Провадження № 1-кс/760/7379/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: володільця майна ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000319 від 09.09.2016р., -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання.
Подане клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.05.2017р. (справа № 760/16202/16-к, провадження № 1-кс/760/7659/17) накладено арешт на об`єкти нерухомості, які на праві власності зареєстровані за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), зокрема, на квартиру 00), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації.
На думку володільця майна ОСОБА_3 , арешт на майно накладений незаконно та необґрунтовано, оскільки з 1995 по 2003р. вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, а з 2003р. по теперішній час власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору міни є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Тому, володілець майна ОСОБА_3 , просила скасувати арешт з квартири 00), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він був накладений ухвалою слідчого судді від 24.05.2017р. необґрунтовано.
В судовому засіданні володілець майна ОСОБА_3 просила задовольнити подане клопотання в повному обсязі.
Прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду клопотання. Відповідно до ст. 174 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд у його відсутності.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.
Заслухавши пояснення володільця майна, дослідивши надані матеріали клопотання та матеріали клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000319 від 09.09.2016р (справа № 760/16202/16-к, провадження № 1-кс/760/7659/17), слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
В ході судового розгляду клопотання встановлено, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000319 від 09.09.2016р.
24.05.2017р. ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/16202/16-к, провадження № 1-кс/760/7659/17) задоволено клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на об`єкти нерухомості, які на праві власності зареєстровані за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), зокрема, на квартиру 00), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації.
Під час вирішення питання про накладення арешту на вказаний об`єкт нерухомості, слідчий суддя, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, зокрема, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, встановила, що квартира АДРЕСА_2 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 (а.с. 45), тому прийшла до висновку щодо існування підстав для накладення арешту на дане майно, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, а також спеціальної конфіскації.
Аналізуючи вказані в ухвалі слідчого судді від 24.05.2017р. правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що арешт на об`єкт нерухомості, а саме: квартиру 00), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , накладений необґрунтовано з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.

Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 р., заяви №№ 7151/75; 7152/75, серія А, № 52.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

З`ясовуючи, чи дотримано цієї вимоги, Суд визнає, що держава має право користуватися широкими межами свободи розсуду як у виборі засобів примусового виконання наказів, так і у з`ясуванні виправданості наслідків такого виконання наказів у світлі загальних інтересів виконання, що спрямоване на досягнення мети, поставленої даним законом. У таких сферах, як житлова, що відіграє центральну роль у забезпеченні добробуту й економічної політики в сучасному суспільстві, Суд поважатиме законодавчі рішення, якщо вони відповідають загальним інтересам і ґрунтуються на чітко сформульованому розумному вмотивуванні (див. рішення у справі «Мелахер та інші проти Австрії» (Mellacher and Others v. Austria), заяви №№ 10522/83; 11011/84; 11070/84, рішення від 19 грудня 1989 р., п. 48, та у справі «Шассанью та інші проти Франції» (Chassagnou and Others v. France) [GC], від 29 квітня 1999 р., заяви №№ 25088/94, 28331/95 та 28443/95, п. 75). Рішення у справі «"Іммобільяре Саффі" проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [GC] від 28 липня 1999 р., заява № 22774/93, п. 49.

Так, у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» заявники скаржились на те, що постанова муніципалітету міста Стокгольм, яка дозволяла місцевій владі відчужувати за своїм бажанням практично без обмежень будь-яку власність, порушувала їхнє право власності за статтею 1 Протоколу № 1. Суд ухвалив, що хоч подібне відчуження теоретично залишало за власниками право користуватися та розпоряджатися своєю власністю, однак практично їхні можливості робити це були обмежені настільки, що застосування шведського закону справді порушувало їхнє право на вільне володіння своїм майном. Розглянувши справу, Суд також підкреслив свою думку про те, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, та зауважив, що у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування.

Як вбачається з наданої слідчому судді копії свідоцтва про право власності на житло від 08.02.1995р., квартира, загальною площею 63,04 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рівних долях.
Крім того, з наданої інформаційної довідки від 27.11.2018р. з Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що за даними реєстрових книг Бюро, 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 на праві власності зареєстровані за ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Враховуючи вказані обставини, слідчий суддя вважає, що арешт, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації, на об`єкт нерухомості - квартиру 00), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка, за версією слідства належала на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді від 24.05.2017р. необґрунтовано, оскільки з наданих слідчому судді документів, які посвідчують право власності на дану квартиру, вбачається, що з 1995р. вказана квартира перебуває у власності ОСОБА_6 , та набута ним у передбаченому законом порядку.
Ані ОСОБА_6 , ні інші власники квартири, не є підозрюваними та не мають ніякого відношення до інкримінованого ОСОБА_4 злочину. На думку заявників, в даному випадку мала місце помилка, пов`язана з тим, що у м. Києві існує інша адреса АДРЕСА_4 , нерухомість розташована за якою можливо належить підозрюваному ОСОБА_4 . Доказів зворотнього суду не надано.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання володільця майна ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.05.2017р. на об`єкт нерухомості, який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), а саме: квартиру 00), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 скасуванню.
Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171, 173, 174, 309, 369, 371-372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000319 від 09.09.2016р. задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.05.2017р. на об`єкт нерухомості, який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), а саме: квартиру 00), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1