Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/591/18
Провадження № 1-кп/475/5/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.03.2020смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підсудного: ОСОБА_9 ,

захисника: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця смт. Доманівка Миколаївської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з повною загальною середньою спеціальною освітою, раніше судимого:

1) 10.07.2015 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.121 КК України до 5-ти років позбавлення волі, звільненого 20.10.2017 р. згідно ухвали Білозерського районного суду Херсонської області на підставі ст.4 Закону України Про амністію у 2016 році;

2) 13.12.2018 р. Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.186 КК України до 240 годин громадських робіт;

3) 07.06.2019 р. Доманівським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., зареєстрованого та до арешту проживаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ст.395 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_12 , будучи раніше судимим за вчинення умисного злочину, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні злочини за наступних обставин.

02 травня 2018 р. ОСОБА_9 разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_7 в с.Акмечетські Ставки Доманівського району Миколаївської області вживали спиртні напої. Близько 17.00 год. ОСОБА_9 з ОСОБА_7 на мопеді останнього поїхали до нього додому за продуктами. Приїхавши до місця проживання ОСОБА_7 , останній дав ОСОБА_9 продукти харчування і пішов відпочивати, при цьому мопед марки Kanuni Nostalgia, д.н.з. НОМЕР_2 , залишив біля воріт домоволодіння.

Проходячи біля подвір`я ОСОБА_7 , що по АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 вирішив незаконно заволодіти мопедом марки Kanuni Nostalgia, д.н.з. НОМЕР_2 , належним потерпілому ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи протиправний характер своїх дій та переслідуючи корисливий мотив, ОСОБА_9 ключем, що був залишений потерпілим ОСОБА_7 у замку запалення, завів двигун та залишив місце скоєння злочину.

У результаті злочинних дій ОСОБА_9 ОСОБА_7 завдано шкоди на суму 6 285 грн., яка відшкодована поверненням викраденого.

Таким чином ОСОБА_9 своїми умисними злочинними діями вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом.

Крім цього, постановою Доманівського районного суду Миколаївської області від 29.01.2018 р. відносно ОСОБА_9 , як особи, раніше судимої до позбавлення волі за скоєння тяжкого злочину, встановлений адміністративний нагляд з покладанням на нього наступних обмежень:

заборона виходу з будинку, де він постійно проживає, за адресою: АДРЕСА_3 , кожної доби у період з 23.00 год. до 05.00 год. наступної доби;

заборона відвідувати торгівельні заклади на території Доманівського району, де спиртні напої продаються на розлив;

заборона виїзду за межі Доманівського району без дозволу Доманівського ВП ГУНП,

зобов`язання явки на реєстрацію до чергової частини Доманівського ВП кожну першу суботу місяця до 18.00 год.

29 січня 2018 р. ОСОБА_9 оголошено постанову про встановлення адміннагляду.

05 лютого 2018 р. ОСОБА_9 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , поставлений на облік у Доманівському ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області.

Того ж дня він ознайомлений з обов`язками, днями явки для реєстрації.

Приблизно всередині вересня 2018 р., більш точної дати у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 умисно, розуміючи протиправність своїх дій, достовірно знаючи, що у разі виникнення потреби у виїзді за межі Доманівського району він зобов`язаний отримати дозвіл відповідно до п.5.10 Інструкції про організацію здійснення адміністративного нагляду за особами, звільненими з місць позбавлення волі, затвердженої Наказом МВС №1303/203 від 04.11.2003 р., з метою ухилення від адміністративного нагляду, маючи реальну можливість виконати покладені на нього зобов`язання, ОСОБА_9 без поважної причини їх не виконав.

Так ОСОБА_9 самовільно змінив місце свого проживання без повідомлення працівників Доманівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області та без отримання дозволу виїхав за межі Доманівського району та став постійно проживати за адресою: АДРЕСА_4 у свого родича ОСОБА_14 , чим порушив встановлені відносно нього постановою Доманівського районного суду Миколаївської області від 29.01.2018 р. обмеження, пов`язані з адміністративним наглядом.

