Справа № 453/782/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/448/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 453/782/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, жителя АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 140 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_11 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 17 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 17 квітня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.
Стягнуто з Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно 12 902, 00 грн відшкодування майнової шкоди.

Стягнуто з Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_9 40 000, 00 грн відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_10 40 000, 00 грн відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 , визнаний винним в тому, що він будучи медичним працівником та відповідно до наказу № 367-к від 28.12.2010 перебуваючи на посаді лікаря-анестезіолога вищої категорії відділу для надання консультативної та екстреної медичної допомоги КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», 19.07.2016 був викликаний завідувачем відділення реанімації та інтенсивної терапії КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» ОСОБА_12 для надання консультації з приводу подальшої тактики лікування стаціонарного хворого ОСОБА_13 із встановленим йому діагнозом: «Цироз печінки у стадії декомпенсації. Жовчекам`яна хвороба. Синдром портальної гіпертензії. Алкогольний делірій. Хронічна печінкова недостатність ІІІ ступеня. Гостра затримка сечі. Асцит. Анасарка. Дисметаболічна енцефалопатія. Синдром поліорганної недостатності». З вказаною метою обвинувачений ОСОБА_5 19.07.2016 о 23 год. 00 хв. прибув у відділення реанімації та інтенсивної терапії КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» (82600, Львівська область, м. Сколе, вул. Стрийська, буд. 29) та згідно із завданням № 1714 лікаря-консультанта, провівши огляд хворого ОСОБА_13 , неналежно виконуючи свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, самостійно, у порушення вимог наказу Міністерства охорони здоров`я України № 110 від 14.02.2012 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування» (у частині правил заповнення медичної карти стаціонарних хворих) та Посадової інструкції лікаря-анестезіолога вищої категорії відділу для надання консультативної та екстреної медичної допомоги КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», затвердженої 09.01.2013, не зазначивши показів і обґрунтування пункції плевральної порожнини, методики виконання, провів пункцію правої плевральної порожнини у хворого ОСОБА_13 , що призвело до внутрішньої кровотечі із скупченням крові у черевній і правій плевральній порожнинах (гемуперетоніум-3500 мл згортка крові та рідкої маси вишневого кольору в об`ємі 400 мл, правобічний гемоторакс-350 мл згортка крові та 300 мл рідини вишневого кольору), яка виникла після проведення зазначеної маніпуляції і під час якої були спричинені пошкодження печінки. У подальшому, після проведення обвинуваченим ОСОБА_5 пункції правої плевральної порожнини, о 09 год. 20 хв. 20.07.2016 наступила смерть ОСОБА_13 , від крововтрати. Відповідно до виконаного у кримінальному провадженні висновку комісійної судово-медичної експертизи № 10 від 28.02.2017, настання смерті пацієнта ОСОБА_13 є у причинному зв`язку із неналежним виконанням професійних обов`язків лікарем-консультантом КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_5 , який не фахово провів пункцію правої плевральної порожнини хворому ОСОБА_13 .

Не погоджуючись з зазначеним вироком, представник КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі представник КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» просить вирок Сколівського районного суду Львівської області від 17 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 140 КК України змінити у частині, що стосується вирішення цивільного позову, а саме: стягнути на користь ОСОБА_9 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди та стягнути на користь ОСОБА_14 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування скарги покликається на те, що маніпуляція «плевральна пункція» була прямо показана з метою рятування життя хворого ОСОБА_13 , через наявність в останнього гідротораксу та колапсу легень, тобто обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано розраховував на те, що проведення плевральної пункції є необхідним для діагностики стану та подальшого лікування хворого ОСОБА_13 , а настання смерті пацієнта ОСОБА_13 є в причинному зв`язку з неналежним виконанням професійних обов`язків, пов`язаних з обранням неправильної тактики лікування, не визначенням точного діагнозу, відсутності динамічного спостереження, насамперед працівниками КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», що стверджується показаннями медсестри відділення анестезіології та інтенсивної терапії КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» ОСОБА_15 та висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 277 від 23.01.2019.
Одночасно звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що при ухваленні оскаржуваного вироку суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що проведення пункції правої плевральної порожнини хворому ОСОБА_13 без рентгенологічних обстежень його органів грудної клітки і живота до пункції і після її проведення, яке ставиться у провину обвинуваченому ОСОБА_5 , при зібраних у справі У ході судового розгляду доказах, підлягає виключенню з пред`явленого обвинувачення, оскільки таке прямо суперечить вищевказаному висновку додаткової комісійної судово- медичної експертизи № 277 від 23.01.2019, що свідчить про відсутність причинного зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_5 та настанням смерті хворого ОСОБА_13 , який з наявними у нього цілого ряду поставлених йому діагнозів не піддавався лікуванню, що насамперед свідчило про високий ризик смерті хворого ОСОБА_13 в умовах реанімаційного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» з причин, не пов`язаних із наслідками проведення йому медичної маніпуляції.
Зважаючи на висновок суду першої інстанції про високий ризик смерті хворого ОСОБА_13 в умовах реанімаційного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» з причин, не пов`язаних із наслідками проведення йому медичної маніпуляції, у суду першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку не було підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» моральної шкоди саме в розмірі 80000 гривень, який за відсутності причинного зв`язку між діями працівників КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та настанням смерті ОСОБА_13 повинен бути зменшений.

