УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати визнати протиправною та скасувати постанову слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 06.12.2019 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000670 від 03.09.2018 року та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим у даному кримінальному провадженні.

В обгрунтування поданої скарги покликається на те, що ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 08.11.2019 р. скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 03.10.2019 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000670 від 03.09.2018 року, - скасовано.

Однак, всупереч мотивам викладених у вищевказаній ухвалі, постановою слідчого Галицького ВП ГУ НП у Львівській області від 06.12.2019 р. ОСОБА_5 повторно відмовлено у задоволенні заяви про визнання ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Зазначає, що оскаржувана постанова винесена всупереч ч.5 ст.55 КПК України є жодним чином невмотивована, тому просить скаргу задоволити.

Адвокат особи, яка подала скаргу ОСОБА_6 та особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вимоги скарги підтримують та просять такі задоволити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Суд встановлено, що 06.12.2019 року слідчим Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000670 від 03.09.2018 року.

Оскаржувана постанова мотивована тим, що ОСОБА_3 уже звертався до слідчого з аналогічним клопотанням про його визнання потерпілим, у задоволенні якого вже було відмовлено.

Крім цього, слідчим зазначено, що із наявних матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_3 не є стороною цього кримінального провадження, а процесуальний статус у нього заявник.

Інших доводів відхилення клопотання ОСОБА_3 слідчим не наведено.

Згідно ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Нормами частини 5 ст.55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч.1 ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Оцінюючи зміст оскаржуваної постанови, приходжу до переконання, що слідчим належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто заяву ОСОБА_3 про визнання його потерпілим. При винесенні постанови від 06.12.2019 року не перевірено обставин, які можуть свідчити про заподіяння скаржнику шкоди спричиненою, і на які посилається скаржник, що свідчить про невідповідність дій слідчого вимогам КПК України. Жодних даних про те, яким чином слідчим встановлено необґрунтованість клопотання оскаржувана постанова не містить, як і не містить відповідних доказів з цього приводу.

Всупереч положень ч.5 ст.110 КПК України, мотивувальна частина оскаржуваної постанови не містить обґрунтованих відомостей, які стали підставою для прийняття постанови, не містить мотивів прийняття постанови та їх належного обґрунтування.

Доводи ОСОБА_3 викладені у скарзі, в ході розгляду справи спростовані не були, таким чином, приходжу до висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови, а тому така підлягає скасуванню, а скаргу в цій частині слід задовольнити.

Водночас, питання визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування відноситься виключно до компетенції слідчого у провадженні якого перебуває справа, та який, у відповідності до ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження, відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Таким чином, слідчий суддя не вправі зобов`язувати слідчого визнавати особу потерпілою у кримінальному провадженні, тому скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов"язання припинити дію; 3) зобов"язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Чинною нормою КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, які вправі приймати слідчий суддя за результатом розгляду скарги, тому в задоволенні вимоги скарги про визнання протиправною постанову слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 06.12.2019 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000670 від 03.09.2018 року, слід відмовити, оскільки це не передбачено ст. 307 КПК України.
З врахуванням вищенаведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.40, 110, 303, 304, 306, 307, 318-380 КПК України,

ухвалив:

Скаргу задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 06.12.2019 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000670 від 03.09.2018 року скасувати.

В решті заявлених в скарзі вимог - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 23.12.2019 р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1