Таким чином, ОСОБА_9 своїми умисними злочинними діями скоїв злочин, передбачений ст.395 КК України, тобто порушення правил адміністративного нагляду, а саме самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Також 04 листопада 2018 р. близько 00.10 год. ОСОБА_9 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_15 , розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , в спальній кімнаті квартири на дерев`яному серванті помітив мобільний телефон марки Nokia X2-02 з карткою мобільного оператора ПрАТ Київстар НОМЕР_3 , який вирішив викрасти.

Знаходячись у кімнаті, ОСОБА_9 умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, впевнившись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, підійшов до дерев`яного серванта, на якому взяв вищевказаний телефон з карткою та з викраденим покинув квартиру.

У результаті злочинних дій ОСОБА_9 . ОСОБА_15 завдано матеріального збитку на суму 421 грн., яка відшкодована поверненням викраденого.

Таким чином, ОСОБА_9 своїми умисними злочинними діями скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_9 згідно обвинувального акта в об`єднаному кримінальному провадженні №0000477 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.

Формулювання обвинувачення ОСОБА_9 за цим обвинувальним актом наступного змісту.

Усередині жовтня 2018 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, близько 16.00 год., ОСОБА_9 прийшов до території домоволодіння ОСОБА_8 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 з метою вчинити крадіжку металевих виробів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що на території домоволодіння ОСОБА_8 знаходяться металеві вироби, маючи вільний доступ, проник до території подвір`я. Перебуваючи на подвір`ї, ОСОБА_9 умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, з корисливою метою, з метою викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, двома руками відірвав металеву трубу, довжиною 4 м діаметром 60 мм, яку виніс за ворота домоволодіння.
Після цього ОСОБА_9 , повернувшись до території домоволодіння, знайшов металевий лист розміром 1х1 м, товщиною близько 2 мм, який виніс за ворота території домоволодіння. Після цього ОСОБА_9 повернувся до території домоволодіння, де за житловим будинком вийняв металеві стовпчики в кількості 15 штук, довжиною близько 1,7 м кожен, які також виніс за ворота території домоволодіння, викравши таким чином металевих предметів загальною вагою 120 кг, вартістю 6 грн. за 1 кг лому чорних металів.
У подальшому викраденим майном ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на суму 720 грн.
Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
У кінці жовтня 2018 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, близько 15.00 год. ОСОБА_9 прийшов до території домоволодіння ОСОБА_8 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 з метою викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що на території домоволодіння ОСОБА_8 знаходяться металеві вироби, маючи вільний доступ, умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, з корисливою метою, двома руками демонтував металеву хвіртку та металеві ворота загальною вагою 100 кг, вартістю 6 грн. за 1 кг лому чорних металів.
У подальшому викраденим майном ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на суму 600 грн.
Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Підсудний ОСОБА_9 вину свою у вчиненні інкримінованих злочинів визнав частково, а саме:

повністю визнав вину у скоєнні злочину, передбаченого ст.395 КК України, та за ч.2 ст.185 КК України за епізодом крадіжки телефону, належного ОСОБА_15 ;

частково визнав вину за ч.2 ст.289 КК України (заперечував проти обвинувачення за кваліфікуючою ознакою проникнення);

повністю не визнав вину за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України за епізодами крадіжок у ОСОБА_8 .

У судовому засіданні ОСОБА_9 пояснив, що на протязі тривалого часу проживає у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 , дочкою потерпілого ОСОБА_8 . Разом вони проживали у будинку, що належав її бабі та матері ОСОБА_8 , за якою до її смерті доглядала ОСОБА_13 . Після смерті баби вони разом проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_6 , про що знали родичі ОСОБА_13 , в тому числі і її батько, який двічі був у них. Родичі співмешканки проти їхніх стосунків, з ОСОБА_8 у нього склалися неприязні стосунки, так як він не визнає його зятем. За усною сімейною домовленістю будинок фактично належить ОСОБА_13 , вони повністю користувалися ним та майном, що в будинку та на території домоволодіння, на власний розсуд.

