Справа № 751/931/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/125/20
Категорія - ч. 2 ст. 345 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008808, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 жовтня 2019 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корюківка, Корюківського району, Чернігівської області, громадянина України, не працюючого, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого неповнолітню дитину, раніше судимого:

18 серпня 2003 року вироком Корюківського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого 24 червня 2006 року за відбуттям строку покарання;

26 січня 2007 року вироком Корюківського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки; звільненого 30 квітня 2011 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання 10 міс. 14 днів;

16 травня 2013 року вироком Корюківського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки;

22 червня 2015 року вироком Корюківського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 70, 71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці;

26 жовтня 2018 року вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч.2 ст. 309, 71 КК України до 6 років 5 місяців позбавлення волі; звільненого 27 червня 2019 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 жовтня 2019 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Не погоджуючись з вироком суду адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене покарання її підзахисному шляхом застосування ст. 75 КК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_8 повністю визнав провину, вибачився перед потерпілім, який дав згоду на укладення угоди про примирення. Апелянт вважає, що при ухваленні вироку не було взято до уваги бажання потерпілого не позбавляти ОСОБА_8 свободи і він не мав жодних вимог до обвинуваченого. Крім того, зазначає, що у ОСОБА_8 має двох неповнолітніх дітей, поганий стан здоров`я, його мати похилого віку та потребує допомоги, а обвинувачений працює та матеріально забезпечує свою сім`ю, за місцем проживання він характеризується позитивно.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 11 листопада 2018 року, близько 09.00 години, знаходячись в кабінеті старшого корпусного відділення ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», який розташований за адресою: вул. Реміснича, буд. 2, м. Чернігів, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, безпосередньо пов`язаних з виконанням потерпілим своїх службових обов`язків по виведенню до медичної частини та слідчих кабінетів утримуваних в установі осіб, достовірно знаючи, що молодший інспектор 2 категорії відділу режиму і охорони Чернігівського слідчого ізолятору управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області ОСОБА_9 знаходиться при виконанні своїх службових обов`язків, перебуває у форменому одязі та є працівником правоохоронного органу, підійшов до потерпілого та наніс йому два удари кулаком правої руки в обличчя, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу слизової верхньої губи, вищерблення емалі по ріжучому краю 32-го зуба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну втрату працездатності.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 , яка висловилась на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинуваченого, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень та яке належить до категорії злочинів проти авторитету органів державної влади, повне визнання вини обвинуваченим, дані про особу обвинуваченого, який є судимим, вчинив кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за інший злочин, розлученого, має неповнолітню дитину (зі слів), не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на профілактичному обліку в наркологічному кабінеті Корюківської ЦРЛ з 18 лютого 2015 року, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 345 КК України.

Апеляційні доводи сторони захисту про суворість призначеного покарання у виді позбавлення волі, за вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення покарання з випробуванням, на думку колегії суддів - є безпідставними і судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Так, суд вірно зазначив, та вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді позбавлення волі, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо його особи, думки потерпілого, відсутності обставин, які пом`якшують та наявності обставини, яка обтяжує покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, апеляційні вимоги про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм ст. 75, 76 КК України, з урахуванням наведених в апеляційній скарзі доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони носять суто суб`єктивний характер.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст.75 КК України, а тому, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного ОСОБА_8 покарання і не знаходить підстав для звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, як про це зазначає в своїй апеляційній скарзі захисник.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами сторони захисту про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4