Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

12 березня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2019 року у кримінальному провадженні №0000712 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, з участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладено відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Рокитнівської районної ради Рівненської області для зарахування в місцевий бюджет витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_10 в сумі 254 (двісті п`ятдесят чотири) грн. 59 коп.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь КП "Рівненська обласна клінічна лікарня" для зарахування до обласного бюджету Рівненської обласної ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_8 в сумі 12419 (дванадцять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 76 коп.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 235713 (двісті тридцять п`ять тисяч сімсот тринадцять) грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 100000(сто тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 8644 (вісім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 50 коп. витрат на правничу допомогу.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановлено судом, 20.12.2017 року приблизно о 12 год. 00 хв. у денну пору доби, водій ОСОБА_6 , в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 12.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, керуючи автомобілем марки "NISSAN" моделі "Х-TRAIL", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , рухаючись по правій смузі для руху за межами населеного пункту на 277 км + 777 м автодороги Київ-Ковель-Ягодин, зі сторони м. Сарни, Рівненської області в напрямку м. Київ, з увімкненим ближнім світлом фар, зі швидкістю приблизно 80 км/год., проявив неуважність до дорожньої обстановки та неправильно її оцінив, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та втратив керованість транспортного засобу, в результаті чого відбувся виїзд на зустрічну смугу для руху, де відбулось зіткнення із автомобілем марки "Chevrolet" моделі "Еріса", реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 , який рухався в зустрічному напрямку та не мав можливості уникнути зіткнення по незалежних від нього технічних причинах.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Еріса», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження, які зумовили стійку втрату загальної працездатності більш ніж на одну третину (більше 33%) та які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 12.1. Правил дорожнього руху, який вимагає від водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, знаходиться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.
Не погодившись з рішенням суду адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить змінити вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2019 року в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та призначити більше м`яке покарання, а саме: на підставі ст. 69 КК України призначити ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами, звільнивши його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України на 1 (один) рік. Змінити вирок суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди із засудженого ОСОБА_6 в рамках поданого цивільного позову потерпілим ОСОБА_8 відмовивши йому в їх задоволенні у зв`язку із допущеними порушеннями норм цивільного процесуального закону при подачі позовної заяви потерпілим, не дослідження безпосередньо в судовому засіданні судом першої інстанції в ході судового розгляду у кримінальному провадженні позовних вимог потерпілого, чим порушено відповідні норми кримінального процесуального законодавства (ст.ст.94, 191 КПК України).

Вважає, що вирок Сарненського районного суду у даній справі щодо призначення міри покарання ОСОБА_6 є незаконним та несправедливим за своєю суворістю, оскільки не відповідає всім обставинам даної дорожньо транспортної пригоди та особі обвинуваченого.

До початку апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 . Вважає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, оскільки наведені в ній доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Зазначає, що вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2019 року є таким, що відповідає фактичним обставинам справи, постановлений на підставі зібраних доказів, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Додає, що суд першої інстанції дослідивши всі наявні матеріалах справи докази дійшов вірного висновку щодо призначення міри покарання ОСОБА_6 . Визначене судом покарання ОСОБА_6 є справедливим, необхідним та достатнім для попередження нових злочинів.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Винність ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні та не заперечується у поданій апеляційній скарзі.

Згідно частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно вимог ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити підстави для задоволення цивільного позову або відмовити у ньому, залишення його без розгляду.

Однак судом першої інстанції дані вимоги закону не дотримані належним чином.

Згідно ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_8 до початку судового розгляду (28 березня 2019 року) пред`явлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, в сумі 235 713 (двісті тридцять п`ять тисяч сімсот тринадцять) грн. матеріальної шкоди та 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.. моральної шкоди.

З позовної заяви ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 45-49) вбачається, що потерпілий, внаслідок отриманого тілесного ушкодження, поніс матеріальні витрати на придбання товарів медичного призначення, медичні послуги в сумі 7000 грн., витрати, які понесені одразу після події та які неможливо підтвердити документально, оскільки сплачувались під час лікування без квитанції в розмірі 35 790 (тридцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто) гривень та шкода завдана йому в результаті пошкодження автомобіля в розмірі 192 923 (сто дев`яносто дві тисячі дев`ятсот двадцять три) гривні 39 копійок.

Однак, стягнута судом першої інстанції матеріальна шкода в сумі 235 713 (двісті тридцять п`ять тисяч сімсот тринадцять) грн. не відповідає фактичним витратам, оскільки належними доказами, потерпілим з вказаної у позові суми, підтверджено витрати на придбання ліків, що становить 7000 грн. Жодних доказів на витрати на лікування в сумі 35 790 (тридцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто) гривень матеріали кримінального провадження не містять, і таких доказів не надано апеляційній інстанції.

Отже, висновок суду про задоволення позовних вимог потерпілого в частині стягнення на його користь матеріальної шкоди на суму 235 713 (двісті тридцять п`ять тисяч сімсот тринадцять) грн., як слушно зауважує адвокат ОСОБА_5 під час перегляду оскаржуваного вироку суду, є необґрунтованим, що вказує на допущення судом першої інстанції порушень вимог процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягав частковому задоволенню, та стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого підлягала лише та шкода, яка увійшла в обсяг доведеного обвинувачення, а саме 7000 (сім тисяч) гривень витрати на придбання товарів медичного призначення, медичні послуги та 192 923 (сто дев`яносто дві тисячі дев`ятсот двадцять три) гривні - шкода завдана потерпілому в результаті пошкодження автомобіля, а всього 199 923 (сто дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять три) гривні.

Оскільки всупереч вимогам ч.3 ст. 374 КПК України суд першої інстанції у вироку не зазначив обґрунтованих підстав для задоволення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином саме в сумі 235 713 грн., тому вирок суду першої інстанції у відповідності до положень п. 3 ч.1 ст. 408 КПК України, згідно якої суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову.

Враховуючи наведене, вирок, в частині вирішення цивільного позову, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, підлягає зміні, що не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_8 матеріальної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі 199 923 (сто дев`яносто дев`ять тисяч дев`от двадцять три) гривні.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Рівненського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

с у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3