Справа № 724/1597/18
Провадження № 1-кс/724/476/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2019 року
слідчий суддя Хотинського районного суду
Чернівецької області: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю слідчого СВ Хотинського ВП
Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області: ОСОБА_3
скаржника: ОСОБА_4
представника скаржника: ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
Вказує, що із вищевказаної постанови вбачається, що закриттям даного кримінального провадження являються слідуючі обставини: не встановлення місця знаходження автомобіля; проведення всіх можливих слідчих дій; закінчення строку досудового розслідування передбаченого ст. 219 КК України.
Зазначає, що вищенаведена постанова прийнята передчасно та з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства, зокрема слідчий ОСОБА_3 приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, маючи у своєму розпорядженні всі необхідні та достатні докази вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України не вжив законних заходів щодо оголошення ОСОБА_6 підозри у вищенаведеному злочину. Згідно матеріалів кримінального провадження слідчим дана невірна оцінка довіреності ОСОБА_4 від 03.05.2017 року, а саме об`єму повноважень наданих ОСОБА_6 порядок їх реалізації передбачений чинним законодавством. Враховуючи те, що дія довіреності була припинена 04.12.2017 року, слідчим дана невірна оцінка діям ОСОБА_6 .
Також зазначає, що строк досудового розслідування не закінчується без виконання будь-якої дії визначеної у ст. 219 КПК України. Оскільки в ухвалі від 22.10.2019 року Хотинський районний суд зазначив обсяг необхідних дій, які повинен був виконати слідчий під час розслідування даного кримінального провадження. Тому постанова носить формальний характер.
В судовому засіданні скаржник та її представник підтримали скаргу і просили її задовольнити.
Слідчий в судовому засіданні просив в задоволенні скарги відмовити.
Дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, вислухавши думку слідчого, скаржника та її представника, вважаю, що скаргу слід задовольнити.
Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Разом з тим, згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ст.25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ч.2 вказаної статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
У ч.1 ст.92 КПК України вказано, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ч.1 ст.93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ст.219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить:
1) шість місяців - у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку;
2) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості;
3) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Досудове розслідування повинно бути закінчено:
1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;
2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати:
1) двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;
2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості;
3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Згідно ч.1 ст.284 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
Відповідно до ч.1 ст. 113 КПК України, процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Вказану процесуальну дію слідчий міг вчинити до 23.10.2019 року включно.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що слідчим досудове розслідування проводилось поверхнево, без додержання розумних строків, внаслідок чого строк досудового розслідування, визначений ст.219 КПК України, закінчився. Проте, зазначена обставина, на думку слідчого судді, у жодному разі не повинна бути підставою для порушення прав та свобод інших учасників кримінального провадження, зокрема потерпілої особи, яка має гарантоване право на захист від кримінального правопорушення.
Керуючись ст.ст. 219, 284, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1