладеним між ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн», , в особі директора ОСОБА_7 (далі роботодавець) та ОСОБА_6 який обіймав посаду торгового представника ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» (далі працівник) визначено, що працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілісності всіх переданих йому роботодавцем цінностей та у зв`язку з вищевказаним зобов`язується, зокрема вести облік, складати і передавати в установленому порядку товарно-грошових та інших звітів про рух та залишки ввірених йому матеріальних цінностей.
Також вказаним договором визначено інші обов`язки та відповідальність ОСОБА_6 , як матеріально-відповідальної особи.
Згідно п.п. 2.4., 2.5., 2.8. посадової інструкції торгового представника до функціональних обов`язків ОСОБА_6 , входило: підготовка пакету документів здійснення правочинів купівлі-продажу для підприємства, організація виконання обов`язків по укладеним договорам (відвантаження/ доставка товарів, розрахунки, забезпечення належного рівня товарних запасів та ін.). Відповідальність за повноту пакету документів, необхідних для укладення правочину та своєчасну доставку їх клієнтам. Здійснення контролю за виконанням клієнтами своїх обов`язків по договорам купівлі-продажу (своєчасною оплатою, прийманням товарів та ін.), виявлення причин недотримання клієнтами своїх обов`язків, вжиття заходів по їх усуненню та попередженню. У випадку необхідності приймання оплати за товар від клієнтів та передача її до каси підприємства або на розрахунковий рахунок підприємства з вказівкою від якого клієнта надійшли грошові кошти та по якій накладній, не пізніше 24 годин з моменту отримання грошових коштів.
Крім того, згідно листа ознайомлення від 28.07.2014 ОСОБА_6 був ознайомлений із змістом положень в тому числі ст. 191 Кримінального кодексу України.
Разом з тим, ОСОБА_6 , всупереч вищевказаним нормативним положенням, будучи матеріально-відповідальною особою, умисно корисливих мотивів, з метою обернення на власну користь в період часу з 28.07.2014 по 26.11.2015 у невстановленому досудовим розслідуванням місці, привласнив матеріальні цінності вказаного підприємства, отримані від контрагентів за поставлений підприємством товар, які були йому ввірені для передачі в касу підприємства, на загальну суму 34 219 гривень 31 копійок за наступних обставин.
На виконання договору поставки укладеному ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 , за видатковими накладними №348931 від 11.11.2015, вказаній особі поставлено товар на загальну суму відповідно 442 гривень 20 копійок грошові кошти за який від вказаного контрагента 17.11.2015 були передані торговому представнику ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» ОСОБА_6 для передачі в касу підприємства, але до каси підприємства протягом встановленого п. 2.8. посадової інструкції торгового представника 24-годинного строку не передав.
На виконання договору поставки укладеному ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 , за видатковими накладними №344362 від 04.11.2015 вказаній особі поставлено товар на загальну суму відповідно 489 гривень 30 копійок грошові кошти за який від вказаного контрагента 18.11.2015 були передані торговому представнику ТОВ «Таіс- Дистрибьюшн» ОСОБА_6 для передачі в касу підприємства, але до каси підприємства протягом встановленого п. 2.8. посадової інструкції торгового представника 24-годинного строку не передав.
На виконання договору поставки укладеному ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 , за видатковими накладними №34510 від 05.11.2015 та №349888 від 12.11.2015 вказаній особі поставлено товар на загальну суму відповідно 442 гривень 20 копійок та 954 гривень об копійок грошові кошти за товар який від вказаного контрагента 18.11.20 і 5 були передані торговому представнику ГОВ «Таіс-Дистрибьюшн» ОСОБА_6 для передачі в касу підприємства, але до каси підприємства протягом встановленого п. 2.8. посадової інструкції торгового представника 24- годинного строку не передав.
На виконання договору поставки укладеному ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 , за видатковими накладними №332240 від 15.10.2015 та №340773 від 29.10.2015 вказаній особі поставлено товар на загальну суму відповідно 2718 гривень 84 копійок та 1875 гривень 50 копійок грошові кошти за товар який від вказаного контрагента 29.10.2015 та 11.11.2015 були передані торговому представнику ТОВ «Таіс- Дистрибьюшн» ОСОБА_6 для передачі в касу підприємства, але до каси підприємства протягом встановленого п. 2.8. посадової інструкції торгового представника 24-годинного строку не передав.
На виконання договору поставки укладеному ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12 , за видатковими накладними №322748 від 30.09.2015 та №332251 від 15.10.2015 вказаній особі поставлено товар на загальну суму відповідно 523 гривень 42 копійок та 353 гривень 04 копійок грошові кошти за товар який від вказаного контрагента 30.09.2015 та 09.11.2015 були передані торговому представнику ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» ОСОБА_6 для передачі в касу підприємства, але до каси підприємства протягом встановленого п. 2.8. посадової інструкції торгового представника 24- годинного строку не передав.