Також зазначає, що 04.04.2019 уповноваженою посадовою особою правоохоронного органу, за заявою адвоката ОСОБА_16 були внесені відомості до ЄРДР за № 0000146 за фактом неналежного виконання лікарями КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що призвело до смерті хворого ОСОБА_13 , в межах якого потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матимуть право пред`явити цивільний позов.
Захисник адвокат ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Сколівського районного суду Львівської області щодо ОСОБА_5 скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 140 КК України закрити на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на такі доводи: висновки судово медичних експертиз, покладених в основу вироку, є взаємно суперечливими в частині причинно-наслідкового зв`язку між діями лікаря ОСОБА_5 та наслідками у виді смерті ОСОБА_13 , а саме: згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 10 від 28.02.2017 причиною смерті хворого ОСОБА_13 була внутрішня кровотеча із скупченням крові у черевній і правій плевральній порожнинах, яка виникла після проведення 19.07.2016 пункції правої плевральної порожнини, під час якої були спричинені пошкодження печінки, а як вбачається з висновку комісійної судово-медичної експертизи № 32 (додаткової) від 31.01.2018, для виключення або підтвердження наявності патологічного процесу та призначення відповідного лікування необхідно було хворому провести додаткове рентгенологічне обстеження з правого боку органів грудної клітки, зокрема правограму або комп`ютерну томографію органів грудної клітки, що не було зроблено працівниками КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ». Зважаючи на суперечливі висновки судово-медичних експертиз, ухвалою Сколівського районного суду Львівської області було проведено додаткову комісійну судово-медичну експертизу (висновок експерта № 277 від 23.01.2019), де зазначено, що смерть хворого ОСОБА_13 , настала в умовах реанімаційного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» від крововтрати внаслідок поранення голкою діафрагми і печінки під час виконання плевральної пункції, а причиною його смерті слід вважати гостру кровотечу, яка виникла після проведення пункції з ушкодженням діафрагми та печінки, та яка вчасно не була діагностована лікарями КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ».
Крім цього, захисник зазначає, що у даному випадку маніпуляція «плевральна пункція» була прямо показана з метою рятування життя хворого через наявність в останнього гідротораксу та колапсу легень, тобто ОСОБА_5 обґрунтовано розраховував на те, що проведення плевральної пункції є необхідним для діагностики стану та подальшого лікування хворого ОСОБА_13 , що є обставиною, яка виключає злочинність діяння.

Також, звертає увагу, що вищевказаним висновком експертів констатовано, що чергові лікарі інтенсивної терапії КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» повинні були весь час після проведення пункції і до ранку здійснювати спостереження за загальним станом хворого ОСОБА_13 , та діагностувати внутрішню кровотечу, яка є передбачуваним та описаним у медичній літературі можливим ускладненням.

Іншими словами, на думку захисника, на підставі досліджених письмових документів, пояснень свідків, потерпілих, експертів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 та обвинуваченого ОСОБА_5 було встановлено, що настання смерті пацієнта ОСОБА_13 , є в причинному зв`язку з неналежним виконанням професійних обов`язків, пов`язаних з невизначенням точного діагнозу, обранням неправильної тактики лікування, відсутності динамічного спостереження за станом хворого після проведення плевральної пункції, невиявлення ускладнення, яке виникло внаслідок діагностичної пункції, неефективним проведенням реанімаційних заходів у повному обсязі, що мало місце тільки зі сторони працівників КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», що фактично виключає вину обвинуваченого.

