Дата документу 23.04.2020 Справа № 554/3237/20
Провадження № 1-кс/554/5463/2020
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2020 року м. Полтава
Підставами для арешту майна слідчий вказує, що в ході досудового розслідування встановлено, що 16.03.2020 року, близько 14 години 40 хвилин, перебуваючи у службовому кабінеті №25 Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області за адресою:Харківська область, Борівський район, смт. Борова, провулок Майстрів, 1, т.в.о. начальника Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , виступаючи в ролі підбурювача до притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, з метою нарощування статистичних показників професійної діяльності у сфері злочинів проти довкілля, переконавначальника сектору кримінальної поліції Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 у потребі штучного створенням доказів обвинувачення та іншої фальсифікації,з метою притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності.
Вступивши у злочинну змову з ОСОБА_4 та з метою виконання попередньої домовленості з ним, ОСОБА_5 , виступаючи в ролі організатора у притягненні завідомо невинного до кримінальної відповідальності, вирішив підшукати особу, яка зізнається у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, та видасть працівникам поліції бензомоторну пилу, яку їй заздалегідь ОСОБА_6
16.03.2020 року, близько 16 години, перебуваючи у службовому кабінеті №25 Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області за адресою:Харківська область, Борівський район, смт. Борова, провулок Майстрів, 1, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_4 про злочинний план, щодо можливості притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності за злочин проти довкілля шляхом штучного створення доказів скоєння кримінального правопорушення, який ОСОБА_4 схвалив.
Згідно раніше обумовленого з ОСОБА_4 плану, ОСОБА_5 знаючи про те, що на території села Нижче Солоне Борівського району Харківської області проживає йому знайомий та раніше судимий ОСОБА_7 , з метою реалізації злочинного наміру, спрямованого на штучне створення доказів скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України та на притягнення невинної особи у вчиненні цього злочину до кримінальної відповідальності, вирішив, використовуючи своє службове становище, примусити ОСОБА_7 зізнатися у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, потім видати в обумовленому ОСОБА_5 місці працівникам поліції ланцюгову бензомоторну пилу, бензин та мастило, які йому заздалегідь ОСОБА_6 та повністю зізнатися у вчинені ним цього злочину.
Діючи умисно, маючи на меті реалізувати свій злочинний план по притягненню завідомо невинної особи до кримінальної відповідальності з метою штучного покращення результатів своєї службової діяльності, діючи всупереч інтересам служби, ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_7 , з проханням зізнатися у вчинені ним кримінального правопорушення, а саме у незаконній порубці дерев, що заподіяло істотну шкоду.
За зізнання у злочині, який він не скоював, ОСОБА_7 було обіцяно ОСОБА_5 грошову винагороду, однак розмір грошової винагороди не обговорювався та гарантовано призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Піддавшись на умовляння ОСОБА_5 та побоюючись, що цей правоохоронець, реалізовуючи надані йому, як працівнику поліції, владні повноваження у разі відмови від його прохання, використає своє службове становище та в подальшому притягне його до кримінальної відповідальності за вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення, ОСОБА_7 надав свою згоду на зізнання у вчиненні дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України. Психологічно подолавши супротив ОСОБА_7 та схиливши його до зізнання у вчиненні дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_7 повинен 18.03.2020 року о 09 год 30 хв. знаходитись біля приміщення Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на штучне створення доказів скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України та на організацію притягнення невинної особи у вчиненні цього злочину до кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 підшукав та підготував знаряддя для імітування вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , а саме: ланцюгову бензомоторну пилу Goodluck, ємність з бензином близько 2 л. та пляшку з мастилом ємність приблизно 400 мл.
Оскільки для остаточно досягнення своєї мети необхідно здійснити слідчі дії за участі ОСОБА_7 , на які ОСОБА_5 за своїми функціональними обов`язками не уповноважений, діючи як організатор притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності слідчим, поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацією, 18.03.2020 близько 09 год. 30 хв, ОСОБА_5 зустрівшись з ОСОБА_7 , взяв у ОСОБА_4 ключі від службового автомобіля ВАЗ 2107, у багажне відділення якого поклав заздалегідь підготовлену ланцюгову бензомоторну пилу Goodluck, мастило та бензин і організував транспортування ОСОБА_7 до кварталу №69 виділу №6 Борівського лісництва ДП Куп`янське лісове господарство, віддавши ОСОБА_7 заздалегідь підготовлені знаряддя для імітування скоєння правопорушення, а саме: бензомоторну пилу Goodluck, мастило та бензин.
