Справа №635/869/20
Провадження по справі 1-в/635/141/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_3 ,
представника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснодон Луганської області, з середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-08 листопада 2002 року Краснодонським міським судом Луганської області за ч.2 ст.185, ст. 104, ст. 75 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
-15 грудня 2004 року Краснодонським міським судом Луганської області за ч.2 ст.190, ст. 71 КК України до 1 року позбавлення волі, штрафу 850 гривень з іспитовим строком 1 рік;
-25 листопада 2005 року Краснодонським міським судом Луганської області за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 122, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі;
-13 вересня 2007 року Каменнобродським районним судом м. Луганська за ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:
До Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на те, що за час відбуття покарання зразковою поведінкою та добросовісним відношенням до праці довів своє виправлення, має 10 заохочень,працевлаштований до виробничої зони, в скоєних злочинах розкаюється.
Прокурор ОСОБА_2 та представник Державної установи «Темнівської виправної колонії (№100)» ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання засудженого.
Суд, вислухавши думку прокурора, представника адміністрації виправної колонії, пояснення засудженого, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що вироком Свердловського міського суду Луганської області від 07 грудня 2011 року ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст.152, ч.2 ст. 153, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 393, ч.1 ст. 70 КК України та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за даним вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Каменнобродського районного суду м. Луганська від 13 вересня 2007 року у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у виді 10 років 6 місяців позбавлення волі.
Вирок набрав законної сили 24 липня 2012 року.
Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 03 березня 2016 року ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 25 травня 2011 року по 24 липня 2012 року за вироком Свердловського міського суду Луганської області від 07 грудня 2011 року зараховано за правилами, передбаченими ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 за вироком Свердловського міського суду Луганської області від 07 грудня 2011 року 25 травня 2011 року, кінець строку 27 вересня 2020 року.

З 23 квітня 2019 року засуджений відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_3 , наданого начальником відділення СПС майором внутрішньої служби ОСОБА_6 , погодженого начальником установи із соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_7 , ОСОБА_3 за час відбування покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» характеризується посередньо, стягнень не має, з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався один раз. До виробничої зони працевлаштований на дільниці виготовлення шезлонга, крісла, цех № 2, до виконання робіт ставиться сумлінно.Залучається до виконання робіт з благоустрою установи,до виконання робіт ставиться посередньо.

Засуджений ОСОБА_3 намагається підтримувати рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу, та правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи.

Засуджений ОСОБА_3 участі у виховних заходах, що організовуються та проводяться в установі не приймає, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться без зацікавленості. До підвищення наявного загальнооствітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок ставиться посередньо. Засуджений участі у роботі самодіяльних організацій не приймає, соціально-корисні зв`язки з рідними втрачено.

Перебуває на профілактичному обліку як схильний до втечі.
Адміністрація виправної колонії вважає, що засуджений ОСОБА_3 за час відбування покарання своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України передчасно.
Відповідно до положень ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Відповідно до ч.1 ст.51 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_3 з 17 січня 2006 року відбував покарання в Свердловській виправній колонії Луганської області (№38). За постановою спостережної комісії Свердловської міської ради від 25 серпня 2009 року переведений до дільниці соціальної реабілітації при Свердловській виправній колонії Луганської області (№38), звідки 07 жовтня 2010 року скоїв втечу.

З 09 червня 2011 року перебував в Луганському слідчому ізоляторі, де за порушення режиму тримання мав одне стягнення, заохочень не мав, до роботи не залучався.

З 19 вересня 2012 року відбував покарання в Петрівській виправній колонії №49), де характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

З 17 січня 2013 року перебував в Луганському слідчому ізоляторі, де характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав, до роботи не залучався.

З 25 березня 2013 року відбував покарання в Петрівській виправній колонії (№49), де за сумлінну поведінку і ставлення до праці заохочувався адміністрацією установи 8 разів.

З 15 червня 2017 року відбував покарання в державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)», де характеризувався негативно, мав одне заохочення, двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності.

З 06 квітня 2019 року тримався в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 23 квітня 2019 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», за час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень не має, має одне заохочення.

Згідно довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_3 , останній має за весь період відбуття покарання 10 заохочень та 3 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.

Згідно до положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.
Сумлінна поведінка засудженого означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого за весь час відбування ним покарання.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_3 під час відбування покарання в державній установі «Покрівська виправна колонія (№49)» характеризувався позитивно, під час відбування покарання в державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» в період з червня 2017 року по квітень 2019 року характеризувався негативно, в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» характеризується посередньо.

Засуджений має 10 заохочень, 8 із яких застосовані до засудженого під час відбування покарання в державній установі «Покрівська виправна колонія (№ 49)» в період з червня 2013 року по січень 2016 року. В період з лютого 2016 року по травень 2020 року до засудженого застосовано лише 2 заохочення.

В 2018 році до засудженого застосовувалися дві догани, які хоча і погашені в установленому законом порядку, проте свідчать про не дотримання останнім вимог режиму, неввічливому ставленні до іншого засудженого, що в свою чергу не може свідчити про сумлінну поведінку засудженого на протязі всього часу відбуття покарання.

Крім того, встановлено, що засуджений не проявляє зацікавленості до навчання, до вдосконалення наявних професійно-технічних навичок ставиться посередньо, участі у виховних заходах, що проводяться в установі, не приймає, до виконання робіт з благоустрою ставиться посередньо.

Враховуючи характеристику засудженого, його ставлення до вчиненого злочину, поведінку та спосіб життя за весь час відбуття покарання, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1