Дата документу 07.04.2020 Справа № 324/964/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 324/964/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/598/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.155 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Українське Пологівського району Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.155 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 2 роки.
На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, покладено на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації зміну місця проживання, роботи навчання.
Міра запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не обиралась.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 судові витрати на залучення експерта в розмірі 29409 (двадцять дев`ять тисяч чотириста дев`ять) гривень.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, ОСОБА_7 , 07.01.2018 року приблизно о 01:00 годині, перебуваючи на горищі покинутого, частково зруйнованого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в загальноосвітній школі, не зважаючи на те, що він міг і повинен був передбачити, що остання не досягла статевої зрілості, в силу її загального фізичного та психологічного розвитку, без застосування будь-якого насильства чи погроз його застосування, умисно, переслідуючи мету задоволення статевої пристрасті, посягаючи на статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток неповнолітньої ОСОБА_10 вступив з нею в статеві зносини природним способом.
Згідно з висновком судово-медичного експерта № 37 від 31.01.2018 під час огляду у ОСОБА_10 виявлено садно в ділянці слизової оболонки по задній поверхні присінка піхви, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження. У ОСОБА_10 дівоча пліва порушена. Визначити давність порушення дівочої пліви у ОСОБА_10 не є можливим, так як вона перевищує усі встановлені строки загоєння розривів дівочої пліви. Статеві зносини з ОСОБА_10 не потягли за собою які-небудь тяжкі наслідки для її здоров`я. Згідно п. 2.1.1. «правил проведення судово-медичних експертиз (обстежень) з приводу статевих станів, 1995р.» експертиза встановлення статевої зрілості в Україні проводиться щодо осіб жіночої статі віком з 14 до 18 років, так як ОСОБА_10 не достигла віку 14 років, вона являється статево незрілою. Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив статеві зносини з особою, яка не досягла статевої зрілості, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 155 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи вирок суду в частині встановлених фактичних обставин справи та визнання ОСОБА_7 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК України вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Прокурор зазначає, що при призначенні покарання і прийнятті рішення про звільнення від покарання з випробуванням, суд не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину і обставини, які обтяжують покарання (злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння щодо малолітньої особи).

На підставі викладеного прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання і ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 , покарання за ч.1 ст.155 КК України у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням терміном 2 роки, поклавши на нього обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, а вирок суду є законним та обґрунтованим. Обвинувачений вважає, що суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення в частині призначення покарання не пов`язаного із реальним позбавленням волі та врахував можливості звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Зазначає, що він вперше вчинив злочин, про що дуже розкаюється, і вважає, що його дії після вчиненого направлені на відшкодування моральної шкоди потерпілій та активне сприяння розкриттю і розслідування злочину, свідчать про його бажання стати на шлях виправлення. Просить апеляційну скаргу прокурора відхилити, а вирок місцевого суду залишити без змін.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, обставини вчинення злочину та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються та повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для ухвалення обвинувального вироку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.1 ст.155 КК України.

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При вирішенні питання щодо виду та розміру призначеногопокарання за вчинене діяння суд першої інстанції виходив з характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_7 злочину, мотиви і наслідки вчиненого діяння, позицію сторони обвинувачення та захисту, прийняв до уваги думку потерпілої та її законного представника, які прохали не позбавляти обвинуваченого волі, а також характеристику особи обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні нікого не має, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Суд врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розслідуванню злочину, а також наявність обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину щодо малолітньої.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч.1 ст.155 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитований строк терміном один рік.
Доводи зазначені в апеляційній скарзі прокурора на предмет невідповідності призначеного покарання обставинам кримінального провадження та тяжкості кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, є невмотивованими, а твердження апелянта про те, що суд не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину і обставини, які обтяжують покарання (злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння щодо малолітньої особи) - є безпідставними.

Так, суд першої інстанції навів мотиви через які не визнав в якості обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина не була підтверджена належними доказами. На спростування висновків суду апелянтом будь-яких доводів не наведено. Інша вказана апелянтом обставина вчинення злочину щодо малолітньої особи, була врахована судом, як така, що обтяжує покарання.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції з двох можливих видів покарання (обмеження і позбавлення волі) призначив більш суворий вид, до того ж не в мінімальному розмірі (ст.63, ч.1 ст.155 КК України - від одного року до п`яти), хоча і наближеному до мінімального. На переконання колегії суддів призначене покарання не є необґрунтовано м`яким, і воно в повній мірі відповідає меті признання покарання, яка визначена положенням ст.65 КК України.

Також колегія суддів погоджується з розміром іспитового строку визначеного судом і зауважує, що це питання віднесено до дискреційних повноважень суду. До того ж апелянт взагалі не вказала обставин, які б вказували про необхідність збільшення іспитового строку, не навела аргументів, які давали підстави дійти висновку, що іспитовий строк визначений судом (один рік) на відміну від запропонованого прокурором строку (два роки) буде недостатнім для виправлення обвинуваченого.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4