Таким чином, захисник вважає, що висновок суду про високий ризик смерті хворого ОСОБА_13 в умовах реанімаційного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» з причин, не пов`язаних із наслідками проведення йому медичної маніпуляції (що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 277), аж ніяк не узгоджується з ухваленим вироком про визнання винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченою ч. 1 ст. 140 КК України.
В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 підтримав у повному обсязі, покликаючись на викладені в ній мотиви, а щодо апеляційної скарги представника КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_20 поклався на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 та заперечив проти доводів апеляційної скарги представника КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_20 .

Прокурор вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, доведеною, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 та представника КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_20 необґрунтованими.
Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 та представника КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_20 заперечили.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 та представника КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_20 слід залишити без задоволення з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_5 своєї вини, такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: даними в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_12 лікаря-реаніматолога КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», ОСОБА_21 лікаря-хірурга КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», ОСОБА_22 чергового анестезіолога-реаніматолога КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», ОСОБА_23 заступника головного лікаря з медичної частини КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», ОСОБА_24 лікаря-анестезіолога КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», ОСОБА_25 лікаря-гастроентеролога КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», ОСОБА_26 завідуючого рентгенологічним відділенням КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», ОСОБА_15 медсестри реанімаційного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ»; потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; лікарським свідоцтвом про смерть № 57 від 20.07.2016 померлого ОСОБА_13 , виданим на підставі протоколу патологоанатомічного дослідження № 51 від 20.07.2016 року померлого ОСОБА_13 , встановлена така причина смерті: а) гостра крововтрата; в) гемоторакс, гемоперитоніум; г) прокол купола діафрагми та печінки під час виконання плевральної пункції; експертним висновком пацієнта ОСОБА_13 , виконаним за заявою Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області від 18.08.2016, вих. № 4049 комісійно спеціалістами Львівської обласної клінічної лікарні, летальний випадок зумовлений внутрішньою кровотечею після проведення пункції плевральної порожнини 19.07.2016 без врахування даних анамнезу, специфіки перебігу захворювання, наявних результатів на необхідності додаткового обстеження; Висновком КЕК за результатами клініко-експертної оцінки надання медичної допомоги ОСОБА_13 Департаменту охорони здоров`я Львівської ОДА від 15.09.2016 встановлено, що безпосередньою причиною смерті хворого ОСОБА_13 була гостра постгеморагічна анемія з ознаками геморагічного шоку, що була спричинена ятрогенним пошкодженням діафрагми та печінки під час здійснення пункції правої плевральної порожнини лікарем-консультантом КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_5 ; висновком комісійної судово-медичної експертизи № 10 від 28.02.2017, відповідно до якого у медичній карті стаціонарного хворого № 2819 лікарем-консультантом ОСОБА_5 не вказані покази і обґрунтування для проведення діагностичної пункції правої плевральної порожнини у хворого ОСОБА_13 , як і не дотримані зазначеним лікарем у повному об`ємі приписи чинних нормативних документів МОЗ України, зокрема не вказані покази для проведення плевральної пункції, відсутні записи про методику її виконання, немає результатів рентгенологічного обстеження органів грудної клітки і живота хворого до пункції. Причиною смерті хворого ОСОБА_13 була внутрішня кровотеча із скупченням крові у черевній і правій плевральній порожнинах (гемуперетоніум-3500 мл згортка крові та рідкої маси вишневого кольору в об`ємі 400 мл, правобічний гемоторакс-350 мл згортка крові та 300 мл рідини вишневого кольору), яка виникла після проведення 19.07.2016 пункції правої плевральної порожнини, під час якої були спричинені пошкодження печінки; медична карта стаціонарного хворого № 2819, заведена на ім`я ОСОБА_13 , зокрема й наявний у ній запис від 19.07.2016 на аркуші 93 з тильної сторони про консультацію лікарем-консультантом ОСОБА_5 та його підписом; висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 32 від 31.01.2018, судити про наявність паталогічного вогнища у нижньому відділі правої легені чи у діафрагмі, або на діафрагмі справа, по представленим рентгенологічним даним важко через затемнення у нижній частині правої легені і нечіткість контурів діафрагми. Для виключення або підтвердження наявності патологічного процесу та призначення відповідного лікування, пацієнту необхідно було провести додаткове рентгенологічне обстеження з правого боку органів грудної клітки, - правограму, або ж комп`ютерну томографію органів грудної клітки; а також висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 277 від 23.01.2019.

