Справа № 304/595/20 Провадження № 1-кс/304/216/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , затверджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000218 від 17 травня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

слідчий СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000218 від 17 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України про накладення арешту на тимчасово вилучений в ході огляду автомобіль марки «Славута», р/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поліетиленовий пакет типу «зіпер» з кристалоподібною речовиною невідомого походження всередині, який було вилучено у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборонивши відчуження та розпорядження вказаним майном будь-яким чином. Клопотання мотивує тим, що 16 травня 2020 року близько 22.10 год в м. Перечин по вул. Ужгородській біля будинку № 56 працівниками Перечинського ВП було зупинено автомобіль марки «Славута», р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , мешканця АДРЕСА_1 . Під час спілкування з працівниками поліції пасажир вказаного транспортного засобу ОСОБА_6 почав помітно нервувати, а після поверхневого огляду на законну вимогу працівників поліції у присутності двох понятих добровільно видав наявні в кишенях речі, серед яких у правій кишені куртки виявився поліетиленовий згорток типу «зіпер» з кристалоподібною речовиною невідомого походження всередині. Дану подію 17 травня 2020 року було внесено до ЄРДР за № 0000218 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 309 КК України. Оскільки у матеріалах кримінального провадження наявні достатні підстави вважати, що тимчасово вилучений автомобіль та поліетиленовий пакет типу «зіпер» з кристалоподібною речовиною всередині можуть містити на собі сліди вчинення злочину, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, та з метою проведення всіх необхідних слідчих дій та експертиз, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, подав клопотання про проведення розгляду без його участі та підтримав таке у повному обсязі, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

У судове засідання власник транспортного засобу ОСОБА_5 також не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій одночасно просив в частині клопотання про арешт транспортного засобу відмовити, оскільки такий є єдиним засобом для отримання ним доходу.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Слідчий суддя, вивчивши надані слідчим матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні та позицію учасників даного клопотання, приходить до такого висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 цього Кодексу під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, з матеріалів клопотання встановлено, що 16 травня 2020 року о 22.10 год надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що в АДРЕСА_2 під час поверхневого огляду громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , працівники поліції виявили близько 10 г речовини кристалічного походження, схожу на наркотичну (а. с.5).

Також із даних матеріалів убачається, що за вищевказаним фактом того ж дня було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000218 від 18 травня 2020 року (а. с. 4).

Крім того матеріалами підтверджується, що протоколом огляду місця події від 16 травня 2020 року було оглянуто особисті речі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серед яких зокрема виявлено поліетиленовий пакет типу «зіпер» з кристалоподібною речовиною всередині, яка схожа на наркотичну. Вказану речовину вилучено та упаковано до спецпакету № 4303702, а транспортний засіб марки «Славута», р/н НОМЕР_2 , поміщено на майданчик тимчасового тримання Перечинського ВП (а. с. 6-8).

З письмових пояснень ОСОБА_6 від 16 травня 2020 року та протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 17 травня 2020 року, які є між собою відповідно сином та батьком, встановлено, що 16 травня 2020 року близько 22.00 год вони вдвох поверталися з роботи додому на належному батьку ОСОБА_5 автомобілі марки «ЗАЗ», зеленого кольору, р/н НОМЕР_2 , де їх біля магазину «Аполлон» зупинили працівники поліції та під час поверхневого огляду ОСОБА_6 виявили два поліетиленові пакети типу «зіпер», один з яких був порожній, а в іншому знаходилася кристалоподібна речовина, яка схожа на наркотичну (а. с. 13-15, 17-18).

Як вбачається з Протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння № 391 від 17 травня 2020 року ОСОБА_6 перебував у стані сп`яніння, внаслідок вживання наркотичних речовин (а. с. 27-28).

Зазначений вище автомобіль, а також поліетиленовий пакет типу «зіпер» з кристалоподібною речовиною всередині, постановою слідчого СВ Перечинського ВП про визнання речовими доказами від 18 травня 2020 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000218 від 17 травня 2020 року (а. с. 11-12). Того ж дня слідчим винесено постанову про призначення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів (а. с. 19-20).

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчим доведено, що зазначене у клопотанні майно, а саме поліетиленовий пакет типу «зіпер» з кристалоподібною речовиною всередині, має значення речового доказу у кримінальному проваджені № 0000218 і, що таке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України щодо запобігання можливості його пошкодження, псування, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

В той же час, матеріалами доданими до клопотання не встановлено достатніх підстав для накладення арешту на автомобіль марки «Славута», р/н НОМЕР_2 .

В цій частині клопотання задоволенню не підлягає, оскільки ні з клопотання, ні з матеріалів, які обґрунтовують клопотання, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України не вбачається жодних підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вказаного майна (проведення експертиз, слідчих експериментів тощо).

Навпаки, матеріалами клопотання підтверджується, що відомості до ЄРДР за №0000218 були внесені з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 309 КК України, де предметом злочину можуть бути наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги, але аж ніяк не транспортні засоби.

Крім того, відомостей про вручення повідомлення про підозру у кримінальному провадженні в матеріалах клопотання відсутні, згідно доданого Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, жодній особі про підозру не повідомлено.

Крім цього, транспортний засіб марки «Славута», р/н НОМЕР_2 , на який слідчий просить накласти арешт, згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_1 (а. с. 10), тоді як можливий предмет злочину за вказаною органом досудового розслідування правовою кваліфікацією було виявлено у ОСОБА_6 , який був пасажиром зазначеного автомобіля.

Також слідчий суддя зазначає, що згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкція вказаної статті не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином відсутні й підстави для накладення арешту на транспортний засіб у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

В силу ст. 41 Конституції України, статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

На теперішній час слідчим не доведено, що в застосуванні цього заходу є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт транспортного засобу марки «Славута», р/н НОМЕР_2 .

З урахуванням вище викладеного слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не надано доказів необхідності накладення такого арешту, а також відсутні ризики зазначені ст. 170 КПК України.

Відтак, доводи слідчого щодо необхідності накладення арешту на транспортний засіб марки «Славута», р/н НОМЕР_2 , є безпідставними та немотивованими.

З урахуванням викладеного слідчий суддя вважає, що зазначене клопотання підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40, 98, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

клопотання слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , затверджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000218 від 17 травня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на поліетиленовий пакет типу «зіпер» з кристалоподібною речовиною невідомого походження, який було вилучено в ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , заборонивши розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1