Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

26 травня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні №0000184 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 23 червня 2019 року) про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Селище Сарненського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 5 лютого 2016 року за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі із звільненям від покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просить оскаржуваний вирок змінити та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Строк покарання постановлено обчислювати з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто, з 23 червня 2019 року. До набрання вироком законної сили, обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід залишено попередній тримання під вартою. Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, не оспорюючи фактичних обставин та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, захисник вважає оскаржуваний вирок таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки призначене покарання є явно несправедливим через свою суворість. Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 формально враховано обставини, які пом`якшують покарання та не взято до уваги те, що йому може бути призначене покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки він позитивно характеризується за постійним місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, вибачився перед потерпілими, усвідомив наслідки вчиненого кримінального правопорушення.

За вироком суду, ОСОБА_4 приблизно о 16 год. 30 хв. 23 червня 2019 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи у світлу пору доби технічно справним автомобілем марки «BMW 3ER REIHE», р.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. б) п.2.3, пп.а п.2.9, п.12.1, п.12.4 Правил дорожнього руху, відповідно до яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та згідно із якими - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год - рухаючись зі швидкістю понад 100 км/год. неподалік будинку №19 по вул.Партизанській в с.Ясногірка Сарненського району Рівненської області, зі сторони с.Вири у напрямку с.Чабель Сарненського району Рівненської області, на ділянці дороги із наявним заокругленням, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу з урахуванням дорожніх умов, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням, внаслідок чого на заокругленні дороги вправо внаслідок неконтрольованого заносу керованого ним автомобіля виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з мотоциклом марки «VIPER 150» без реєстраційного номера, номер рами НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку.
В результаті вказаних подій водій мотоцикла «VIPER 150» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, від яких загинув на місці події.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, потерпілої та її представника адвоката, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні, зазначеного у вироку кримінального правопорушення, ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України є вірною та в поданій захисником обвинуваченого апеляційній скарзі не оспорюється.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі порушується питання про зміну вироку в частині відбування призначеного судом першої інстанції покарання, колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні поставленого йому у вину злочині та його кваліфікації.

Згідно ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) Закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За вимогами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що помякшують і обтяжують покарання.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визначаються також Європейським судом з прав людини який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

При цьому, згідно зі статтею 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В поданій апеляційній скарзі на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2019 року захисник обвинуваченого посилається на необгрунтованість та незаконність оскаржуваного вироку через призначення йому покарання без застосування ст.75 КК України, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги те, що йому може бути призначене покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки він позитивно характеризується за постійним місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, вибачився перед потерпілими, усвідомив наслідки вчиненого кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, врахував усю сукупність встановлених обставин кримінального провадження, в тому числі суспільну небезпеку вчиненого ним злочину та особу обвинуваченого.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, настання наслідків від злочину у вигляді смерті потерпілого, а також повне визнання вини обвинуваченим та його розкаяння у вчиненому. Крім того, судом належним чином було оцінено те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання. Також суд вірно зауважив, що злочин обвинуваченим було вчинено в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.56 КПК України, під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому.

Так, судом першої інстанції взято до уваги позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі. Також під час апеляційного розгляду потерпіла підтримала свою думку, яку висловлювала в суді першої інстанції.

Отже, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, судом першої інстанції було враховано усі обставини, на які покликається захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі як на підставу звільнення його від відбування покарання з випробуванням, та дано їм належну оцінку.

Також, обвинувачений та його захиник не надали колегії суддів доказів, які б свідчили про те, що, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції «формально врахував обставини, які пом`якшують покарання», що би дало йому можливість звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, наведені обставини надали суду першої інстанції підстави для висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про відсутність можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, оскільки його перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства.

Тому доводи захисника обвинуваченого, які він покладає в основу зміни вироку, суперечать висновкам суду, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та повністю їм суперечать, а тому є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає вирок суду першої інстанції ухваленим у відповідності до вимог ст.370 КПК України і підстав для його зміни не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

ВирокСарненського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні №0000184 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 23 червня 2019 року) про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргузахисника обвинуваченого без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3