На виконання договору поставки укладеному ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_13 , за видатковими накладними №319655 від 23.09.2015 та №335130 від 21.10.2015 вказаній особі поставлено товар на загальну суму відповідно 4931 гривень 32 копійок та 481 гривень 31 копійок та 899 гривень та 80 копійок грошові кошти за товар який від вказаного контрагента 13.10.2015 та 03.11.2015 та 03.11.2015 були передані торговому представнику ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» ОСОБА_6 для передачі в касу підприємства, але до каси підприємства протягом встановленого п. 2.8. посадової інструкції торгового представника 24-годинного строку не передав.
На виконання договору поставки укладеному ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_14 , за видатковими накладними №347434 від 11.11.2015 вказаній особі поставлено товар на загальну суму відповідно 771 гривень 12 копійок грошові кошти за який від вказаного контрагента 16.11.2015 були передані торговому представнику ГОВ «Таіс- Дистрибьюшн» ОСОБА_6 для передачі в касу підприємства, але до каси підприємства протягом встановленого п. 2.8. посадової інструкції торгового представника 24-годинного строку не передав.
На виконання договору поставки укладеному ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_15 , за видатковими накладними №347435 від 11.11.2015 вказаній особі поставлено товар на загальну суму відповідно 720 гривень 28 копійок та 262 гривень 05 копійок грошові кошти за який від вказаного контрагента 16.11.2015 були передані торговому представнику ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» ОСОБА_6 для передачі в касу підприємства, але до каси підприємства протягом встановленого п. 2.8. посадової інструкції торгового представника 24-годинного строку не передав.
На виконання договору поставки укладеному ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» фізичною особою-підприємцем ОСОБА_16 , за видатковими накладними №301998 від 20.08.2015 №310581 від 03.09.2015 вказаній особі поставлено товар на загальну суму відповідно 720 гривень 28 копійок та 262 гривень 05 копійок та 747 гривень 10 копійок грошові кошти за який від вказаного контрагента 16.09.2015 та 30.09.2015 були передані торговому представнику ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» ОСОБА_6 для передачі в касу підприємства, але до каси підприємства протягом встановленого п. 2.8. посадової інструкції торгового представника 24-годинного строку не передав.
На виконання договору поставки укладеному TOB «Таіс-Дистрибьюич та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_17 , за видатковими накладними №345101 від 05.11.2015 вказаній особі поставлено товар на загальну суму відповідно 295 гривень 46 копійок грошові кошти за який від вказаного контрагента 11.11.2015 були передані торговому представнику ТОВ «Таіс- Дистрибьюшн» ОСОБА_6 для передачі в касу підприємства, але до каси підприємства протягом встановленого п. 2.8. посадової інструкції торгового представника 24-годинного строку не передав.
На виконання договору поставки укладеному ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» з ГВП №5 Троицкого СТ за видатковими накладними №335128 від 21.10.2015 та №343950 від 04.11.2015 вказаній особі поставлено товар на загальну суму відповідно 1222 гривень 32 копійок та 584 гривень 00 копійок грошові кошти за який від вказаного контрагента 07.10.2015 та 17.11.2015 були передачі торговому представнику ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» ОСОБА_6 для передачі в касу підприємства, але до каси підприємства протягом встановленої о п. 2.8. посадової інструкції торгового представника 24-годинного строку не передав.
На виконання договору поставки укладеному ТОВ «Таіс-Дистрибьюши» з ПП «Добро» за видатковими накладними №339567 від 28.10.2015 та№353287 від вказаній особі поставлено товар на загальну суму відповідно 1039 гривень 12 копійок та 2212 гривень 70 копійок грошові кошти за який від вказаного контрагента 11.11.2015 та 04.11.2015 були передані торговому представнику ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» ОСОБА_6 для передачі в касу підприємства, але до каси підприємства протягом встановленого п. 2.8. посадової інструкції торгового представника 24-годинного строку не передав.
Грошові кошти за поставлений підприємством товар контрагентам фізичним особам-підприємцям ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , ФОП ОСОБА_12 , ФОП ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_15 , ФОП ОСОБА_16 , ФОП ОСОБА_17 , ГВП№5 Троицкого СТ, ПП «Добро» за період часу з 16.09.2015 року по 26.11.2015, ОСОБА_6 , отримав в загальній сумі 27710 гривень 55 копійок для передачі в касу підприємства, однак до каси підприємства передав лише 4784 гривень 77 копійок, залишивши собі 18141 гривень 01 копійок.
Таким чином, ОСОБА_6 будучи матеріально-відповідальною особою, умисно, з корисливих мотивів, з метою обернення на власну користь, в період часу з 16.09.2015 до 26.11.2015, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, привласнив матеріальні цінності ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн», отримані від контрагентів за поставлений підприємством товар, які були йому ввірені для передачі в касу підприємства, на загальну суму 18141 гривень 01 копійок, розпорядившись ними на власний розсуд.
У зв`язку з чим, органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, а саме: привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.