Крім того, як вбачається з належно засвідчених копій витягів з наказів з особового складу КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 30.04.2008 № 38-к та від 28.12.2010 № 367-к, ОСОБА_5 з 01.06.2008 прийнято у відділ екстреної та планової консультативної допомоги на посаду лікаря-анестезіолога (І-ша категорія) на 0,5 ставки за сумісництвом та продовжено термін його роботи.

Завдання та обов`язки, права та відповідальність, кваліфікаційні вимоги та взаємодія з іншими службами ОСОБА_5 визначені у деталях посадовою інструкцією лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 09.01.2013, затвердженої директором КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_27 09.01.2013 року (том 1, а. с. 84-90). Зокрема передбачено обов`язок одержання лікарем-консультантом перед виїздом для надання консультації хворому завдання від чергового оперативно-інформаційного відділу та оформлених проїзних звітно-облікових документів, а прибувши до хворого його огляд у присутності лікуючого лікаря, завідувача відділенням чи інших лікарів, які брали участь у лікуванні пацієнта, ознайомлення з медичною документацією, проведення клінічного розбору, надання спеціалізованої консультативної допомоги колегам, поради по питанням додаткової діагностики, прийняття рішення щодо подальшої тактики лікування на місцевій базі, а в разі необхідності транспортування хворого до відповідної профільної клініки (2.5., 2.6., 2.8., 2.9., 2.10. Посадової інструкції).

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України і викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_11 доводи про те, що висновки суду не підтверджуються доказами, що суд однобоко оцінив докази та дослідив обставини справи, вважає безпідставними й до уваги не бере, як і не погоджується з твердженням цивільного відповідача про незаконність та необґрунтованість вироку.
У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів відповідає критерію достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.
Показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не вважає себе винним у скоєному злочині та те, що до тяжких наслідків призвели не його дії, а неефективне проведення реанімаційних заходів працівниками КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», фактичним обставинам кримінального провадження не відповідають, і колегія суддів їх до уваги не бере, оскільки вони спростовуються дослідженими належними й допустимими доказами у справі.
Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ, при цьому, не має наперед встановленої сили.
Колегія суддів не погоджується з твердженням захисника ОСОБА_11 в апеляційній скарзі про те, що висновок суду про високий ризик смерті хворого в умовах реанімаційного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» з причин, не пов`язаних із наслідками проведення йому медичної маніпуляції (що підтверджується висновком № 277 від 23.01.2019) не узгоджується з ухваленим вироком про визнання винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.
З матеріалів справи вбачається, що суд в повному обсязі та всебічно дослідив усі обставини кримінального провадження. Судом у вироку наведено дослідження інших доказів, таких як показання свідків, експертів, документів, у тому числі надано оцінку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 277 від 23.01.2019. Зокрема, суд першої інстанції вірно зазначив, з чим погоджується і колегія суддів, що експертами вкотре підтверджено настання смерті хворого ОСОБА_13 в умовах реанімаційного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» від крововтрати внаслідок поранення голкою діафрагми і печінки під час виконання плевральної пункції, а причину його смерті слід вважати гостру кровотечу, яка виникла після проведення пункції з ушкодженням діафрагми та печінки.

