Справа № 538/202/20
Провадження №1-кп/548/105/20
У Х В А Л А
про продовження обвинуваченим запобіжних заходів

09.04.2020 року колегія суддів Хорольського районного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжних заходів обвинуваченим по кримінальному провадженню № 0000121 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, а також по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07.02.2020 року Хорольському районному суду Полтавської області визначено підсудність щодо розгляду справи по кримінальному провадженню № 0000121 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, а також по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.
Ухвалою судді від 10.02.2019 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.
11.02.2020 року колегією суддів призначено кримінальне провадження до судового розгляду, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор клопотав про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу по даному кримінальному провадженню у вигляді тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту, мотивуючи його тим, що на даний час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема є об`єктивні причини вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 буде ухилятись від судових явок, вчиняти інші злочини та незаконно впливати на свідків та обвинуваченого по справі, а ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідка та експертів та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не заперечували, однак прохали обмежити арешт лише нічним часом, оскільки наведені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не є обгрунтованими.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник проти задоволення клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечили, захисник просив колегію суддів змінити запобіжний захід обвинуваченому на більш м`який у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Адвокат ОСОБА_8 у своєму клопотанні зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, а також має на утриманні новонародженого сина. Крім цього, захисник зазначає, що в основу обвинувачення ОСОБА_7 покладено докази, які були здобуті з порушенням процедури, визначеної законодавством, що відповідно є порушенням прав та свобод ОСОБА_7 , гарантованих Конституцією України та міжнародними договорами, ратифікованими Верховною Радою України.
Заслухавши прокурора, обвинувачених та їх захисників, вивчивши обвинувальний акт, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, а обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Частиною 3 ст. 183 КПК України передбачено, що, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Статею 182 КПК України застава визначається як внесення коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
Пунктом 3 ч. 5 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 6 ст. 182 КПК України з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді вчинення ОСОБА_6 інших злочинів та незаконного впливу на свідків та експертів по справі, колегія суддів виходить з наступного.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні середньої тяжкості та тяжкого злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Колегія суддів констатує, що по справі на теперішній час не допитані свідки, переважна більшість яких є мешканцями Лохвицького району Полтавської області, що може створювати передумови для тиску обвинуваченого ОСОБА_6 на свідків з метою зміни ними своїх показань.
Таким чином, у підготовчому судовому засіданні прокурором підтверджені обставини, що свідчать про наявність ризиків того, що він може в подальшому незаконно впливати на свідків по справі.
Разом з тим, прокурором не наведено достатньо обставин, які б свідчили про наявність ризиків того, що цей обвинувачений буде вчиняти інші злочини.
Беручи до уваги наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, певних соціальних зв`язків, його майновий стан, обставини справи, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, наявності ризику, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який є доведеним прокурором, враховуючи недоведеність недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні, колегія суддів дійшла до висновку про можливість застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, який буде достатнім для неухильного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Перевіривши доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів встановила, що доводи є обґрунтованими, заявлені в клопотанні ризики у вигляді ухилення обвинуваченим від судових явок, вчинення інших злочинів та незаконного впливу на свідків та обвинуваченого по справі, не зменшилися та існують на даний час, а підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу відсутні та є доцільним продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за які передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від шести до дванадцяти років з конфіскацією майна, що, на думку колегії суддів, може вплинути на поведінку обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, а саме спонукати ОСОБА_7 до переховування від суду чи незаконно впливати на учасників справи.
У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, на думку колегії суддів, тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, за який передбачена сувора міра покарання, а також характер правопорушень, об`єктами яких є правовий режим обігу наркотиків та здоров`я населення, які становлять значний суспільний інтерес, є визначальними при встановленні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя, та з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.
Крім цього, підтвердженням існування ризику незаконного впливу на учасників кримінального провадження також слугує те, що обвинувачений проживає у м. Лохвиця, де також мешкає переважна більшість свідків та інших учасників справи, в тому числі і обвинувачений ОСОБА_6 , якому продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що з огляду на обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину за попередньою змовою, може створювати умови для тиску, а також спільних дій з метою вплинути на свідків та інших учасників справи, що також буде породжувати в оточуючих зневіру як до правоохоронних органів, так і судової системи в цілому, а також викликати в обвинувачених почуття безкарності.
Колегія суддів враховує об`єктивні дані, що були здобуті в ході підготовчого судового засідання, зокрема, репутацію обвинуваченого, який має позитивну характеристику за місцем проживання та водночас має погашені судимості за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, що свідчать про його схильність до вчинення злочинів та підтверджує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Посилання захисника обвинуваченого на те, що ОСОБА_7 має на утриманні новонародженого сина, що унеможливлює його переховування від органів суду, на думку колегії суддів, є доречним, однак, з огляду на те, що події, які покладені в основу обвинувачення ОСОБА_7 , могли статися в період вагітності дружини останнього, та беручи до уваги майновий стан обвинуваченого, його соціальний статус, в тому числі місце роботи, колегія суддів вважає, що такі обставини свідчать на користь існування ризику вчинення обвинуваченим інших злочинів з метою покращення матеріального стану родини з малолітньою дитиною.
Колегія суддів не приймає аргумент захисника ОСОБА_7 щодо неналежних доказів, покладених в основу обвинувачення ОСОБА_7 , що відкидає підставність утримання під вартою обвинуваченого, зважаючи на те, що обгрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 та належність і достатність доказів його вини у вчиненні інкримінованих йому правопорушень є предметом дослідження в межах судового розгляду кримінального провадження, який на даний час не розпочатий, а тому належність доказів не може бути оцінена колегією суддів на цьому етапі розгляду кримінального провадження.
Оцінюючи в сукупності всі вищеперераховані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, що свідчать про наявність ризиків того, що цей обвинувачений може вчиняти інші злочини, незаконно впливати на свідків та обвинуваченого, а також ухилятись від судових явок.
Колегія суддів, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою, не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку у межах шестидесяти днів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів на даній стадії судового розгляду приходить до твердого переконання про неможливість застосування до цього обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, так як обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились.
Разом з тим, з огляду на те, що нормами кримінального процесуального законодавства передбачено обов`язок суду визначити розмір застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а обставини, передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України, які б давали колегії суду право не визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні, відсутні, колегія суддів приходить до висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, розмір якого визначено попередніми ухвалами суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 369-372 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту та ОСОБА_7 у вгляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 червня 2020 року.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби залишити без задоволення.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) місяці, поклавши на нього наступні обовязки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця роботи, проживання; утримуватися від спілкування зі свідками та обвинуваченим.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до обвинуваченого може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Копію ухвали для виконання та контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 направити до Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській області.

Ухвала колегії суддів в частині продовження обвинуваченному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Повний текс ухвали суду виготовлено протягом 09.04.2020.

Головуючий
Судді