В підготовчому судовому засіданні представник потерпілої юридичної особи ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» - ОСОБА_4 надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що обвинувачений перебував з юридичною особою ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» у трудових відносинах відповідно до трудового контракту від 28.07.2014. На теперішній час ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» не має жодних претензій до обвинуваченого, у зв`язку з чим відмовляється від обвинувачення. Просить на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження за № 0000840 від 08.02.2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 оскільки підприємство відмовляється від підтримання обвинувачення за ч. 1 ст. 191 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви потерпілої сторони про закриття кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 , та його захисник ОСОБА_5 , не заперечували проти задоволення заяви ОСОБА_4 представника потерпілої юридичної особи ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» про закриття кримінального провадження.

Так, в постанові Верховного суду від 21.08.2019 року № 149/3394/18 було зроблено наступний правовий висновок, що вирішуючи питання про правомірність закриття судом першої інстанції кримінального провадження, розпочатого за процедурою приватного обвинувачення, при тому, що на момент подачі до суду заяви потерпілої про відмову від обвинувачення таке кримінальне правопорушення було виключено з обсягу поняття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, слід виходити із загальних положень КПК України з урахуванням завдань кримінального провадження, засад верховенства права та диспозитивності, а також дотримуючись балансу публічних та приватних інтересів і загальної справедливості судового провадження.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №288/1158/16 вказано на те, що «критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи непритягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.

Злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, здебільшого, не є тяжкими і зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу.

У цих випадках, які є винятками із засади публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.

Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури - чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).

Зазначений законодавчий підхід покликаний сприяти врегулюванню виниклого у зв`язку зі злочином конфлікту між підозрюваним (обвинуваченим) та потерпілим і є проявом диспозитивності як загальної засади кримінального провадження. Зміст цієї засади розкривається у статті 26 КПК України і полягає у свободі сторін використовувати свої права у межах та у спосіб, що передбачені цим Кодексом».

Системний аналіз приписів ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 та ст. 477 КПК України з урахуванням наведених положень у постанові Великої Палати Верховного Суду свідчить, що волевиявлення потерпілого у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення є вирішальним у питаннях щодо початку та припинення (закриття) такого провадження. Виникнення у потерпілого права відмови від обвинувачення у такому провадженні нерозривно пов`язане із моментом реалізації початку досудового розслідування, і кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості обмеження названого права потерпілого в цьому провадженні. Колегія суддів ВС наголошує на недопустимості розриву реалізації положень засади диспозитивності, закріплених у ч. 4 ст. 26 КПК.

Отже, позбавлення потерпілої сторони під час судового провадження наявного в неї з початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення права на відмову від обвинувачення, шляхом звуження поняття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення(виключення п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України), не відповідатиме принципу правової визначеності як складової вимоги верховенства права.

Так, законодавчі зміни в частині проваджень у формі приватного обвинувачення та, відповідно, обмеження права потерпілої сторони на відмову від обвинувачення має базуватися на наданні можливості останній передбачати наслідки своєї поведінки. Тобто, потерпіла сторона, яка ініціювала провадження у справі приватного обвинувачення та вже набула права на відмову від обвинувачення, повинна мати чітке розуміння наслідку змін законодавчого регулювання щодо своїх прав, а саме чи вправі буде вона відмовитися від обвинувачення з метою закриття такого провадження щодо її близького родича.

Крім того, суд зважає й на ту обставину, що згідно з обвинувальним актом, інкримінованим діянням завдано шкоди виключно потерпілій.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Законом України № 2227-VIII від 06.12.2017 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», який набрав чинності 11.01.2019 року, виключено пункт 3 частини першої статті 477 КПК України.

Натомість, пункт 3 частини 1 статті 477 КПК України (чинний на момент вчинення кримінального правопорушення) передбачав, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого, зокрема ч. 1 ст. 191 КК України, якщо воно вчинене чоловіком (дружиною) потерпілого, іншим близьким родичем чи членом сім`ї потерпілого, або якщо вони вчинені особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого.

Тобто на момент скоєння ОСОБА_19 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, воно згідно п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України відносилося до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку підлягають застосуванню норми кримінального процесуального закону, а саме положення пункт 3 частини 1 статті 477 КПК України (чинного на момент вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Суд вважає за можливе відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити провадження стосовно кримінального правопорушення відносно ОСОБА_6 за ст. 191 ч. 1 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України (чинного на момент вчинення кримінального правопорушення) у зв`язку з відмовою потерпілої юридичної особи ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» від обвинувачення від обвинувачення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 284, 372, 395, 477 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання представника потерпілої юридичної особи ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» - адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення задовольнити. Кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000840 від 08.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України закрити, у зв`язку з відмовою потерпілої юридичної особи ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» від обвинувачення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1