"27" листопада 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.09.2019 року по справі № 646/5177/19, у вказаному кримінальному провадженні, накладено арешт на зазначено майно.
Вважає арешт необґрунтованим та в подальшому застосуванні арешту відпала потреба, оскільки арештоване майно не є доказами у кримінальному провадженні за фактом вбивства ОСОБА_5 , адже вказаний автомобіль на законних підставах був ввезений нею (рідною сестрою загиблого) на територію України та переданий останньому для тимчасового зберігання. Саме біля вказаного автомобілю 29.07.2019 року невідомий здійснив вбивство ОСОБА_5 .
В судовому засіданні представник заявника підтримав клопотання, просив його задовольнити.
Старший слідчий СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_6 та прокурор відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_7 до судового засідання не з`явились, до суду надали заяви, в яких просили проводити розгляд клопотання без їх участі, проти задоволення клопотання заперечують, вважаючи арештоване майно речовими доказами у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя, вислухавши доводи представника заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.09.2019 року по справі № 646/5177/19, у вказаному кримінальному провадженні, накладено арешт, зокрема, на автомобіль «Toyota Camry» з номером кузову НОМЕР_1 ; страховий поліс АО/0709750 на автомобіль «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_2 ; посвідчення відрядження на ім`я ОСОБА_4 в кількості 2-х штук; шляховий лист легкового автомобіля в кількості 2-х штук; 2-ва листи відрядження; два шляхових листа легкового автомобіля; два державних номерних знаки НОМЕР_2 , які були вилучені під час огляду місця події та трупу 29.07.2019 року за адресою: м. Харків, вул. Молочна, 20.
В судовому засіданні встановлено, що вилучений працівниками поліції автомобіль марки «Toyota Camry» з номером кузову НОМЕР_1 , відповідно до вимог чинного законодавства України, був ввезений на митну територію України рідною сестрою ОСОБА_5 ОСОБА_4 , яка є громадянином Російської Федерації та реєстрація вказаного автомобіля на території Російської Федерації підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобі, яке було видане 06.06.2017 року МРЕО ДІБДР по Курській області.
Відповідно до ч. 1 ст. 380 Митного Кодексу України (далі МК України), тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.
Згідно відповіді на адвокатський запит Харківською митницею ДФС за № 01-09/09-2019 від 09.09.2019 року, ОСОБА_4 (заявник) 11.11.2018 року в`їхала на територію України через пункт пропуску на державному кордоні «Гоптівка Нехотеєвка» у зоні діяльності відділу митного оформлення «Гоптівка» митного поста «Магістральний» Харківської митниці ДФС на автомобілі марки «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_1 , яким керувала особисто. Інформація, щодо виїзду вказаного автомобілю з території України не зазначена.
Із поданого клопотання ОСОБА_4 та пояснень її представника в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 після ввезення на територію України зазначеного автомобілю користувалася вказаним автомобілем та за її відсутності на території України передавала його для тимчасового зберігання своєму рідному братові ОСОБА_5 (загиблому). Вказаний автомобіль на законних підставах був ввезений на територію України рідною сестрою ОСОБА_5 ОСОБА_4 та переданий йому для тимчасового зберігання. Саме біля вказаного автомобілю 29.07.2019 року невідомий здійснив вбивство ОСОБА_5 .
Таким чином, відповідно до вимог ч. 1, 2, 3 ст. 397 ЦК України ОСОБА_4 є володільцем вилучених під час огляду місця події та трупу 29.07.2019 року за адресою: м. Харків, вул. Молочна, 20, автомобілю, страхового полісу, та двох державних номерних знаків НОМЕР_2 .
Відповідно до абз. 1 та 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Так, статтею 2 КПК України регламентовано, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Так, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Під час розгляду клопотання досудовим слідством не надано допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок заявника та інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності заявника за незаконні дії третіх осіб.
Таким чином, досудовим слідством на надано доказів, які б свідчили, що у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт на майно автомобіля «Toyota Camry» з номером кузову НОМЕР_1 ; страхового полісу АО/0709750 на автомобіль «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_2 ; посвідчення відрядження на ім`я ОСОБА_4 в кількості 2-х штук; шляхового листа легкового автомобіля в кількості 2-х штук; 2-ва листи відрядження; два шляхових листа легкового автомобіля; два державних номерних знаки НОМЕР_2 , існує подальша потреба.
Крім того, накладення арешту на автомобіль «Toyota Camry» з номером кузову НОМЕР_1 та обмеження таким чином права володіння ОСОБА_4 вказаним автомобілем, беззаперечно створює негативні наслідки для неї. Тобто остання не може користуватися вказаним автомобілем і відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення або строку тимчасового вивезення товарів чи втрата транспортних засобів передбачена ст. 481 МК України.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Враховуючи наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, керуючись також загальними засадами кримінального провадження, визначеними у ст. 7 КПК України, положеннями ч. 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт на майно, яке було вилучено під час огляду місця події та трупу 29.07.2019 року за адресою: м. Харків, вул. Молочна, 20, а саме на: автомобіль «Toyota Camry» з номером кузову НОМЕР_1 ; страховий поліс АО/0709750 на автомобіль «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_2 ; посвідчення відрядження на ім`я ОСОБА_4 в кількості 2-х штук; шляховий лист легкового автомобіля в кількості 2-х штук; 2-ва листи відрядження; два шляхових листа легкового автомобіля; два державних номерних знаки НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.09.2019 року по справі № 646/5177/19, н/п 1-кс/646/4935/2019.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1