Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2020 року місто Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання (власника майна), ОСОБА_4 ,

про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002990 від 02.04.2013 р., -

В С Т А Н О В И В:

05.08.2019 року представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва з клопотанням в порядку ст.174 КПК України про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року по справі № 758/13006/18.
Клопотання обґрунтовано тим, що Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року по справі № 758/13006/18 накладено арешт на нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , а саме: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ); АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ); АДРЕСА_2 (164,2 м2); АДРЕСА_3 , машиномісце № 45 цокольний поверх (18,5 м2); АДРЕСА_3 , машиномісце № 47 цокольний поверх (18,5 м2); АДРЕСА_3 , машиномісце № 44 цокольний поверх (18,4 м2); АДРЕСА_3 , машиномісце № 46 цокольний поверх (18,3 м2); АДРЕСА_4 (133,7 м2); АДРЕСА_5 (102,9 м2); АДРЕСА_6 (102,6 м2). Захисник просив арешт скасувати з підстав, на його думку, незаконності винесеної Ухвали про арешт майна, з підстав неповного дослідження доходів власника майна, та недотримання, на думку захисника, норм ст.ст.170-173 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 12 вересня 2019 року вказане клопотання в зв`язку з його непідсудністю на час розгляду повернуто заявнику з посиланням на наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.12.2019 року за апеляційною скаргою представника власника майна скасована вищевказана ухвала слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року з направленням матеріалів судового провадження № 758/10057/19 до суду першої інстанції на новий розгляд іншим слідчим суддею.
В судове засідання представник власника майна та прокурор, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.
Дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов таких висновків.
Встановлено, що постановленою ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 12 вересня 2019 р. клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна - ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні № 0002990, повернуто особі, що його подала, з підстав непідсудності клопотання на час його розгляду..
Зазначена вище ухвала скасована в апеляційному порядку ухвалою Київського апеляційного суду від 12.12.2019 року.
Як вбачається даної ухвали суду апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду 1 інстанції, апеляційний суд наголосив, що за вимогами ст.174 КПК України за результатами розгляду клопотання не передбачено такого виду ухвали як повернення заявнику без розгляду клопотання про скасування арешту майна
Згідно частини першої ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст.19 ч.2 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
До повноважень слідчого судді суду належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч.1 ст.3 цього Кодексу).
Приписами ч.2 ст.132 КПК України встановлено, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, подаються до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування.

Нормами чинного КПК України зазначено, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказане клопотання представника власника майна надійшло до суду 05.08.2019 р., тобто під час дії наказу Генерального прокурора України від 25.07.2018 р. № 150, яким для першого та третього слідчих відділів управління спецрозслідувань ГПУ (як органів досудового розслідування) було визначено адресу розташування адміністративних приміщень у Подільському районі Києва.
Тим самим, вищевказане клопотання на час звернення представника власника майна було підсудно Подільському районному суду м. Києва як суду за місцем розташування органу досудового розслідування.
Наказом Генерального прокурора України від 20.08.2019 р. № 163 було визнано таким, що втратив чинність Наказ Генерального прокурора від 25.07.2018 р. № 150.
Тим самим, на час розгляду Подільським районним судом Києва вищевказаного клопотання орган досудового розслідування не знаходиться в Подільському районі м. Києва.
Отже, на час розгляду попереднім складом суду (12.09.2019 р.) та на теперішній час вищевказане клопотання є непідсудним Подільському районному суду м. Києва.
На необхідність розгляду справ «судом, встановленим законом» в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово звертав увагу в своїх прецедентних рішеннях Європейський суд з прав людини (у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, у справі «Коем та інші проти Бельгії» (Coeme and Others v. Belgium), заява №№ 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, у справі Кембелл і Фелл проти Сполученого Королівства від 28.06.1984 р., у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07. 2006 р., у справі «Верітас проти України» від 13.11.2008 р.), зазначаючи, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Безпосередньо в рішеннях у справі «Сокуренко і Стригун проти України» та у справі «Верітас проти України» Європейським судом з прав людини було визнано перевищення повноважень Верховним Судом України при прийнятті процесуального рішення в ході розгляду конкретної справи.

В рішеннях ЄСПЛ у справах «Дія-97проти України» (від 21.10.2010 р.), «Гожелік та інші проти Польщі», «Гудвін проти Сполученого Королівства» Суд зазначає, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм.

Відповідно до ст.9 ч.5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.9 ч.6 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Одними з таких засад є законність (ст.7 ч.1 п.2 КПК України).

Таким чином, враховуючи практику ЄСПЛ щодо поняття «належного суду» та норми національного законодавства, беручи до уваги процесуальне рішення Київського апеляційного суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника власника майна про скасування арешту з підстав непідсудності розгляду такого клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 9, 18, 132, 174, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання (власника майна), ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002990 від 02.04.2013 р. відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1