печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора: ОСОБА_3 , захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваної: ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

17.09.2019 прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із вищевказаним клопотанням.
Прокурор вказує, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Шахтарськ Донецької області, громадянці України, розлученої, яка має двох малолітніх дітей, не працюючої, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених: ч. 1 ст. 255 КК України (створення злочинної організації з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а також керівництво такою організацією та участь у злочинах, вчинюваних такою організацією), ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України (організація незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів вчинені організованою групою), ч. 3 ст. 209 КК України (вчинення правочинів з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів та набуття, володіння та використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинені організованою групою).
Мотивуючи подане клопотання прокурор зазначає, що досудове розслідування неможливо закінчити до закінчення дії попередньої ухвали суду, тобто до 21.09.2019, оскільки існують об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, а саме: не проведено ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, направлених на закінчення досудового розслідування.
При цьому, ризики, передбачені ст. 177 КПК України та встановлені у ході досудового розслідування, що виправдовують обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не зменшилися та продовжують існувати, а відтак наявна необхідність у продовженні строку тримання підозрюваної під вартою, оскільки запобігти їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити, з мотивів викладених у клопотанні.
Підозрювана та її захисники в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, та просили застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, вказуючи на необґрунтованість підозри та ризиків, а також і обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Також, як на підставу для застосування особистого зобов`язання відносно ОСОБА_7 сторона захисту, вказує, що остання являється матір`ю двох малолітніх дітей (2011 року та 2017 року народження), за якими необхідний відповідний догляд. Одночасно сторона захисту вказує, що ОСОБА_7 потребує нагляду лікарів, що неможливо забезпечити в умовах попереднього ув`язнення. Окрім вказаного, відносно підозрюваної попередньо застосувалися запобіжні заходи не пов`язані з позбавленням волі, за період яких остання проявила належну процесуальну поведінку.
Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Шахтарськ Донецької області, громадянці України, розлученої, яка має двох малолітніх дітей, не працюючої, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених: ч. 1 ст. 255 КК України (створення злочинної організації з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а також керівництво такою організацією та участь у злочинах, вчинюваних такою організацією), ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України (організація незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів вчинені організованою групою), ч. 3 ст. 209 КК України (вчинення правочинів з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів та набуття, володіння та використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинені організованою групою).
Ухвалою слідчого судді Печерського суду міста Києва задоволено клопотання сторони обвинувачення про продовження підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 14.07.2019 включно, ухвалою Київського апеляційного суду від 27.06.2019 запобіжний захід змінено на цілодобовий домашній арешт на строк до 14.07.2019.
Ухвалою слідчого судді від 15.07.2019 відносно підозрюваної ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби.
Ухвалою Київського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу сторони обвинувачення про обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 21.09.2019 включно.
Згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
У відповідності до положень ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення у строки, встановлені ст. 219 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно враховує, що вказане було встановлено судами при ухваленні рішення про застосування запобіжних заходу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваної з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, 1 ст. 255, ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для вирішення питання щодо продовження дії запобіжного заходу відносно підозрюваної з метою здійснення подальшого розслідування.
У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Постановою заступника Генерального прокурора досудове розслідування кримінального провадження продовжено до 12 місяців.
Так, слідчий суддя вважає що мотивування необхідності такого продовження достатньо виважено викладені у вказаній постанові, що свідчить про наміри органу досудового розслідування забезпечити всебічність, повноту і неупередженість дослідження обставин у даному кримінальному провадження.
Так, зі змісту даної постанови вбачається, що серед іншого таке рішення було обґрунтовано тим, що незважаючи на значний обсяг проведених в ході досудового розслідування стороні обвинувачення необхідно провести значний обсяг слідчих та процесуальних дій, зокрема провести за участю підозрюваних необхідні слідчі та процесуальні дії, отримати висновки призначених у даному кримінальному провадженні експертиз, завершити проведення огляду речей та документів, вилучених під час обшуків, провести слідчі експерименти за участю учасників кримінального провадження, виконати інші слідчі дії, направлені на повне та всебічне дослідження обставин вчинених злочинів, у тому числі на встановлення співучасників та їх ролей, виконати вимоги ст. 290 КПК України, відкрити матеріали кримінального провадження стороні захисту, надати їм достатній час для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.
Вказані обставини, свідчать що у кримінальному провадженні виконано ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на отримання та перевірку зібраних доказів. Разом з тим, для здобуття належних та допустимих доказів для прийняття законного рішення на даний час у кримінальному провадженні продовжуються проводитися слідчі (розшукові) дії, направлені на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, однак для закінчення досудового розслідування та звернення до суду з обвинувальним актом, необхідно провести ще значний обсяг слідчих (розшукових) та процесуальних дій, враховуючи, що результати зазначених процесуальних дій мають важливе значення для досудового розгляду кримінального провадження, а саме встановлення події кримінального правопорушення, винуватості підозрюваного, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які підлягають доказуванню.
За викладених обставин, вбачається, що на даний час у кримінальному провадженні продовжують існувати обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.