У Рішенні Європейського союзу з прав людини «Валерія Фуклєва проти України» від 16.01.2014 суд зазначив: «Перше речення ст. 2 Конвенції зобов`язує державу не лише утримуватися від «умисного» позбавлення життя, а й вживати належних заходів для захисту життя тих, хто перебуває в межах її юрисдикції (Рішення від 09.06.1998 у справі «L.C.B. проти Великої Британії», (L.C.B. v. The United Kingdom), п. 36, Звіти про рішення та ухвали 1998-ІІІ). Ці принципи також застосовують у сфері охорони здоров`я. Зокрема, вони вимагають створення ефективної незалежної судової системи з метою забезпечення встановлення причини смерті пацієнтів, які перебували на лікуванні, як у державному так і в приватному секторі, та притягнення до відповідальності винних (справа «Калвеллі і Чільйо проти Італії» (Calvelli anf Ciglio v. Italy), заява № 32967/96, п. 49, ЄСПЛ 2002-І).
Колегія суддів не погоджується також із твердженнями захисника в апеляційній скарзі про те, що настання смерті пацієнта ОСОБА_13 є в причинному зв`язку з неналежним виконанням професійних обов`язків, пов`язаних з невизначенням точного діагнозу, обранням неправильної тактики лікування, відсутності динамічного спостереження за станом хворого після проведення плевральної пункції, невиявлення ускладнення, яке виникло внаслідок діагностичної пункції, неефективним проведенням реанімаційних заходів у повному обсязі, що мало місце тільки зі сторони працівників КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», оскільки такі не спростовуються нефахового проведення обвинуваченим ОСОБА_5 хворому ОСОБА_13 пункції плевральної порожнини, що спричинило тяжкі наслідки, а саме, смерть пацієнта ОСОБА_13 .
Вирок Сколівського районного суду Львівської області від 17 квітня 2019 року є обґрунтованим і вмотивованим, а також таким, що ґрунтується на належних та допустимих доказах, поза всяким сумнівом встановлює подію смерті ОСОБА_13 , у якій є вина ОСОБА_5 , адже його дії перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю пацієнта ОСОБА_13 .
Щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, про яку зазначає у своїй апеляційній скарзі цивільний відповідач КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», колегія суддів дійшла таких висновків.
З апеляційної скарги представника цивільного відповідача КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_20 вбачається, що в мотивувальній частині представник наводить доводи, що стосуються доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 393 КПК України апеляційну скаргу має право подати цивільний відповідач або його представник у частині, що стосується вирішення цивільного позову.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що цивільний відповідач або його представник вправі звертатися з апеляційною скаргою на судове рішення, посилаючись на незаконність чи необґрунтованість цього рішення лише в частині, що стосується вирішення цивільного позову. Інші аргументи, викладені в апеляційних скаргах вказаних осіб, не підлягають дослідженню під час апеляційного розгляду.

При цьому, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про стягнення з КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000 грн кожному з мотивів, наведених у вироку.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 125 000 грн., про яку зазначають потерпілі у пред`явленому ними позові, є дещо завищеним. Зокрема, виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, суд вважав доведеним та достатнім для стягнення на підставі ст. ст. 23, 1167, 1172 ЦК України з відповідача КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь кожного з потерпілих-цивільних позивачів по 40 000 грн відшкодування заподіяної їм моральної шкоди. При цьому, суд вірно взяв до уваги ті обставини, що позивачі зазнали значних душевних страждань з приводу втрати близької та рідної їм людини, що призвело до невідворотних змін у їх подальшому житті, неможливості реалізації ними певних планів на майбутнє, своїх звичок та бажань. При цьому, на визначення судом розміру заподіяної потерпілим моральної шкоди у сторону його зменшення вплинув й стан хворого ОСОБА_13 , з котрим він поступив у КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», наявність цілого ряду поставлених йому діагнозів, котрі не піддавалися лікуванню, що свідчило про високий ризик смерті хворого ОСОБА_13 в умовах реанімаційного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» з причин, не пов`язаних із наслідками проведення йому медичної маніпуляції.

А тому апеляційна скарга представника КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_20 задоволенню не підлягає.

Водночас, відповідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
За приписами п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Вчинений обвинуваченим ОСОБА_5 19 липня 2016 року злочин, передбачений ч. 1 ст. 140 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до п`яти років або виправними роботами на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк.
Тобто, на момент апеляційного розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч 1 ст. 140 КК України закінчилися строки давності, передбачені п.2 ч. 1 ст. 49 КК України.
Зазначені підстави є нереабілітуючими, а тому, на підставі ч.5 ст. 74 КК України, з огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо невизнання вини у вчиненні інкримінованого йому злочину та зважаючи на його незгоду на закриття кримінального провадження, такий підлягає звільненню від призначеного за ч. 1 ст. 140 КК України покарання у виді двох років обмеження волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Сколівського районного суду Львівської області від 17 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 та КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» - без задоволення.

На підставі п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання у виді двох років обмеження волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3