В подальшому, на момент прибуття ОСОБА_7 до кварталу №69 виділу №6 Борівського лісництва ДП Куп`янське лісове господарство, ОСОБА_8 заздалегідь організував здійснення порубки 9 стовбурів дерев породи сосна та вжив заходів для прибуття слідчо-оперативної групи Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області на місце заздалегідь обумовленого імітування ОСОБА_7 вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
В подальшому, цього ж дня близько 11 години, до місця події прибула слідчо-оперативна група Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області, у складі якої перебувала слідча СВ Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 .
Прибувши на місце вищевказаної події, ОСОБА_9 здійснила огляд місця події та провела слідчі дії по вилученню ланцюгової бензомоторної пили Goodluck, бензину, мастила у ОСОБА_7 . Під час вказаної слідчої дії ОСОБА_9 враховуючи технічний стан вилученої на місці події ланцюгової бензомоторної пили Goodluck,яка нібито належала ОСОБА_7 , прийшла до висновку про неможливість вилученою бензопилою здійснення порубки виявлених та описаних в протоколі огляду місця події дерев.
У свою чергу, ОСОБА_7 , виконуючи незаконну вимогу ОСОБА_5 , побоюючись наслідків не виконання раніше досягнутої домовленості, добровільно видав пилу, бензин та мастило співробітникам поліції.
Після виконаних усіх слідчих дій ОСОБА_5 , 03.04.2020 року передав ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 100 грн., як винагороду за виконану домовленість у визнанні себе винним у злочині, якого ОСОБА_7 не вчиняв.
В подальшому, у невстановлений в ході досудового розслідування час, розуміючи, що ОСОБА_9 усвідомлює, що ОСОБА_7 жодним чином не має відношення до скоєння вищезазначеного злочину, з метою штучного нарощування статистичних показників результатів роботи відділу поліції, ОСОБА_5 досяг з нею домовленості про притягнення завідомо невинного ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, тим самим, як організатор вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, залучив її до скоєння злочину в якості виконавця.
Після отримання ОСОБА_7 повідомлення про підозру, ОСОБА_5 , 08.04.2020 року передав ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 200 грн., як винагороду за виконану домовленість у визнанні себе винним у злочині, якого ОСОБА_7 не вчиняв.
16.04.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 372 КК України , а саме підбурюванні до притягненні завідомо невинного до кримінальної відповідальності слідчим, поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацією.
Цього ж дня, слідчій СВ Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 372 КК України та начальнику сектору кримінальної поліції Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 372 КК України.
Таким чином, під час проведення вищевказаного обшуку було виявлено речі та документи, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
У подальшому щодо вказаного майна планується проведення оглядів речей і документів, проведення судових експертиз, використання їх під час допиту, тощо.
Крім того, вказані документи необхідні для проведення судової почеркознавчої експертизи, адже містять оригінали підпису ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , крім того, можуть містити у собі відомості, щодо планування ОСОБА_5 штучного створення доказів обвинувачення та іншу фальсифікацію у відношенні ОСОБА_7 .
На даний час щодо вказаних речей і документів проведені та продовжують проводитися слідчі дії, у зв`язку з чим відповідною постановою слідчого у кримінальному провадженні вони визнані речовими доказами.
Враховуючи викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно у кримінальному провадженні.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.
Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення зникнення, втрати, пошкодження, приховування чи перетворення матеріальних об`єктів або настання інших наслідків, які можуть перешкодити всебічному, повному і неупередженому дослідженню обставин кримінального провадження,слідчий просить накласти арешт на майно, вилучене під час огляду.
Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, прокурор надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.
Володілець майна в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.
Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питання слідчим суддею у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч.2ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другоїстатті 170 цього Кодексу).
Згідно ч.11ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу(ч. 1ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, вилучене під час обшуку від 16.04.2020 року, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Вилучене, відповідно до протоколу обшуку від 16.04.2020 року, майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1ст.170 КПК України.
Тому, на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2,7,132,98,167,170-173,309,372 КПК України, слідчий суддя,-
Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1