Десь у жовтні 2018 р. йому подзвонила співмешканка ОСОБА_13 , яка на той час проживала у м.Вознесенськ Миколаївської області, так як їм потрібні були кошти, вона сказала йому, щоб він пішов до її будинку в с.Акмечетські Ставки та здав металеві вироби на метал. Приблизно за місяць до цього вітер зняв металеву антену. На її прохання він здав на метал металевий лист, 15 стовпчиків та антену. Пізніше, точної дати він не пам`ятає, ОСОБА_13 приїхала в с.Акмечетські Ставки і вони разом здали на метал хвіртку і ворота. Трубу, що зазначена в обвинувальному акті, він не брав, її хтось вкрав раніше. Металеві речі з будинку, в якому вони проживали з ОСОБА_13 , він реалізовував з дозволу та на прохання співмешканки. Умислу на їх викрадення він не мав і крадіжку цих речей не вчиняв.

Стосовно епізода заволодіння транспортним засобом у ОСОБА_7 . ОСОБА_9 пояснив, що 2 травня 2018 р. до них з ОСОБА_13 за вищевказаним місцем їх проживання з горілкою приїхав ОСОБА_7 . Усі разом вони вживали спиртні напої, після чого ОСОБА_7 поїхав мопедом до себе додому, а потім прийшов пішки. Через деякий час ОСОБА_9 з с.Акмечетські Ставки пішки пішов у с.Прибужжя. Проходячи біля будинку ОСОБА_7 , біля воріт десь за метр у сторону дороги він побачив мопед ОСОБА_7 з ключами у замку. Він вирішив ним заволодіти, для чого завів мопед і поїхав, але далеко ним не заїхав, оскільки у мопеда були несправні гальма. Мопед не був у дворі, як вказує орган досудового розслідування. ОСОБА_7 на момент приїзду поліції був у стані сильного алкогольного сп`яніння і не стверджував, що мопед був у дворі.

Щодо епізоду викрадення телефону з сім картою, належного ОСОБА_15 підсудний ОСОБА_9 пояснив, що 4 листопада 2018 р. він був у гостях у ОСОБА_15 вдома, де вживали алкогольні напої. У ході розпиття спиртного він помітив телефон та вирішив забрати його, щоб ніхто інший цього не зробив, оскільки присутні були в стані сильного сп`яніння. Телефон він повернув, у скоєному розкаюється.

Щодо обвинувачення за ст.395 КК України ОСОБА_9 повністю визнав вину. Пояснив, що йому було відомо про встановлення відносно нього адміннагляду з забороною залишати без дозволу органу поліції межі Доманівського району. Однак він виїхав на постійне місце проживання в с.Білоусівка Вознесенського району, при цьому про зміну місця проживання він поліцію не повідомив.

Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що він дійсно 02 травня 2018 р. вживав алкогольні напої за місцем мешкання ОСОБА_9 та його дівчини Юлії в с.Акмечетські Ставки. До них він приїхав мопедом. ОСОБА_9 просив у нього мопед, але він йому його не давав. Через деякий час вони удвох з ним мопедом поїхали до нього додому, він дав ОСОБА_9 продукти харчування. Разом вони закотили мопед у сарай. На той час удома нікого не було. Зранку він виявив, що мопед відсутній, та звернувся до поліції.

Потерпілий ОСОБА_15 у судове засідання не з`явився, у письмовій заяві просив провадження розглядати без його участі, матеріальних претензій до ОСОБА_9 не має.

Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_16 є його дочкою. Будинок по АДРЕСА_6 належав його матері, яка померла у грудні 2017 р., за якою доглядала дочка та проживала разом із нею. Після смерті матері будинок належить його сину ОСОБА_17 . У ньому близько 6-7 років проживала дочка. З вересня 2017 р. вона переїхала у м.Вознесенськ, де знімала квартиру, а тому постійно в с.Акмечетські Ставки не проживала. Десь з травня 2018 р. дочка почала співмешкати з ОСОБА_9 . За час їх спільного проживання потерпілий був у них рази 3-4. З грудня 2018 р. він з дочкою не спілкується. Після її переїзду до м.Вознесенськ він приблизно раз у два місяці приїздив до будинку. В один з таких приїздів виявив крадіжку металевих виробів та звернувся з заявою до поліції.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона з 2009 р. до 2017 р. невідлучно проживала в будинку в с.Акмечетські Ставки та доглядала за своєю бабкою, батьковою матір`ю. За усною сімейною домовленістю будинок належав їй, вона робила в ньому ремонти, проте оформлений він на брата. У неї з батьками склалися складні стосунки через те, що вона припинила шлюбні стосунки з чоловіком та проживає з ОСОБА_9 , якого вони не сприймають. Свідок ОСОБА_13 підтвердила пояснення ОСОБА_9 щодо здачі металевих виробів з території домоволодіння на її прохання, оскільки їй необхідні були кошти.

1 травня 2018 р. до них з горілкою прийшов ОСОБА_7 , а 2 травня 2018 р. він приїхав до них у гості мопедом. На подвір`ї вони вживали спиртні напої. Потім ОСОБА_7 з ОСОБА_9 удвох мопедом поїхали в магазин, після цього приїхали знову. За кермом був тільки ОСОБА_7 . Через деякий час ОСОБА_7 , який був дуже п`яний, поїхав додому, вона пішла проводити племінницю. ОСОБА_9 лишався вдома. Проходячи біля будинку ОСОБА_7 , вона бачила, що мопед був біля воріт, там же він знаходився і тоді, коли вона поверталася назад.

Допитавши підсудного ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_13 , дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про повне доведення вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.289. ч.1 ст.185, ст.395 КК України, та не доведення його вини у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, за епізодами викрадення майна у потерпілого ОСОБА_8 .

Так, вина підсудного ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, підтверджується, крім його пояснень, поясненнями потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_13 , долученими прокурором письмовими доказами, а саме:

- витягом з кримінального провадження №0000205 про внесення до ЄРДР 04.05.2018 р. за ознаками ч.2 ст.289 КК України заяви ОСОБА_7 про викрадення 02 травня 2018 р. близько 17.00 год. з підсобного приміщення його домоволодіння, що по АДРЕСА_2 , його транспортного засобу та протоколом прийняття його заяви про вчинене кримінальне правопорушення;

- протоколом огляду місця події від 04.05.2018 р., в ході якого з письмового дозволу потерпілого ОСОБА_7 оглянуте місце події: територія домоволодіння по АДРЕСА_2 , звідки скоєна крадіжка. З вказаного протоколу вбачається, що територія домоволодіння огороджена металевим парканом;

- протоколом огляду місця події від 04.05.2018 р., в ході якого з письмового дозволу ОСОБА_18 оглянуте місце події територія належного їй домоволодіння по АДРЕСА_7 , у ході якого ОСОБА_18 добровільно видала мопед марки Kanuni Nostalgia, д.н.з. НОМЕР_2 , який 02 травня 2018 р. близько 18.00 год залишив у неї хлопець на ім`я ОСОБА_19 . Під час огляду мопеда виявлені та вилучені 3 сліди папілярних узорів пальців рук;

- копією довідки-рахунку серія ВІА від 24.06.2014 р., з якої вбачається, що ОСОБА_7 придбав за 1 920 грн. мопед Kanuni Nostalgia, д.н.з. НОМЕР_2 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.05.2018 р., згідно з яким ОСОБА_18 впізнала ОСОБА_9 як чоловіка, який 02 травня 2018 р. залишив у неї мопед;

- висновком судової автотоварознавчої експертизи за №54 від 21.05.2018 р., проведеної на підставі ухвали слідчого судді Доманівського районного суду ОСОБА_20 від 08.05.2018 р. про її призначення, згідно з якою ринкова вартість мопеду марки Kanuni Nostalgia станом на 04.05.2018 р. могла становити 6 285 грн.;

