ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6486/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1316/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове
звільнення від відбування покарання
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
засудженого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року, -
В С Т А Н О В И В:

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що згідно характеристики засудженого, ОСОБА_7 перебуває в місцях позбавлення волі з 21.01.2015 року й за час тримання в Харківській установі виконання покарань (№27) характеризується негативно, порушив режим тримання, за що мав одне стягнення, погашене у встановленому законодавством порядку, заохочень не мав.

Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_7 з 06.07.2015 року відбуває покарання у ДУ «Холодногірська ВК №18» і за час відбування покарання допустив три рази порушення вимог тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, а також з ним проводилися профілактичні бесіди виховного характеру через фактичне порушення ним вимог режиму тримання установи.

Разом з тим, районний суд зазначив, що з характеристики засудженого вбачається, що під впливом заходів виховного характеру він переглянув своє ставлення до вимог режиму і змінив поведінку на краще, має п`ять заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, працевлаштований, повністю відшкодував судові витрати за проведення судової експертизи, підтримує родинні зв`язки з матір`ю.

При цьому, рішенням комісії установи тричі було відмовлено ОСОБА_7 у представлені матеріалів до суду щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Тому, з урахуванням тяжкості та характеру вчинених ОСОБА_7 злочинів, нестабільної поведінки засудженого під час відбування покарання, суд дійшов до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для умовно-дострокового звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду та звільнити його від подальшого відбуття покарання. З ухвалою суду не згоден, зазначає, що судом не були всебічно досліджені обставини справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що він щиро розкаявся у скоєних злочинах, виправився, працевлаштувався будівельником, в повному обсязі відшкодував судові витрати, характеризується позитивно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги; засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляцію; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Інших підстав законом не передбачено.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 обґрунтував своє рішення тим, що засуджений своєю нестабільною поведінкою не довів своє виправлення. Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованим.

Так, з матеріалів кримінального провадження та особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання, призначене вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 19.05.2015 року за ч.3 ст. 407, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 71, ч.1 ст. 70 КК України, у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі. Згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.01.2016 року, на підставі ч.5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання зараховано термін попереднього ув`язнення з 21.01.2015 року по 18.06.2015 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту фактичного його затримання з 21.01.2015 року, кінець строку відбування покарання 22.02.2020 року.

На момент винесення рішення судом першої інстанції засуджений відбув 4 роки 3 місяці 4 дні строку покарання, призначеного судом за вчинення злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, другий до злочинів середньої тяжкості. Невідбутий строк покарання становить 1 рік 2 місяці 26 дні.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 прибув до державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27) 21.01.2015 року. За час тримання в установі допустив порушення режиму тримання, за що мав одне стягнення, яке погашено у встановленому порядку. Заохочень не мав.

З 06.07.2015 року відбуває покарання у державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)», де також допускав порушення вимог режиму тримання, що тричі притягнений до дисциплінарної відповідальності. Застосовані до ОСОБА_7 стягнення погашені у встановленому законом порядку.

За час перебування засудженим в ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» рішенням комісії установи тричі було відмовлено ОСОБА_7 у представлені матеріалів до суду щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (останнє засідання комісії відбулося 16.05.2018 року).

Згідно матеріалів особової справи та характеристики засудженого встановлено, що під впливом заходів виховного характеру, ОСОБА_7 переглянув своє ставлення до вимог режиму і змінив поведінку на краще. Про це свідчить позитивна характеристика, наявність п`яти заохочень; згідно ст. 118 КВК України працевлаштований будівельником будівельної бригади установи, до праці ставиться добре та з розумною ініціативою.

Разом з тим, ОСОБА_7 стосовно скоєного злочину розкаюється, міру покарання, призначену судом, вважає справедливою; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням; виконує передбачені законом вимоги персоналу установи; прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічні навичок; бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі; відповідно до ст.123 КВК України бере участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Подолання алкогольної залежності», «Підготовка до звільнення»; в повному обсязі відшкодував судові витрати за проведення автотоварознавчої експертизи.

Крім того, в судовому засіданні представник установи виконання покарання ОСОБА_8 підтвердив вищезазначені факти стосовно виправлення засудженого, а також додав, що з часу розгляду клопотання в суді першої інстанції, до ОСОБА_7 було застосовано ще три заохочення у виді подяк, таким чином засуджений має вісім заохочень та чотири стягнення за порушення режиму тримання, які були ним допущені в перші шість місяців відбування покарання, тобто в період адаптації засудженого. На даний час всі стягнення погашені у встановленому законом порядку.

За час перебування засудженим в ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» було здобуто дві нові професії: каменища та фрезувальника.

Колегія суддів перевіряючи доводи апеляції і оцінюючи у сукупності позитивну динаміку змін в особистості засудженого, а також всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, вважає, що засуджений ОСОБА_7 дійсно досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає критеріям, передбаченим ст. 370 КПК України, а висновки суду - фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали, в межах повноважень суду апеляційної інстанції, про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року скасувати.

Клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

ОСОБА_7 звільнити від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 19.05.2015 року, на строк 5 (п`ять) місяців 12 (дванадцять) днів.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: