УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2019 року м. Херсон
Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000009 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий слідчого відділу Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт на накласти арешт на майно із забороною відчуження та розпорядження, а саме на нерухоме майно: квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи клопотання, слідчий вказує, що слідчим відділом Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 13.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Генеральною прокуратурою України 28.02.2019 підслідність у даному кримінальному провадженні визначено за слідчим відділом Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи на ТОТ АР Крим шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном, яке належить в рівних частинах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , а саме квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час досудового розслідування встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.09.1993 № НОМЕР_1 , виданого міською радою народних депутатів, власниками квартири АДРЕСА_2 в рівних частках є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , свідоцтво видане на підставі розпорядження від 28.09.1993 №3270.

У 2000 році ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали договір міни , в якому зазначили що ОСОБА_8 справила мену квартири, яка її належить, а саме квартири АДРЕСА_3 частки квартири АДРЕСА_2 , зазначена квартира належить ОСОБА_5 і ОСОБА_7 по 1/3 кожному. Зазначені 2/3 частки квартири АДРЕСА_4 належать по 1/3 частки ОСОБА_5 і ОСОБА_7 на підставі договору дарування, посвідченого Першою Ялтинської державною нотаріальною конторою 11.11.1994 за реєстровим № 3-4480, зареєстрованого в Ялтинському БТІ 15.11.1994 за реєстровим № 1412 та свідоцтва від 28.09.1993 № 0/18-П.

На підставі заяви ОСОБА_8 від 05.03.2015 нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу ОСОБА_9 виданий дублікат договору міни від 27.03.2000, посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу ОСОБА_10 . Однак договір міни від 27.03.2000, посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу ОСОБА_10 є незаконним, так як договору міни від 27.03.2000 не існує. Зазначені дії вищевикладених осіб призвели до незаконного заволодіння майна у вигляді права власності на 1/3 квартири розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо існування договору міни між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 громадянину ОСОБА_6 не було відомо.

Крім того згідно рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 25.03.2005 року за справою №2-527 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 щодо усунення перешкод користуванні власністю, а також вселенні задоволено. Суд зобов`язав ОСОБА_8 усунути перешкоди ОСОБА_6 в використанні квартири АДРЕСА_2 , шляхом його вселення в вищезазначену квартиру.

Також згідно рішення Ялтинського міського суду АР Крим за від 12.12.2006 року за справою №6-63 скаргу ОСОБА_6 до Державної виконавчої служби м. Ялта АР Крим задоволено частково. Суд визнав діяльність та бездіяльність Державної виконавчої служби м. Ялта при виконанні рішення суду від 24.04.2005 року неправомірною, визнавши акт державного виконавця Державної виконавчої служби ОСОБА_11 від 17.07.2006 року про виконання рішення суду від 24.03.2005 року неправомірним. Скасувати постанову державного виконавця Державної виконавчої служби м. Ялта ОСОБА_11 від 18.07.2006 року про закінчення виконавчого провадження виконавчої служби м. Ялта. Зобов`язав Державну виконавчої служби м. Ялта відновити виконавче провадження по виконанню рішення Ялтинського міського суду від 24.03.2005, та провести виконавчі дії відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

На даний час рішення суду рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 25.03.2005 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 щодо усунення перешкод користуванні власністю, не виконано.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири розташованої за адресою : АДРЕСА_1 являється ОСОБА_8 приватної спільної власності розміром 1/3 від всієї квартири та ОСОБА_12 приватної спільної власності розміром 1/3 від всієї квартири.

Так як вищевказане нерухоме майно є об`єктом кримінально протиправних дій, відповідно, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження зазначеного вище державного майна на нього необхідно накласти арешт.

Матеріали досудового розслідування свідчать про існування у даному випадку обставин, які підтверджують, що незастосування заборони відчуження та заборони розпорядження зазначеного вище нерухомого майна може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження чи настання інших наслідків, що можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У даному випадку, невжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, призведе до втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, а також призведе до втрати доказів у кримінальному провадженні, а тому потреби досудового розслідування на цій стадії кримінального провадження, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як накладення арешту на майно.

Посилаючись на вищевикладені обставини, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить розглянути клопотання за його відсутності, додаткових пояснень до клопотання не має.

Вивчивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Враховуючи, що з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 , заявник у кримінальному провадженні №0000009 від 13.02.2019 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, є власником 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та в матеріалах клопотання відсутні відомості щодо вчинення будь-яких протиправних щодо позбавлення заявника права власності на 1/3 частину вищевказаної квартири, у зв`язку з чим клопотання слідчого є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі лейтенанта поліції ОСОБА_3 , відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1