- висновком судової експертизи за експертною спеціальністю 4.6 Дактилоскопічні дослідження № 443 від 14.05.2018 р., проведеної на підставі ухвали слідчого судді Доманівського районного суду ОСОБА_20 від 08.05.2018 р. про її призначення, згідно з якою сліди пальців рук, що виявлені та вилучені під час огляду мопеда з розмірами 14 х 21 мм та 13 х 19 мм залишені відповідно вказівним та середнім пальцями правої руки підозрюваного ОСОБА_9 ;

- протоколом слідчого експерименту від 06.06.2018 р. за участю обвинуваченого, у якому відтворені обставини вчинення злочину та зафіксоване фотознімками місце скоєння злочину. З указаного протоколу слідчого експерименту вбачається, що і на досудовому слідстві ОСОБА_9 вказував на знаходження мопеда поза межами домоволодіння ОСОБА_7 , тобто давав свідчення, що є аналогічними його свідченням під час судового розгляду.

Викрадений мопед марки Kanuni Nostalgia визнаний речовим доказом та переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 ,, що підтверджується його зберігальною розпискою.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_9 щодо викрадення мопеду кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_13 , суд приходить до висновку про помилкове кваліфікування дій ОСОБА_9 щодо заволодіння транспортним засобом органом досудового розслідування як злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України, через недоведеність у його діях кваліфікуючої ознаки "проникнення".

Так у ході судового розгляду ОСОБА_9 , як і під час проведення слідчого експерименту за його участю, стверджував, що мопед він викрав біля домоволодіння потерпілого, а не з двору.

Його свідчення у цій частині підтверджені свідченнями свідка ОСОБА_13 .

Свідчення потерпілого ОСОБА_7 у судовому засіданні та під час слідчого експерименту за його участю суд оцінює критично, оскільки у ході судового розгляду встановлено, що потерпілий того дня був у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Свідчення обвинуваченого ОСОБА_9 у цій частині доказами не спростовані, пояснення потерпілого ОСОБА_7 на підтвердження кваліфікуючої ознаки проникнення є недостатніми та непереконливими.

Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно з положеннями ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За такого суд дії ОСОБА_9 щодо викрадення мопеду кваліфікує за ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Вина підсудного ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України, підтверджується, крім його пояснень, долученими прокурором письмовими доказами, а саме:

- витягом з кримінального провадження №0000003 про внесення до ЄРДР 02.01.2019 р. за ознаками ст.395 КК України повідомлення про порушення ОСОБА_9 правил встановленого відносно нього адміннагляду, а саме самовільне залишення ним місця свого проживання;

- рапортом співробітника від 02.01.2019 р. за №23 ДОП сектору превенції Доманівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_21 про те, що ОСОБА_9 з 10.09.2018 р. по 01.12.2018 р. самовільно залишив межі Доманівського району без дозволу працівників Доманівського ВП виїхав до Вознесенського району Миколаївської області, крім цього у м.Вознесенськ вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України, відповідно до якого зареєстроване повідомлення до ЄРДР;

- копією постанови Доманівського районного суду Миколаївської області від 29.01.2018 р. про встановлення відносно ОСОБА_9 адміннагляду терміном на 12 місяців з обмеженнями: заборони виходу з будинку кожної доби з 23.00 год. до 05.00 год. наступної доби; заборони відвідувати торгівельні заклади на території Доманівського району, де спиртні напої продаються на розлив; заборони виїзду за межі району без дозволу Доманівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області; реєстрація в черговій частині Доманівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області кожної першої суботи місяця до 18.00 год.;

копією постанови про заведення справи на піднаглядного ОСОБА_9 від 05.02.2018 р.;

- копією реєстраційного листка, з якого вбачається, що ОСОБА_9 був повідомлений 29.01.2018 р. про річний термін встановленого відносно нього адміннагляду та обов`язок його явки на реєстрацію до Доманівського ВП;

- копіями рапортів ДОП ОСОБА_21 про те, що ОСОБА_9 не з`явився на реєстрацію 03.11.2018 р., 06.10.2018 р.,

- копією постанови АПО18 № 416407 по справі про адміністративне правопорушення від 13.10.2018 р., згідно з якою ОСОБА_9 притягнутий начальником СРПП Вознесенського ВП до відповідальності за ч.2 ст.178 КУпАП з накладенням адмінстягнення у виді 51 грн. штрафу за появу 13.10.2018 р. близько 16.00 в с.Білоусівка Вознесенського району Миколаївської області в стані алкогольного сп`яніння;

- копією вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.12.2018 р., яким ОСОБА_9 засуджено за скоєння 15.11.2018 р. у м.Вознесенськ злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Зазначені докази, пояснення ОСОБА_9 у своїй сукупності доводять скоєння ним злочину, передбаченого ст.395 КК України, а саме самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Вина підсудного ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (за епізодом викрадення телефону у потерпілого ОСОБА_15 ), підтверджується, крім його пояснень, долученими прокурором письмовими доказами:

- витягом з кримінального провадження №0000477 про внесення до ЄРДР 04.11.2018 р. за ознаками ч.3 ст.185 КК України заяви ОСОБА_15 про викрадення в ніч на 04.11.2018 р. з його будинку, що по АДРЕСА_8 його мобільного телефону Nokia X2-02 з карткою мобільного оператора ПрАТ Київстар та протоколом прийняття його заяви про вчинене кримінальне правопорушення;

- протоколом огляду місця події від 04.11.2018 р., в ході якого з письмового дозволу потерпілого ОСОБА_15 оглянуте місце події: житловий будинок по АДРЕСА_8 ;

- протоколом огляду місця події від 04.11.2018 р., в ході якого з письмового дозволу ОСОБА_22 оглянуте місце події територія належного їй домоволодіння по АДРЕСА_9 , у ході якого ОСОБА_22 добровільно видала мобільний телефон Nokia X2-02 з карткою мобільного оператора ПрАТ Київстар № НОМЕР_4 , який приніс її син ОСОБА_9 ;

- постановою про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 14.11.2018 р. з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України через відсутність кваліфікуючої ознаки проникнення;

- висновком судової автотоварознавчої експертизи за №330 від 13.11.2018 р., проведеної на підставі ухвали слідчого судді Доманівського районного суду ОСОБА_20 від 06.11.2018 р. про її призначення, згідно з якою ринкова вартість мобільного телефону Nokia X2-02, що був у користуванні, станом на 04.11.2018 р. могла становити 411 грн.

Викрадений мобільний телефон Nokia X2-02 з сім-карткою визнаний речовим доказом та переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_15 , що підтверджується його зберігальною розпискою.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_9 щодо викрадення телефону кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 , дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_9 щодо викрадення телефону органом досудового розслідування як злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, через недоведеність у його діях кваліфікуючої ознаки "повторність."

Сторона обвинувачення кваліфікує дії ОСОБА_9 за цим епізодом, посилаючись на попереднє скоєння ним корисливих злочинів.

Враховуючи положення п.1 примітки ст.185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Інкриміновані ОСОБА_9 обвинувачення за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України за епізодами крадіжок у ОСОБА_8 суд визнає не доведеними з підстав, що будуть описані нижче.

Крадіжку телефону ОСОБА_9 вчинив 04.11.2018 р.

За скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, вчиненого ним 15.11.2018 р., його засуджено вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 13.12.2018 р.

Стороною обвинувачення не були надані інші вироки судів, якими б ОСОБА_9 було визнано винуватим та засуджено за вчинення корисливих злочинів, які могли утворювати повторність при кваліфікації його дій.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Положеннями ст. 62 Конституції гарантується, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Таким чином за епізодом викрадення мобільного телефону у ОСОБА_15 дії ОСОБА_9 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Щодо інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, суд дійшов висновку про недоведеність його вини у скоєнні цих злочинів через наступне.

Положеннями ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст.91 КПК України, серед іншого, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про злочини проти власності №10 від 06.11.2009 р. предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.

Відповідно до п.3 тієї ж Постанови крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Скоєння корисливих злочинів, у тому числі і передбачених ст.185 КК України, можливе лише з прямим умислом. Тобто особа при їх скоєнні усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_9 разом з ОСОБА_13 проживали у будинку по АДРЕСА_6 . При цьому ОСОБА_9 вважав, що будинок належить ОСОБА_13 , як такий, що дістався їй у спадок після смерті баби по батьку.

Зазначений будинок зі слів свідка ОСОБА_13 та її батька потерпілого ОСОБА_8 належить ОСОБА_17 .

Факт спільного проживання у вказаному будинку підтверджений, крім пояснень обвинуваченого, свідченнями ОСОБА_13 і ОСОБА_23 .

Свідок ОСОБА_13 підтвердила у ході судового розгляду пояснення ОСОБА_9 щодо здачі металевих виробів з території домоволодіння на її прохання, тобто його дії не були спрямовані на заволодіння чужим майном з корисливою метою.

Належними та допустимими доказами пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_13 щодо обставин реалізації металевих виробів стороною обвинувачення не спростовані.

На підтвердження скоєння ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, з території домоволодіння по АДРЕСА_6 обвинуваченням надані наступні докази:

- витяг з ЄРДР за №10000532 від 06.12.2018 р., з якого вбачається, що 06.12.2018 р. за заявою ОСОБА_8 порушене кримінальне провадження за ч.1 ст.185 КК України, а 07.12.2018 р. за ч.2 ст.185 КК України за фактом крадіжки металевих виробів з території домоволодіння, по АДРЕСА_6 ;

- протокол від 06.12.2018 р. прийняття заяви ОСОБА_8 про скоєння крадіжки;

- протокол огляду місця події від 06.12.2018 р., в ході якого з письмового дозволу ОСОБА_8 оглянуте місце події територія вищезазначеного домоволодіння, під час огляду нічого не виявлено та не вилучено, тобто вказаний протокол не є доказом у контексті ч.1 ст.84 КПК України;

- копія довідки ПП Юголомресурс про те, що станом на 01.10.2018 р. вартість 1 тонни брухту чорних металів становила 600 грн.;

- протокол слідчого експерименту від 26.12.2018 р. за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , у ході якого він розказував і показував у який спосіб вчинив крадіжку з території домоволодіння.

Указаний протокол слідчого експерименту суд визнає недопустимим доказом з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Процесуальним законом визначений обов`язок суду визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права, що у наслідку має визнання таких доказів недопустимими.

Право відмовитися давати показання підсилене обов`язками бути про нього повідомленим, оскільки право мовчати і не свідчити проти самого себе вимагає не тільки того, щоб особу не примушували це робити, а й того, щоб її негайно і достатнім чином повідомили про це право; до того ж, існування цього обов`язку належить окремо виділити у контексті права не свідчити проти самого себе і права мовчати.

Протокол слідчого експерименту не містить доказів того, що ОСОБА_9 був належним чином повідомлений про право відмовитися давати показання. Зазначення у протоколі про його ознайомлення з правами, передбаченими ч.ч.3-7 ст.42 КПК України, є недостатнім для підтвердження належного повідомлення його про право на мовчання, а тому цей протокол є недопустимим.

Фактично обвинувачення ОСОБА_9 за цим епізодом ґрунтується на свідченнях потерпілого ОСОБА_8 , який органом досудового розслідування залучений у статусі потерпілого за фактом крадіжки металевих виробів з території домоволодіння по АДРЕСА_6 .

При цьому органом досудового розслідування не враховано, що відповідно до положень ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

У ході судового розгляду ні ОСОБА_8 ні стороною обвинувачення не надані докази завдання саме йому будь-якої шкоди у даному провадженні ОСОБА_9 .

