Провадження №11-кп/801/658/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2020 року у кримінальному провадженні № 0004151 від 13.10.2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шура Немирівського р-ну Вінницької області, громадянина України, розлученого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
25.09.2012 року вироком Тульчинського районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 289 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком два роки;
29.07.2014 року вироком Немирівського районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до п`яти років двох місяців позбавлення волі;звільненого 27.10.2017 року умовно-достроково з невідбутою частиною покарання два роки п`ять місяців дванадцять днів;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника : ОСОБА_6

В с т а н о в и в:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу та просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2020 року скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, призначено йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України визначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного судом покарання невідбутої частини покарання за вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 29.07.2014 року та призначено остаточне покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання на виконання вироку суду.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з моменту затримання 13.10.2018 року до його звільнення з-під варти на підставі ухвали суду 10.09.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
13.10.2018 року о 02:30 год. під час несення служби працівники роти реагування батальйону поліції охорони Управління поліції охорони у Вінницькій області капрал поліції ОСОБА_9 та старший сержант поліції ОСОБА_10 отримали виклик від НЦС про спрацювання тривожної кнопки магазину «Домашній маркет», який розташований за адресою: вул. Келецька, 104А м. Вінниця. Після прибуття на місце виклику, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 почали спілкуватися із продавцем вищевказаного магазину. Остання пояснила, що невідомі особи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в магазині, поводили себе агресивно, зухвало та не реагували на зауваження продавця.
Поліцейські роти реагування батальйону поліції охорони, з метою перевірки документів та встановлення осіб, почали спілкуватися із раніше невідомими чоловіками, на яких вказала продавець магазину. Одним з них виявився ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. На законні вимоги вищевказаних працівників поліції представитися та пред`явити документи, що посвідчують особу, ОСОБА_7 став виражатись у їхню адресу образливими нецензурними словами, шарпати за формений одяг та погрожувати фізичною розправою. На пропозицію припинити свою протиправну поведінку ОСОБА_7 відреагував агресивно та продовжував вести себе зухвало.
В подальшому, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що вищевказані особи є працівниками правоохоронного органу, усвідомлюючи протиправність своїх дій, нехтуючи законною вимогою працівників поліції, умисно наніс ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в область обличчя. Внаслідок даного удару в ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою носа.
Відповідно до висновку експерта № 1369 від 22.11.2018 року, вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 належать до легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що вирок суду підлягає скасуванню з підстав неврахування дійсних обставин справи, однобічності, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог як матеріального так і процесуального права.
В матеріалах кримінального провадження немає жодного прямого доказу, що ОСОБА_7 умисно наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 , а лише покази потерпілого поліцейського ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , що приводять до обгрунтованого сумніву.
Судом першої інстанції порушено вимоги ст. 92, 337 КПК України, не вирішено питання відповідно до ст. 89 КПК України щодо допустимості доказів.
Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом , а також на припущеннях, оскільки усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.
Захисник також посилається на те, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370, ст. 373 КПК України, оскільки має бути законним, обгрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які доказами дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти апеляційної скарги захисника, вказав, що вирок Вінницького міського суду є законним та обгрунтованим, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2020 року скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, грунтується на сукупності доказів, оцінених з дотриманням вимог ст.94 КПК України на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Доводи апеляційної скарги захисника, щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України є належним чином необгрунтованими.
Висновки суду першої інстанції , щодо заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 належним чином вмотивовано, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 в дотримання вимог ст. 337 КПК України розглянуто в межах пред`явленого обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженням захисника, що обвинувачення грунтується на доказах, отриманих незаконним шляхом, на припущеннях.
Як докази винуватості ОСОБА_7 , судом першої інстанції крім показань потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 прийнято протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.10.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_9 повідомляє про нанесення йому тілесних ушкоджень невідомим чоловіком; висновок експерта № 1369 від 22.11.2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді забою носа. Вказане ушкодження належить до легких тілесних ушкоджень, виникло від дії тупого твердого предмету (предметів), давністю утворення можливо в строк 13.10.2018 року. Характер та локалізація тілесного ушкодження у ОСОБА_9 за механізмом утворення не суперечать викладеному у протоколах допитів від 13.10.2018 року, тобто могло утворитися від удару рукою (кулаком) в ділянку обличчя; довідку КЗ ВОНД «Соціотерапія» № 447 від 19.10.2018 року, відповідно до якої 13.10.2018 року о 03:50 год. у ОСОБА_7 встановлено алкогольне сп`яніння середнього ступеня; посвідчення НОМЕР_1 видане 05.12.2017 року на ім`я ОСОБА_9 , дійсне до 05.12.2021 року; копію журналу видачі зброї; витяг з наказу № 88 о/с від 10.08.2018 року, відповідно до якого капрала поліції ОСОБА_9 призначено на посаду поліцейського-водія роти реагування батальйону Управління поліції охорони у Вінницькій області; виписку із медичної карти хворого від 13.10.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_9 встановлено діагноз: забій носу, стан після кровотечі; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2018 року за участю ОСОБА_9 , відповідно до якого останній упізнав чоловіка на фото № 8, як того, що наніс йому удар кулаком по обличчю; довідку до вищевказаного протоколу, відповідно до якої на фото № 8 зображений ОСОБА_7 ; обов`язки поліцейського-водія БПО УПО; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2018 року за участю ОСОБА_10 , відповідно до якого останній упізнав чоловіка на фото № 6, як того, що наніс ОСОБА_9 удар кулаком по обличчю; довідку до вищевказаного протоколу, відповідно до якої на фото № 6 зображений ОСОБА_7 .
Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Суд першої інстанції у відповідності до вимог закону, оцінив кожний із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обовязків.
Судом першої інстанції взято до уваги показання самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який під час судового розгляду вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав частково, не заперечував той факт, що перебував біля магазину «Домашній маркет» за адресою вул.Келецька, 104 А м. Вінниця, вказав, що, лише відмахнувся рукою від чоловіка, який його штовхнув.
Однак, показання ОСОБА_7 спростовуються сукупністю доказів провадження.
З показів обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що фактично він не заперечує нанесення удару особі, якою є працівник поліції.
Потерпілий ОСОБА_9 вказував на умисність нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 йому удару кулаком по обличчю.
Свідок ОСОБА_10 , який був очевидцем вказаних подій 13.10.2018 року, пояснював, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс удар в обличчя ОСОБА_7 , обійшовши потерпілого ззаду.

