ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/343/20 Справа № 183/5041/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу прокурора на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
-за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 2 років позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 листопада 2018 року приблизно о 12.00 годині ОСОБА_7 з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знаходилися на території навчального тактичного поля військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 , де збирали гриби.

В цей момент ОСОБА_7 побачив на піску радіокеровану мішеневу установку (РМУ) для показу важких мішеней та в цей момент у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Після цього ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно таємно викрасти чуже майно, на що останні дали свою згоду, тобто вони вступили в злочинну змову, направлену на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , 10 листопада 2018 року приблизно о 12.20 годині, продовжуючи знаходитися на території навчального тактичного поля військової частини НОМЕР_1 код НОМЕР_2 Міністерства оборони України поблизу АДРЕСА_1 , де ОСОБА_9 на автомобілі «ЛУАЗ 969М», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_11 та право керування яким має ОСОБА_9 , під`їхав до радіокерованої мішеневої установки (РМУ) для показу важких мішеней, після чого спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, погрузили до вантажного відділення салону автомобіля радіокеровану мішеневу установку (РМУ) для показу важких мішеней, вартістю 22550 гривень, яка перебуває на балансі військової частини НОМЕР_1 код НОМЕР_2 Міністерства оборони України, тим самим викравши її.

Після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 місце скоєння злочину з викраденим залишили, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим завдали військовій частині НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 Міністерства оборони України) матеріальних збитків на вказану суму.

Крім того, 25 січня 2019 року приблизно о 14.00 годині ОСОБА_7 знаходився за місцем мешкання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Після цього ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_12 спільно таємно викрасти чуже майно, на що останній дав свою згоду, тобто вони вступили в злочинну змову, направлену на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_12 та ОСОБА_7 25 січня 2019 року приблизно о 14.30 годині прибули до території домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_13 , відчинивши хвіртку, проникли на територію, де побачили трансформатор, який лежав на землі. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, повторно, із застосуванням сили від`єднали від трансформатору металевий бак для масла, вагою 50 кг, вартістю 400 гривень, та зняли мідну обмотку, вагою 30 кг вартістю 3900 гривень, тим самим викравши їх.

Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_12 з викраденим з місця скоєння злочину втекли, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 4300 гривень.

Крім того, 20 лютого 2019 року приблизно о 19.00 годині ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 20 лютого 2019 року приблизно о 19.30 годині прибув до території домоволодіння АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_13 , через незачинені двері проник до приміщення лазні, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, повторно викрав майно, яке належить ОСОБА_13 , а саме:

- електрокотел ЕКО, марки «Агропромтехніка», вартістю 2345 гривень 20 копійок;

- циркуляційний насос, марки «WILO тур star-rs 25/4», вартістю 1359 гривень 56 копійок;

- металевий розширений бак, вартістю 120 гривень.

Після чого ОСОБА_7 , присвоївши викрадене, місце скоєння злочину покинув, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 3824 гривень 76 копійок.

Крім того, 07 квітня 2019 року приблизно о 23.30 годині ОСОБА_7 знаходився за місцем мешкання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Після цього ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_12 спільно таємно викрасти чуже майно, на що останній дав свою згоду, тобто вони вступили в злочинну змову, направлену на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_12 та ОСОБА_7 07 квітня 2019 року приблизно о 23.55 годині прибули до території домоволодіння АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_13 . ОСОБА_12 підійшов до вікна, розташованого справа від вхідних дверей, та, застосовуючи фізичну силу, руками відігнув цвяхи, що тримають скло у віконній рамі, вийняв скло та через вікно спільно з ОСОБА_7 проникли до будинку, звідки, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, повторно викрали майно, яке належало ОСОБА_13 , а саме:

- газову колонку «Веretta», вартістю 3397 гривень;

- 10 секцій чавунних батарей, вартістю 2950 гривень.

Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_12 з викраденим з місця скоєння злочину втекли, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 6347 гривень.

Не оскаржуючи висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 , прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року, у якій просив його змінити.

Просив виключити з мотивувальної частини вироку посилання на вчинення ОСОБА_7 таємного викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло та сховище, за попередньою змовою з ОСОБА_12 , та зазначити, що вказані злочини ОСОБА_7 скоїв за попередньою змовою з особами, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження.
Також просив вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Свою апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 за епізодом злочинної діяльності 10.11.2018, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а за епізодами злочинної діяльності 25.01.2019, 20.02.2019 та 07.04.2019 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та сховище, за попередньою змовою з ОСОБА_12 , незважаючи на те, що вину цих осіб у встановленому порядку не доведено та обвинувальні вироки відносно них судом не ухвалювалися, оскільки матеріали щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виділено в окреме провадження.

Також зазначив, що призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, суд першої інстанції застосував принцип часткового складання призначених покарань, при цьому фактично визначає остаточне покарання за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції у вироку зробив висновок, що ОСОБА_7 за епізодом злочинної діяльності 10.11.2018, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а за епізодами злочинної діяльності 25.01.2019, 20.02.2019 та 07.04.2019 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та сховище, за попередньою змовою з ОСОБА_12 .
Колегія суддів погодожується з доводами прокурора стосовно того, що суд першої інстанції передчасно зробив такий висновок, оскільки як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування матеріали щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виділено в окреме провадження, та в матеріалах вказаного провадження відсутні відомості щодо доведеності вини цих осіб у встановленому законом порядку.
Частиною 1 ст. 70 КПК України передбачено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у абз.1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що входять до сукупності, як однакових, так і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.
Як вбачається з резолютивної частини вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів, застосував принцип часткового складання призначених покарань, проте остаточно визначив покарання за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим, тому колегія суддів також погоджується з доводами прокурора в цій частині, оскільки суд першої інстанції необґрунтовано застосував принцип часткового складання призначених покарань.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні суспільно небезпечного діяння за обставин, викладених у вироку у апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є таким, що підлягає частковій зміні.
Керуючись ст.ст.407, 409, 413 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України - задовольнити.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на вчинення ОСОБА_7 таємного викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно поєднаного з проникненням у житло та сховище, за попередньою змовою з ОСОБА_12 , та зазначити, що вказані злочини ОСОБА_7 скоїв за попередньою змовою з особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4