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи свій обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів складу злочину, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

За обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, за фактом крадіжки з території домоволодіння по АДРЕСА_6 обвинуваченням не надані докази на підтвердження його винуватості поза розумним сумнівом, а тому за цим обвинуваченням він підлягає виправданню на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

З урахуванням вищезазначеного, дослідивши та оцінивши надані докази у сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.289, ч.1 ст.185 (за фактом крадіжки телефону у ОСОБА_15 ), ст.395 КК України, та недоведеність його вини у скоєння злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України (за фактом крадіжки у ОСОБА_8 ).

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд бере до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів та особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Підсудний ОСОБА_9 , маючи незняту і непогашену судимість за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та вчинив умисні закінчені злочини невеликої (ст.395 КК України) та середньої тяжкості (ч.1 ст.185, ч.1 ст.289 КК України), переслідуючи корисливий мотив.

За місцем проживання обвинувачений характеризується негативно, згідно висновку судово-психіатричного експерта №163 від 29.05.2018 р. ОСОБА_9 страждає психічним розладом легкою розумовою відсталістю. Ступінь вираженості психічних розладів така, що не позбавляє його усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не потребує примусових заходів медичного характеру.

Суд визнає, як обставини, що пом`якшують покарання підсудному, за вчинення усіх доведених злочинів, відповідно до ч.1 ст.66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що виявилися у визнанні вини та співпраці обвинуваченого з органом досудового розслідування при проведенні слідчих дій.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудному за всіма злочинами, суд визнає рецидив злочинів, а за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст.289 КК України ще й вчинення злочину щодо особи похилого віку та особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З покарань, передбачених за скоєні обвинуваченим злочини, суд вважає єдино можливим призначення покарання, пов`язане з реальним його відбуттям в умовах, що пов`язані з ізоляцією від суспільства.

Такого висновку суд дійшов, зважаючи на те, що ОСОБА_9 , на переконання суду, є суспільно-небезпечною особою, так як продовжив скоєння злочинів після звільнення з місць позбавлення волі, будучи засудженим вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 07.06.2019 р. за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 850 грн. та вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.12.2018 р. за ч.1 ст.186 КК України до 240 год. громадських робіт, покарання за ними не відбув, що свідчить про неефективність та недостатність таких видів покарань для його перевиховання та виправлення.

Цивільні позови не заявлені.

Судові витрати, понесені на проведення судових експертиз, на загальну суму 3 289 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_9 на користь держави.

Речові докази: мопед та телефон, викрадені у потерпілих, підлягають поверненню їм, папілярні узори - знищенню.

Керуючись ст.ст.371, 373, 374, 377 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.289, ч.1 ст.185 (за фактом крадіжки телефону у потерпілого ОСОБА_15 ), ст.395 КК України, і призначити йому покарання:

за ч.1 ст.289 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

за ст.395 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_24 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань за вироками Доманівського районного суду Миколаївської області від 07.06.2019 р. за ч.1 ст.125 КК України та Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.12.2018 р. за ч.1 ст.186 КК України більш суворим за цим вироком призначити ОСОБА_24 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_25 рахувати день за день з моменту фактичного взяття під варту, тобто з 30 жовтня 2019 р., зарахувавши у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 04 травня 2018 р. по 07 травня 2018 р. включно.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_9 , у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили, але не більше, ніж на 60 днів, тобто не пізніше 22 травня 2020 р.
Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати за проведення судових експертизи 3 289 (три тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн. 00 коп. на користь держави в особі Доманівського районного суду Миколаївської області, перерахувавши їх на розрахунковий рахунок UA6014144, отримувач коштів: Доманів.УК/Доманівський р-н/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ): 38057729, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету.

Речові докази: мобільний телефон Nokia X2-02 з сім-карткою, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_15 , залишити останньому;

мопед марки Kanuni Nostalgia, д.н.з. НОМЕР_2 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 , йому залишити;

три сліди папілярного узору, поміщені до пакету №4244508, зразки пальців рук ОСОБА_9 , поміщені до пакету №4244513, які знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Доманівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області, знищити.

ОСОБА_11 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України (за епізодами крадіжок у потерпілого ОСОБА_8 ) та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Доманівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня при його оголошенні, та засудженим у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя ОСОБА_1