При цьому і потерпілий, і свідок чітко та послідовно давали пояснення щодо обставин кримінального правопорушення, стверджували, що ОСОБА_7 цілеспрямовано наніс удар потерпілому ОСОБА_9 по обличчю, підійшовши до останнього.
Вказані обставини також підтверджуються висновком експерта № 1369 від 22.11.2018 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_9 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді забою носа, вказане ушкодження виникло від дії тупого твердого предмету (предметів), характер та локалізація тілесного ушкодження у ОСОБА_9 за механізмом утворення могло утворитися від удару рукою (кулаком) в ділянку обличчя.
Експерт, досліджуючи механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, погодився з тим, що вказаний характер та локалізація тілесного ушкодження виявленого у потерпілого узгоджується з механізмом нанесення, при таких обставинах, які вказують потерпілий ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_10 .
Спрямованість дій обвинуваченого ОСОБА_7 вказує на наявність умислу на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронних органів в зв`язку з виконанням службових обов`язків.
Суд, проаналізувавши сукупність доказів в дотримання вимог ст. 94 КПК України, дійшов вірного висновку, що показання ОСОБА_7 є неправдивими з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Твердження у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , що судом безпідставно прийнято як докази показання потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , які на думку захисника приводять до обгрунтованого сумніву є необгрунтованими.
Дані покази потерпілий ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_10 давали безпосередньо, вони узгоджуються між собою та з іншими доказами кримінального провадження, є логічними, послідовними.
Згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , останні упізнали особу обвинуваченого ОСОБА_7 , як чоловіка, що наніс удар кулаком потерпілому по обличчю.
Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 КК України є працівник правоохоронного органу.
Потерпілим в межах даного кримінального провадження є працівник поліції ОСОБА_9 , який в момент скоєння кримінального правопорушення виконував свої службові обов`язки, був у форменому одязі, встановлював особи можливих правопорушників та проводив їх поверхневий огляд, тому дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковано судом першої інстанції за ч.2 ст. 345 КК України.
Посилання захисника ОСОБА_6 , на те, що потерпілий та свідок, є зацікавлені особи є безпідставними, оскільки злочинні дії ОСОБА_7 були направлені не лише проти здоров`я потерпілого, а також проти авторитету поліцейського, який є представником державної влади.
Судом першої інстанції в дотримання вимог ст.ст. 86, 87, 89 КПК України перевірено та вирішено питання допустимості доказів, прийнятих судом при прийнятті рішення відносно ОСОБА_7 .
З висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів .
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного . При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не шлях виправлення не став, не зробив для себе належних висновків, знову скоїв умисний злочин в період непогашеної судимості та умовно-дострокового звільнення, за місцем проживання компрометуючих даних не надходило, його відношення до своїх дій, та те, що обвинувачений ОСОБА_7 у вчиненому не розкаявся, обставини, які згідно зі ст.67 КК України обтяжують покарання є рецидив злочинів, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного спяніння, відсутність обставин, які згідно ст.66 КК України пом`якшують покарання.
Перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, в дотримання ст. 50, ст. 65 КК України визначив покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, належним чином умотивувавши своє рішення.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370, ст. 373 КПК України.
Підстави для скасування вироку суду, передбачені ст. 409 КПК України відсутні.

Керуючись ст. 404, 405,407, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.02.2020 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.345 КК України залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3