ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 489/31/19
Номер провадження 11-кп/819/166/20 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника ОСОБА_7

Обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0002923 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Центрального районного суду Миколаївської області від 04.11.2019 року про продовження тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, не працюючого, із середньою технічною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

27.12.2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України на 6 років позбавлення волі, звільнений на підставі ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 17.12.2014 року умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 11 міс.

Обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 02.01.2020 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те що всі обвинувачення прокурора не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а ґрунтуються на припущеннях.

Так в клопотанні прокурора знов не підтвердженні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, зазначає, що клопотання прокурора складено з порушенням КПК України, а саме ч.1 ст. 184, а саме не має посилання на матеріали справи та не зазначені обставини про наявність ризиків.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та безпідставною, так як всі обставини, які приводить суд протирічать матеріалам провадження.

Просить скасувати ухвалу Центрального районного суду Миколаївської області від 04.11.2019 року про продовження тримання під вартою, обрати відносно нього міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає ухвалу Центрального районного суду Миколаївської області від 04.11.2019 року незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням КПК України.

В підтвердження своїх доводів зазначає, що ризики зазначені прокурором в клопотанні, передбачені п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України в реальності не існують та жодним чином не доведені прокурором в судовому засіданні.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як його вина не є доведеною. Посилання на тяжкість вчиненого злочину та покарання, що загрожує обвинуваченому як один із чинників при оцінці ймовірності того, що він переховуватиметься від правосуддя є недостатнім.

ОСОБА_8 жодним чином не переховувався від органів досудового розслідування, особисто викликав швидку медичну допомогу потерпілій та вживав інші заходи щодо збереження її життя, у розшук не оголошувався.

Також зазначає, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем реєстрації, має мати похилого віку, не перебуває на наркологічному або психіатричному обліку, підробляє неофіційно, працює по найму, має місце реєстрації та постійне місце проживання, має захворювання.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 тримається під вартою з 24.07.2018 року, що становить 1 рік 3 місяці.

Просить ухвалу Центрального районного суду Миколаївської області від 04.11.2019 року скасувати, змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Під час досудового розслідування кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.07.2018 року відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який подальшими ухвалами слідчих суддів Ленінського районного суду м. Миколаєва продовжувався неодноразово, з метою запобігання ризикам ухилення від суду, а також вчинити інші злочини.

Так, як вбачається з оскаржуваної ухвали, наразі судом досліджені документи, що містяться у матеріалах кримінального провадження, допитаний свідок, який на думку сторін кримінального провадження є основним, досліджений речовий доказ знаряддя вбивства, а також за участі експерта досліджений висновок судово-медичної експертизи трупу.

Після цього у звязку із неможливістю подальшої участі судді ОСОБА_9 у розгляді цієї справи, цей суддя був замінений суддею ОСОБА_10 , через що відповідно до позиції обвинуваченого розгляд кримінального провадження був розпочатий з початку.

Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, 04.11.2019 року постановлено ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02.01.2020 року, включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У зв`язку з чим наразі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є можливим лише шляхом подальшого застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, продовжувати вчиняти нові злочини.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушень, а також на дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має стабільного законного джерела доходів, і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду та продовжувати вчиняти нові злочини, і які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є непереконливими, а також з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , відомості про його особу та вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Що стосується інших доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 , то вони позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого. Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого триває, питання про доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні та відповідно до ст. 392 КПК України можуть бути зазначені в апеляційній скарзі при оскарженні судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду Миколаївської області від 04.11.2019 року, якою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02.01.2020 року, включно - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді: (підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .