ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/141/20 Справа № 202/5248/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000460 23 липня 2014 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Краснодара Російської Федерації, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Ухвалено стягнути з ПАТ Українська пожежно-страхова компанія на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 7 122,56 грн.
Ухвалено стягнути з ТОВ Транспромгаз на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 345 600 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні м. Дніпрі правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.
23 липня 2014 року приблизно о 07 годині 45 хвилин ОСОБА_7 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем «Сканіа Р124», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , з напівпричепом цистерною «Кряо», р.н. НОМЕР_2 , який належить ВАТ «Лінде Газ Україна», рухався по вул. Воронезькій з боку вул. Сагайдачного у напрямку вул. Василя Сухомлинського Індустріального району м. Дніпра та, повертаючи праворуч на перехресті вул. Воронезька - пр. Слобожанський, перед наближенням до пішохідного переходу не зменшив швидкості аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_13 , який в цей момент на інвалідному візку переїжджав проїзну частину дороги по регульованому пішохідному переходу справа наліво по напрямку руху автомобіля, лівою передньою частиною автомобіля «Сканіа Р124» здійснив наїзд на останнього, в результаті чого ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги розділу 12 п.12.3 Правил дорожнього руху та внаслідок вказаних порушень потерпілий ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті потерпілого ОСОБА_13 .

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та виключити з мотивувальної частини вироку посилання на докази, а саме висновок судової автотехнічної експертизи №70/27-872 від 19 листопада 2014 року та висновок судової автотехнічної експертизи №5/10.1-278 від 05 квітня 2016 року. В іншій частині вирок суду просить залишити без зміни.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що у зв`язку з наявністю висновку комісійної судової автотехнічної експертизи, згідно якої ОСОБА_7 порушив п.12.3 ПДР, прокурором було вручено новий обвинувальний акт, в якому об`єм пред`явленого обвинувачення викладено в новій редакції з урахуванням показів свідків та висновку комісійної судової автотехнічної експертизи, а тому суд помилково у мотивувальній частині вироку послався на висновок судової автотехнічної експертизи №70/27-872 від 19 листопада 2014 року та висновок судової автотехнічної експертизи №5/10.1-278 від 05 квітня 2016 року, оскільки порушення вимог п.16.2 ПДР ОСОБА_7 не інкримінується.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим та виправдати.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом фрагментально та вибірково відображено показання свідка ОСОБА_14 . Звертає увагу, що відповідно до відеозапису з камер спостереження автосалону Оріон свідок ОСОБА_15 , на покази якої у своєму рішенні посилається суд, на зупинці загального транспорту в 10-15 метрах від перехрестя не знаходилась. Зазначає, що всупереч твердженням суду у вироку з відеозапису з камер спостереження автосалону Оріон неможливо спостерігати місце наїзду і траєкторію руху інваліда. Вказує, що свідок ОСОБА_14 не бачив момент наїзду та під час слідчого експерименту не показував темп руху інваліда, слідчий зробив це самостійно. Зазначає, що у мотивувальній частині вироку суд послався на висновок судової автотехнічної експертизи №70/27-872 від 19 листопада 2014 року та висновок судової автотехнічної експертизи №5/10.1-278 від 05 квітня 2016 року, проте порушення вимог 16.2 ПДР ОСОБА_7 не інкримінується. Звертає увагу, що висновком комісійної судової автотехнічної експертизи не встановлено порушення ОСОБА_7 вимог п.12.3 ПДР, які знаходились би у причинному зв`язку з настанням ДТП. Вказує, що відповідно до висновку від 23 липня 2014 року, яке взагалі не зазначено судом, кількість алкоголю в крові потерпілого складала 2,55%. Звертає увагу, що судом невірно вказано свідчення водія ОСОБА_7 , а також місце і дата смерті потерпілого. Зазначає, що судом необгрунтовано було відмовлено у задоволенні клопотання про виклик та допит експерта ОСОБА_16 .
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, постановити новий вирок, який призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом не достатньо враховано ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого та обставини, які обтяжують покарання. Вказує, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, у вчиненому не розкаюється, допускає образливі висловлювання щодо померлого потерпілого, завдану шкоду не відшкодував, неодноразово змінював покази та скоїв злочин щодо потерпілого, який знаходився у безпорадному стані, інваліда першої групи.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та потерпілої.
Захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої.
Потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу потерпілої та просили її задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У мотивувальній частині вироку відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою зазначається, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Однак, аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що суд першої інстанції неповно та поверхово дослідив обставини кримінального правопорушення, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Як вбачається з зазначеного викладу об`єктивної сторони кримінального правопорушення, судом першої інстанції не встановлено способу вчинення кримінального правопорушення, а саме механізм скоєння дорожньо-транспортної пригоди обвинуваченим ОСОБА_7 . Навпаки, зазначений виклад обставин справи не відображає всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди. Так, з об`єктивної сторони, як її викладено у вироку неможливо встановити, де відносно меж проїзної частини в момент зміни напряму руху автомобіля «Сканія» знаходився потерпілий ОСОБА_13 на інвалідній колясці, а також який час минув з моменту виїзду на проїзну частину потерпілого ОСОБА_13 на інвалідній колясці та на якій відстані від місця наїзду розташовувався автомобіль «Сканія» в момент виходу потерпілого на проїзну частину, що на думку апеляційного суду, має суттєве значення для встановлення обставин та способу вчинення кримінального правопорушення, оскільки відповідно до висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 15761 від 16 жовтня 2018 року, який суд першої інстанції визнав допустимим та належним доказом та на який посилається як на доказ винуватості ОСОБА_7 , якщо в момент зміни напрямку руху автомобіля «Сканія» праворуч пішохід знаходився в нерухомому стані (стояв) за межами проїжджої частини, то в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Сканія - ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в порушенні вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, зазначив у вироку, як об`єктивно встановлену обставину те, що в момент зміни напрямку руху автомобіля «Сканія» праворуч потерпілий ОСОБА_13 на інвалідному візку переїжджав проїзну частину дороги по регульованому пішохідному переходу. Між тим, не встановив чи мав ОСОБА_7 об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху або перешкоду, тобто потерпілого ОСОБА_13 , та вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для потерпілого ОСОБА_13 руху, а також не надав належної оцінки тим обставинам, що відповідно до висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 15761 від 16 жовтня 2018 року в діях ОСОБА_7 наявні порушення вимог п. 12.3 ПДР у випадку, якщо в момент зміни напрямку руху автомобіля «Сканія» праворуч потерпілий ОСОБА_13 знаходився в нерухомому стані (стояв) за межами проїжджої частини. Отже, експертові не було надано достатньо вихідних даних для встановлення всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, вказані обставини не були встановлені і під час проведення слідчих експериментів від 15 листопада 2014 року за участю свідка ОСОБА_14 та 16 травня 2018 року за участю водія ОСОБА_7 . За таких обставин суд першої інстанції допустив припущення, не встановив всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, а також яким чином наїзд на потерпілого було здійснено лівою частиною автомобіля «Сканія» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_7 , в той час, як відповідно до встановлених у вироку обставин, при виконанні ним маневру повороту праворуч потерпілий рухався відносно нього справа, та не усунув зазначенні протиріччя.
Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилось зазначення у висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 15761 від 16 жовтня 2018 року експерта про те, що вирішити питання про те, чи мав водій автомобіля «Сканія» технічну можливість уникнути наїзду на пішохода та чи вбачаються в його діях невідповідність вимогам ПДР України, які знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з ДТП, експертним шляхом встановити на даному етапі дослідження неможливо.
Більш того, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року при перегляді вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2015 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року при перегляді вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року були встановлені зазначені вище порушення кримінального процесуального законодавства, в наслідок чого вироки суду були скасовані з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Разом з цим, при новому розгляді зазначеного кримінального провадження, судом першої інстанції вказані порушення не усунуто та допущено аналогічних, що є підставою для скасування вироку.
Згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
При цьому, апеляційний суд, керуючись ч. 2 ст. 9 КПК, яка передбачає обов`язок надання належної правової оцінки обставинам кримінального провадження, а також ч. 6 ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені зокрема п.п. 2, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК, вважає за необхідне апеляційні скарги прокурора, захисника та потерпілої задовольнити частково, вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді справи суду необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи, які викладені в апеляційних скаргах та прийняти законне та обґрунтоване рішення.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, яка вказує на те, що призначаючи новий розгляд у суді 1-ї інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншому закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому апеляційний суд не вирішує питання щодо м`якості призначеного покарання, на що посилається у своєї апеляційній скарзі потерпіла, яке повинно бути вирішено при розгляді кримінального провадження з урахуванням всіх обставин справи, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4