Справа № 1-кс/331/3115/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі скаргу адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП Запорізькій області ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні безпідставно вилученого 05.07.2019 року майна та зобов`язанні його повернути,-

В С Т А Н О В И В:

24.07.2019 року в провадження слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП Запорізькій області ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні безпідставно вилученого 05.07.2019 року майна та зобов`язанні його повернути.

В обґрунтування скарги зазначено, що 05 липня 2019 року, на підставі ухвал слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі 331/2478/19 слідчим Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 проведено обшук нежитлових приміщень №№ 137, 151, 152 у будинку АДРЕСА_1 , які згідно даних ухвал належать ТОВ Альфа-легіон, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

За наслідками обшуку вилучено речі та документи, про що складено протокол.

Ретельно вивчивши ухвали суду та реєстри прав власності на нерухоме майно, технічну документацію на приміщення, встановив, що слідчі дії проведено у приміщеннях, які не належать ТОВ Альфа-легіон та ОСОБА_5 , а знаходяться у власності ОСОБА_6 і передані у користування скаржнику (приміщення 151 та 137).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений кримінальним процесуальним Кодексом України строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Частиною першою ст. 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватись та розпоряджатись певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України визначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, до яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходи від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так, квартира АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , має окремий вхід та у ній обшук не проводився.

Приміщення ТОВ Альфа-легіон знаходиться у підвалі будинку 80 по вул. Незалежної України (колишня назва Сорок років Радянської України) у м. Запоріжжя, та має вхід з двору, у ньому також обшук не проводився.

У якості правової підстави для проведення обшуку слідчим надано 3 ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі 331/2478/19 від 07 червня 2019 року у приміщеннях 137, АДРЕСА_3 , які згідно даних ухвал належать ТОВ Альфа-легіон, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 для відшукання та вилучення документів та носіїв інформації, які мають значення по кримінальному провадженню 0000057 за ч. 3 ст. 191 КК України.

Приміщення АДРЕСА_4 , належать на праві власності ОСОБА_6 , проте в ухвалах суду про надання дозволу відсутні дані, що вказані приміщення надані у користування, згідно даних реєстру адвокатів, під робоче місце адвокату ОСОБА_3 , про що на вході у вказані приміщення вказує відповідна табличка.

Звертає увагу на те, що відповідно до ст. 23 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність забороняється проведення стосовно адвоката оперативно-розшукових заходів чи слідчих дій, що можуть проводитися виключно з дозволу суду, здійснюється на підставі судового рішення, ухваленого за клопотанням Генерального прокурора, його заступників, прокурора Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя.

Однак, надані у якості підстав для проведення обшуку ухвали суду прийняті на підставі клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури 1. Як наслідок, наявні неприпустимі порушення норм законодавства України, які не усунені у встановленому порядку (слідчий не звернувся з відповідним клопотанням про накладення арешту за погодженням прокурора області), так як правова підстава (ухвала суду), яка надавала слідчому право на проведення обшуку, не розповсюджується щодо окремої категорії осіб передбачених ст. 480 КПК України (зокрема адвоката).

Під час розгляду вказаної категорії клопотань доцільно керуватись також практикою ЄСПЛ, зокрема його рішенням від 05 липня 2012 року у справі «Головань проти України» щодо незаконного обшуку в офісі адвоката, у якому встановлено, що дії державних органів становили втручання у право заявника на повагу до його «приватного життя» та «житла» у розумінні ст. 8 Конвенції та становили втручання у професійну діяльність заявника.

Крім того, складений за наслідками обшуку протокол не містить індивідуальних ознак приміщень де проводились слідчі дії, а також індивідуальних ознак належності чи не належності документів, носіїв інформації, то вони охороняються законом та є адвокатською таємницею.

Що стосується діяльності вказаних у ухвалі суду підприємств, то жодне зазначених підприємств не зареєстровано у приміщеннях 137, 151, будинку АДРЕСА_1 , на підтвердження чого до скарги додаються відповідні витяги.

09.07.2019 року адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна, проте відповіді на час подання даної скарги не отримав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Отже, слідчий повинен був направити відповідь на вказане клопотання не пізніше 12.07.2019 р.

Однак, час звернення з даною скаргою будь-якої відповіді, в тому числі і постанови про відмову у задоволенні клопотання скаржник не отримував.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК Україна на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру до судових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Так як обшук проводився у приміщенні офісу адвоката ОСОБА_3 , незаконним проведення обшуку порушено саме мої права та інтереси, так як фактично сталося протиправне втручання слідчого у адвокатську діяльність, а вилучені документи перебували у роботі адвоката.

Відповідно до ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати протиправною бездіяльність слідчого Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 щодо не повернення безпідставно вилученого 05 липня 2019 року у приміщеннях 137, 151, у будинку 80 по вул. Незалежної України (Сорок років Радянської України) у м. Запоріжжя майна.

Зобов`язати слідчого Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 повернути адвокату ОСОБА_3 вилучене 05 липня 2019 року у приміщеннях АДРЕСА_4 майно, перелік якого міститься в протоколі обшуку.

В судове засідання адвокат ОСОБА_7 не з*явився, надав суду заяву про розгляд скарги за його відсутності. На задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 наполягав.

Прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 у судове засідання не з*явилася. Надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Не заперечує проти задоволення скарги.

Слідчий СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 у судове засідання не з*явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомила.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 303 КПК України передбачено, що володільцем тимчасово вилученого майна на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, як неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. До зазначених висновків дійшов і Конституційний Суду України у справі № 6-рп/2001 від 23.05.2001 року - положення статті 55 Конституції України щодо можливості громадянина звернутись за захистом своїх прав і свобод однаково стосується можливості судового оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, оскільки ними можуть порушуватись його права і свободи. Недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб зазначених органів (абз.6 п. 4.2. мотивувальної частини зазначеного рішення).

Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Це закріплено у Рішенні Конституційного Суду України № 9-зп/1997 від 25.12.1997 року.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод «Кожен має право на … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, … , який вирішить спор щодо його прав та обов`язків …»

Статтею 13 Конвенції закріплено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли, як офіційні особи».

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу: може бути накладений арешт на речі, документи, гроші, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 КПК України, міст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 4) повага до людської гідності; 5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; 6) недоторканність житла чи іншого володіння особи; 7) таємниця спілкування; 8) невтручання у приватне життя; 9) недоторканність права власності; 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; 11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; 12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; 13) забезпечення права на захист; 14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; 15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 16) безпосередність дослідження показань, речей і документів; 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; 18) публічність; 19) диспозитивність; 20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; 21) розумність строків; 22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Коментована стаття закріплює загальні засади кримінального провадження, які у своїй основі співзвучні з нормами Конституції України, що визначають сутність взаємин людини і громадянина з державою (її органами), закріплюють права, свободи і обов`язки людини і громадянина у таких взаєминах, встановлюють основи організації і діяльності правоохоронних, правозахисних органів і суду та визначають основні засади судочинства, зокрема в кримінальному провадженні.

Засади кримінального провадження - це закріплені у Конституції України, загальновизнаних міжнародних актах та у кримінальному процесуальному законодавстві фундаментальні (базові) керівні для учасників провадження положення, що виражають і визначають найістотніші властивості провадження, вимоги до правил і способу діяльності, насамперед, органів і службових осіб, які ведуть кримінальне провадження, та є гарантіями забезпечення дотримання прав, свобод, законних інтересів тих учасників провадження, які залучаються до нього, а в підсумку виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Як вбачається з матеріалів справи 05 липня 2019 року, на підставі ухвал слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі 331/2478/19 слідчим Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 проведено обшук нежитлових приміщень № № 137, 151, 152 у будинку АДРЕСА_1 , які згідно даних ухвал належать ТОВ Альфа-легіон, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

За наслідками обшуку вилучено речі та документи, про що складено протокол.

Відповідно до статті 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасова вилученим майном.

Абзац 2 частини 5 статті 171 КПК України передбачає, що у разі тимчасово вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подане слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчим суддею встановлено, що в порушення ст. 171 КПК України слідчим або прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, згідно до протоколу обшуку від 05.07.2019 року, не було подано клопотання до суду про його арешт. А отже відповідно до приписів вищевказаної статті, майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

На підставі вищевикладеного слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового слідства не забезпечено "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, в даному випадку адвоката ОСОБА_3 , а тому його скарга на бездіяльність слідчого СВ Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП Запорізькій області ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні безпідставно вилученого 05.07.2019 року майна та зобов`язанні його повернути підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 9, 170, 303-306, 307, 309 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП Запорізькій області ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні безпідставно вилученого 05.07.2019 року майна та зобов`язанні його повернути задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність слідчого Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 щодо не повернення безпідставно вилученого 05 липня 2019 року у приміщеннях 137, 151, у будинку 80 по вул. Незалежної України (Сорок років Радянської України) у м. Запоріжжя майна.

Зобов`язати слідчого Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 повернути адвокату ОСОБА_3 вилучене 05 липня 2019 року у приміщеннях АДРЕСА_4 майно, перелік якого міститься в протоколі обшуку.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1