Провадження № 11-кп/4820/125/20
Справа № 683/544/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції зі Старокостянтинівським районним судом кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000275, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бутівці Старокостянтинівського району Хмельницької області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, неодружений, раніше судимий Старокостянтинівським районним судом:
- 27 січня 2014 року за ч.1 ст.185 КК України на 150 годин громадських робіт;
- 24 вересня 2014 року за ч.ч.2, 3 ст.185, ст.ст.70, 71 КК України на 3 роки 1 місяць 10 днів позбавлення волі;
- 06 лютого 2015 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.389, ст.ст.70, 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 28 вересня 2016 року Шепетівським міськрайонним судом звільнений від відбування покарання умовно-достроково з невідбутою частиною 1 рік 19 днів;
- 31 січня 2017 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України на 1 рік 2 місяці позбавлення волі;
визнаний винуватим за ч.2 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді арешту строком на 6 місяців.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 17 жовтня 2019 року, зараховано у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 21 червня 2019 року до 16 жовтня 2019 року включно.

Судом вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_7 о 23 год 30 хв 21 січня 2019 року, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , з корисливих мотивів та з метою особистої наживи, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, викрав зі столу кухонної кімнати мобільний телефон «HUAWEI» вартістю 1 323,33 грн з сім-картою оператора ПРАТ «Київстар» вартістю 25 грн та картою пам`яті ємністю 16 ГБ вартістю 159 грн , чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1 507,33 грн.
Крім того, близько 09 год 30 хв 28 травня 2019 року ОСОБА_7 , перебуваючи в житловому будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 , скориставшись тим, що останній заснув, з метою особистої наживи, умисно, таємно, повторно викрав телевізійний тюнер «Orton 4100CL» вартістю 316,66 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просив вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Уважав, що судом при призначенні покарання, всупереч вимогам ст.65 КК України не враховано, що обвинувачений має чотири судимості за вчинення умисних злочинів, зокрема, корисливих, за які відбував реальну міру покарання. Після відбуття покарання через незначний проміжок часу повторно вчинив корисливі злочини, один з них під час розгляду обвинувального акту щодо нього в суді, що свідчить про його негативну характеристику, підвищену суспільну небезпечність та стійке небажання стати на шлях виправлення.

Також, на переконання прокурора, судом в достатній мірі не враховано наявність обставини, що обтяжує покарання, рецидив злочину.

ОСОБА_7 не працює, не має стійких соціальних зв`язків.

Відтак, призначене йому покарання у виді 6 місяців арешту є таким, що не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів про скасування вироку суду та ухвалення нового вироку з призначенням ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти її задоволення; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_7 о 23 год 30 хв 21 січня 2019 року, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , з корисливих мотивів та з метою особистої наживи, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно викрав зі столу кухонної кімнати мобільний телефон «HUAWEI» вартістю 1 323,33 грн з сім-картою оператора ПРАТ «Київстар» вартістю 25 грн та картою пам`яті ємністю 16 ГБ вартістю 159 грн , чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1 507,33 грн.
Крім того, близько 09 год 30 хв 28 травня 2019 року ОСОБА_7 , перебуваючи в житловому будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 , скориставшись тим, що останній заснув, з метою особистої наживи, умисно, таємно, повторно викрав телевізійний тюнер «Orton 4100CL» вартістю 316,66 грн, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинних дій за обставин, установлених судом і викладених у вироку, а також кримінально-правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Водночас доводи апеляційної скарги про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Так, на підставі ст.65 КК України та усталеної судової практики, призначаючи покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості цього злочину, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Воднораз обвинуваченому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Проте зазначені вимоги судом були порушені, оскільки при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не повною мірою врахував обставини, які впливають на призначення покарання, що свідчить про незаконність і необґрунтованість вироку.

Обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину у скоєному та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочину.

Разом з тим, ОСОБА_7 негативно характеризується за місцем проживання, зловживає алкогольними напоями, порушує громадський порядок, упродовж року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_7 має чотири незняті та непогашені судимості за вчинення умисних злочинів, зокрема, корисливих, за які відбував реальне покарання. Після звільнення останнього покарання у виді позбавлення волі через незначний проміжок часу (менше року) повторно вчинив корисливі злочини, один з яких під час розгляду обвинувального акту щодо нього в суді. Це свідчить про його схильність до вчинення корисливих злочинів, відсутність позитивних змін у його поведінці, підвищену суспільну небезпечність та стійке небажання стати на шлях виправлення.

Також апеляційний суд ураховує позицію обох потерпілих, які просили суворо не карати обвинуваченого у зв`язку з відшкодуванням викраденого.

Відповідно до висновків судово-психіатричних експертиз №96 від 21.02.2019 та №433 від 14.08.2019 ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованих йому злочинів та на час проведення експертиз виявляв легку розумову відсталість, психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. У момент вчинення злочинів міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 6 місяців арешту є явно несправедливим, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, що буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Таким чином, вирок суду підлягає скасуванню на підставі ч.2 ст.409 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через його м`якість, з ухваленням нового вироку відповідно до положень п.2 ч.1 ст.420 КПК України через необхідність застосування більш суворого покарання.

Керуючись ст.ст.407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому його копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4