У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Вирішуючи питання про застосування підозрюваній запобіжного заходу, суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.
В той же час, слідчий суддя не в повній мірі може погодитися із тим, що ризики, які існували раніше та на даний час не зменшилися, виходячи за наступного.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».
Так, ухвалою слідчого судді Печерського суду міста Києва задоволено клопотання сторони обвинувачення про продовження підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 14.07.2019 включно, ухвалою Київського апеляційного суду від 27.06.2019 запобіжний захід змінено на цілодобовий домашній арешт на строк до 14.07.2019.
Відповідно до характеристики від 11.07.2019 громадянки ОСОБА_7 за підписом Т.в.о. заступника начальника ВП Голосіївського УП ГУНП України в місті Києві, з якої слідує, що ОСОБА_7 за період перебування під домашнім арештом зарекомендувала себе з позитивної сторони. Встановлені їй судом обмеження не порушувала. Сварок чи конфліктів за місцем мешкання не вчиняє. Відносно останньої до Голосіївського УП ніхто з громадян зі скаргами не звертався. До обраної судом міри запобіжного заходу гр. ОСОБА_7 відноситься добросовісно та належним чином. Порушень правил перебування під домашнім арештом не виявлено.
Слід зазначити, що вказане свідчить, що підозрювана протягом місяця, перебуваючи у статусі підозрюваної, виконувала обов`язки, які на неї покладені відповідно до статті 42 КПК України, протилежного стороною обвинувачення доведено не було.
Наряду з вказаним, слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_7 являється матір`ю двох малолітніх дітей (2011 року та 2017 року народження), за якими необхідний відповідний догляд.
Вказані обставини все ж не виключають існування ризику переховування підозрюваної ОСОБА_7 , проте не можна стверджувати про його актуальність як і на початковій стадії досудового розслідування, оскільки вказані обставини дане спростовують, а за встановлених обставин не можна стверджувати, що тримання під вартою являється єдиним заходом, який зможе запобігти вказаному ризику.
Також слід зазначити, що в спростування ризику щодо переховування підозрюваної свідчить і її стан здоров`я. Так, з наданого 15.07.2019 консультативного висновку ОСОБА_7 вбачається, що у останньої післяопераційний стан, який потребує амбулаторної терапії, фізіотерапії в умовах клініки.
Прокурор вказує, що обставини вчинення кримінального правопорушення дають підстави вважати, що підозрювана перебуваючи на волі також матиме можливість знищити, сховати або спотворити, одну з вказаних речей, обґрунтовуючи це тим, що один з підозрюваних ОСОБА_9 до початку проведення обшуку 21.03.2019 пошкодив 5 мобільних телефонів, які імовірно використовував у злочинній діяльності (протокол огляду вилучених речей від 25.03.2019), проте до вказаного обґрунтування слідчий суддя відноситься критично, так як не можна ставити ОСОБА_7 в провину дії третіх осіб.
Також, прокурор вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, проте вказаний ризик можна виключити не лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а й покладення відповідних обов`язків.
З матеріалів клопотання вбачається, що сторона обвинувачення вважає, що у кримінальному провадженні не встановлено та не зібрано усіх доказів щодо інших учасників злочинної організації, осіб, яким відомі фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, що може свідчити про можливі ризики перешкоджання досудовому розслідуванню зі сторони підозрюваної шляхом незаконного впливу на осіб, які на даний час не допитані у кримінальному провадженні, причетні до вчинення кримінального правопорушення.
Наряду з вказаним, слідчий суддя приймає до уваги наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 .
Слід зазначити, що вказані доводи стороною захисту спростовані не було, а тому за викладених обставин в клопотанні вбачається актуальність даних ризиків, проте не можна стверджувати, що це являється безумовною причиною тримання підозрюваної під вартою.
За викладених обставин, враховуючи, що досудове розслідування здійснюється на протязі тривалого часу, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень прокурора про наявність у підозрюваної наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.
Долучені до клопотання докази, містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, проте в своїй сукупності це не може переконливо свідчити про наявність підстав для продовження дії виняткового запобіжного заходу.
За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваної, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте і запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, на застосуванні якого наполягала сторона захисту, у світлі викладених обставин не являється пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.
Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваною, покладених на неї процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків на даний час, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби, а саме: 22-00 год. по 07-00 год. у межах строку досудового розслідування.
Питання доведеності вини підозрюваної у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації її дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Шахтарськ, Донецької області, громадянки України, розлученої, яка має двох малолітніх дітей, не працюючої, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 22:00 год. до 07:00 год. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000123 від 22.01.2018, до 17.11.2019.
Роз`яснити підозрюваній, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваної, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Визначити строк дії ухвали слідчого судді в межах строку досудового розслідування до 17 листопада 2019 року включно.
Покласти на підозрювану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
-прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;
-не відлучатися за межі населеного пункту де вона проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
-здати закордонний паспорт чи інший документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.
-носити електронний засіб контролю.
Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити в межах строку досудового розслідування до 17 листопада 2019 року включно.
Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_7 .
Звільнити підозрювану ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1