ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/71/20 Справа № 202/5612/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000912за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20травня 2019 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
В с т а н о в и л а:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровськавід 20травня 2019 року ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 15 червня 2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 - 38 036, 50 гривень за рахунок спричинення майнової шкоди, 35 000 гривень за рахунок спричинення моральної шкоди та 5500 гривень за рахунок витрат на правову допомогу.
Судом також вирішено долю речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винниму тому що він 15 червня 2018 року, близько 03 години 20 хвилин, проходячи біля будинку № 143 по просп. Слобожанському у м. Дніпро побачив двох раніше невідомих йому жінок ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де між останніми виник словесний конфлікт. В цей час, потерпілий ОСОБА_11 , помітивши конфлікт між останніми, та з метою його урегулювання, підійшов до них, і в цей момент у ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний намір спрямований на спричинення потерпілому умисних тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_9 , того ж дня, а саме 15 червня 2018 року, перебуваючи у вказаному місці та у зазначений час, діючи умисно, з метою заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, знаходячись в безпосередній близькості до останнього, який перебував по відношенню до ОСОБА_9 обличчям, своєю правою рукою дістав ніж з чохла, який знаходився з правої сторони під поясом одягнених на ньому шортів та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, бажаючи їх настання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що застосовуючи вказаний ніж, обвинувачений ОСОБА_9 може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, не переслідуючи за мету спричинити смерть ОСОБА_11 , наніс останньому не менше 4 ударів ножем в область грудної клітини праворуч та ліворуч, в надключичну область праворуч та область лівого передпліччя спереду.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_9 з місця вчинення злочину пішов, спричинивши своїми умисними діями потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке розпочинається раною по передній поверхні грудної клітини ліворуч від передньо-пахвової до навкологрудинної лінії в проекції 9-го міжребір`я (на відстані 121см вгору від підошовної поверхні стопа та на 2,5см ліворуч від умовної серединної лінії тіла) переходить в раньовий канал, який направлений зверху до низу, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, м`язів, міжреберної артерії, пересіченням 9-го ребра, проникає у плевральну порожнину з подальшим розвитком лівостороннього гемопневмотораксу, проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, яке розпочинається раною по передній поверхні грудної клітини праворуч від середньо-пахвової до навкологрудинною лінії в проекції 6-го ребра (на відстані 125,5см від підошовної поверхні стоп та на 4,0см праворуч від умовної серединної лінії тіла) переходить в раньовий канал, який направлений зверху до низу, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно- жирової клітковини, м`язів, пересіченням 6-го ребра, проникає у плевральну порожнину з подальшим ушкодженням (рана) нижньої долі правої легені, з розвитком правостороннього гемопневмотораксу, з ушкодженням діафрагми, правої долі легені (рана по діафрагмальній поверхні) та розвитком гемоперитонеуму, різаної рани в надключичній області праворуч (на відстані 138,5см вгору від підошовної поверхні стоп та на 11,5см праворуч від умовної серединної лінії тіла), колото-різаної рани по внутрішній поверхні лівого передпліччя у верхній третині з ушкодженням м`язів та явищами венозної кровотечі, геморрагічного шоку 3-4 ступеню.
Виявлені тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани в надключичній області праворуч та колото-різаної рани по внутрішній поверхні лівого передпліччя у верхній третині - відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).
Тілесні ушкодження у вигляді: проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини праворуч та ліворуч з ушкодженням внутрішніх органів, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_9 виразилися у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а саме у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

В апеляційних скаргах:
-прокурор просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровськавід 20травня 2019 року скасувати в частині цивільного позову у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та направити справу в цій частині на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 , не вказав, якими нормами матеріального права він керувався при ухваленні рішення, якими доказами підтверджується заподіяння матеріальної та моральної шкоди потерпілій стороні, ретельно не перевірив наведені доводи та всебічно не з`ясував усіх обставин при вирішенні цивільного позову, тим самим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, відповідно до ст.ст.409,412 КПК України , ведуть до скасування вироку в частині вирішення цивільного позову;
- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2019 року стосовно ОСОБА_9 змінити як такий, що своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що дії ОСОБА_9 органом досудового слідства та судом кваліфіковано правильно і його вина повністю доведена матеріалами справи, але при визначенні міри покарання суд не повністю врахував всі обставини справи та характеристику особистості обвинуваченого, а тому призначив занадто суворе покарання.
Так, апелянт вказує, щосуд не врахував те, що ОСОБА_14 не був ініціатором конфлікту з потерпілим ОСОБА_11 , а причиною конфлікту була сварка зі співмешканкою потерпілого - громадянкою ОСОБА_12 .
Судом не було також враховано вік обвинуваченого, а також те, що раніше він ніколи не мав проблем із законом, до жодного з видів відповідальності не притягався, свою провину визнав повністю і у скоєному щиро розкаявся, частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, але в подальшому був згоден повністю її відшкодувати, як і моральну шкоду у розмірі, визначеному судом. Також зазначає, що потерпілий ОСОБА_11 у суді не наполягав на суворому покаранні для обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_11 надав до Дніпровського апеляційного суду заяву, в якій зазначив про підтримання раніше поданої заяви, в якій просив задовольнити його цивільний позов в повному обсязі, а також просив проводити даний апеляційний розгляд за його відсутності, за участі представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 .
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила її задовольнити, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляції прокурора.
Представник потерпілого заперечував проти задоволення як апеляції захисника, так і апеляції прокурора, просив вирок суду залишити без змін як законний та обгрунтований.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового провадженняя, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом дотримано вимоги ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, відповідають вимогам закону та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, та ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не має на утриманні непрацездатних осіб та неповнолітніх дітей, не страждає тяжкими захворюваннями, не є інвалідом, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та добровільне часткове відшкодування матеріальних збитків, що визнав обставиною, яка пом`якшує покарання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України строком 6 років 6 місяців, з реальним його відбуттям, за відсутності підстав для застосування ст.ст. 69,75 КК України.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_9 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для призначення більш м`якого покарання, як і прохання обвинуваченого в останньому слові застосувати до нього положення ст. 75 КК України, колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст.ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 , та для запобігання вчинення ним нових злочинів.
Обговорюючи доводи прокурора про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону під час вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.
В даному випадку колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зазначені вимоги закону виконав в повному обсязі.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_11 під час судового розгляду було уточнено позовну заяву, в якій останній просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на його користь матеріальну шкоду, завдану злочином, в розмірі 39 536,50 гривень, моральну шкоду в розмірі 35 000 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 5 500 гривень (а.п.114-117). Свої позовні вимоги, які повністю підтверджуються доданими до цивільного позову доказами, потерпілий підтримав і під час допиту в судовому засіданні, прохаючи задовольнити їх у повному обсязі.
Про даний цивільний позов зазначено також і у зміненому обвинувальному акті, де вказано, що в ході досудового розслідування потерпілим ОСОБА_11 заявлено цивільний позов на загальну суму у розмірі 70 000 гривень, який в ході судового розгляду змінено на загальну суму 80 036,50 гривень (а.п. 215-221).
Визначаючи розміри матеріальної та моральної шкоди, які підлягають відшкодуванню, повністю задовольнивши цивільний позов, суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, який є умисним, тобто обвинувачений діяв з прямим умислом, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, ступінь вини обвинуваченого, розмір майнової шкоди та характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого ОСОБА_11 , фактичні обставини, при яких обвинуваченим було завдано моральні страждання, перенесені потерпілим внаслідок вчиненого відносно нього кримінального правопорушення, та пов`язані з тим, що останній не мав можливості користуватися всіма благами та перевагами звичайного життєвого укладу, зокрема, оперативністю у вирішенні всіх необхідних побутових потреб, а також вимоги розумності та справедливості.
Крім того, апеляційним переглядом встановлено, що висновок суду в частині відшкодування матеріальної шкоди є законним та обгрунтованим, оскільки дії обвинуваченого ОСОБА_9 знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням події злочину та наслідками у вигляді збитків для потерпілого на проведення операції, проходження курсу лікування, придбання ліків, транспорт тощо, які в свою чергу підтверджені доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження. Крім того, через подальше погіршення стану здоров`я потерпілий додатково проходив курс лікування, купував ліки та медичні препарати, в результаті чого в період часу з 05.10.2018 року по 26.11.2018 року ним додатково були понесені витрати на загальну суму 4 536 гривень.
Отже, в даному випадку суд першої інстанції дійшов цілком законного та обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_11 38 036, 50 гривень за рахунок спричинення майнової шкоди, оскільки обвинуваченим було частково відшкодовано потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1 500 гривень; 35 000 гривень за рахунок спричинення моральної шкоди та 5 500 гривень за рахунок витрат на правову допомогу.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, з урахуванням визнання цивільного позову обвинуваченим у повному обсязі та задоволення його судом на користь потерпілого за відсутності апеляційного оскарження судового рішення в цій частині як потерпілим, так і обвинуваченим, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги сторони захисту та сторони обвинувачення залишенню без задоволення.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20травня 2019 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК Українизалишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4