УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.04.2020 Справа №607/20995/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

та захисника адвоката ОСОБА_5

під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001901 від 26 червня 2019 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 246 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001901 від 26 червня 2019 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 246 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном до двох місяців, оскільки строк застосування вказаного запобіжного заходу закінчується та на даний час кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 перебуває на стадії судового розгляду, а підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відсутні, оскільки ризики, які існували під час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченому, на даний час не зменшились. Відтак ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, зможе переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також незаконно впливати на свідків, а тому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому та просить змінити запобіжний захід його підзахисному на цілодобовий домашній арешт, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення його процесуальної поведінки та зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника про зміну йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Суд, заслухавши клопотання прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , думку обвинуваченого, приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 слід відмовити за недоведеністю обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт слід задовольнити з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого в подальшому було продовжено до 03 травня 2020 року через наявність ризиків, які продовжували існувати.

Прокурор у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 вказує на наявність ризиків, які продовжують існувати, а саме ризиків того, що обвинувачений зможе переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також незаконно впливати на свідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Таран проти України від 17 жовтня 2013 року зазначено, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове увязнення (рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova).

Також слід зауважити, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого. Обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, лише переліком законодавчих підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Обґрунтовуючи наявність ризиків, що визначають доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурор обмежився лише переліком законодавчих підстав для його застосування, водночас не довів неможливість застосування інших більш м`яких видів запобіжних заходів для їх запобігання. Окрім цього прокурором не доведено тих обставин, що запобігти зазначеним ризикам зможе лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В той же час, розглядаючи клопотання захисника обвинуваченого про заміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, які продовжують існувати на даний час, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних даних, які обґрунтовують підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, суд вважає, що запобігти ризикам, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та на які посилається прокурор - зможе і більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 246 КК України, більшість з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, однак лише сама тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризиків, які продовжують існувати, не може бути достатньою і самостійною підставою для законності тримання особи під вартою, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції, відповідно до яких заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а рішення суду про продовження строку тримання під вартою не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою.

Таким чином, вирішуючи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт, суд також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, де викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Також під час розгляду клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, судом враховується наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати, а саме ризики того, що обвинувачений зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Однак існування зазначених ризиків не виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та не можуть бути підставою для подальшого втручання у право особи на свободу. Крім того в судовому засіданні не встановлено, що запобігти вказаним ризикам зможе лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому суд, зважаючи на наявність в обвинуваченого місця постійного проживання АДРЕСА_1 , приходить до переконання про необхідність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження та зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на них процесуальних обов`язків. Таким запобіжним заходом є цілодобовий домашній арешт з покладенням на обвинуваченого ряду обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 слід задовольнити та змінити раніше застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, при цьому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст.176 КПК України, на даний час, на думку суду, не зможе запобігти наявним ризикам.

На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України, ст. ст. 331, 336, 369, ч. 1, 2 ст. 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити.

Змінити раніше застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово із застосуванням електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки: прибувати за першою вимогою до суду; здати на зберігання в Тернопільське відділення поліції ТВП ГУНП в Тернопільській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон; утримуватись від спілкування із потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні; носити засіб контролю.

Встановити строк дії ухвали в частині зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до 00 год. 00 хв. 29 червня 2020 року.

Після оголошення ухвали негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_4 до місця його проживання і звільнити з-під варти.

Судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001901 від 26 червня 2019 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 246 КК України, відкласти на 11.30 год. 21 травня 2020 року.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт передати на виконання та контроль за поведінкою обвинуваченого в Тернопільське відділення поліції ТВП ГУНП в Тернопільській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику та прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяОСОБА_1