ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1658/19 Справа № 188/1266/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000400 від 21 липня 2018 року за апеляційними скаргами прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, має двох малолітніх дітей, освіта середня, не працює, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, і призначено покарання у виді арешту на строк три місяці.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог закону.
Цим вироком умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 296 КК України за ознаками хуліганства, грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а його таким, що підлягає кримінальному покаранню.
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, ОСОБА_7 20.07.2018 року приблизно о 12.00 годині, точний час не встановлено, на власному автомобілі марки ВАЗ 21063 державний номерний знак НОМЕР_1 , проїжджаючи по вул. Миру в смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області помітив, що навпроти воріт домоволодіння № 152 по вул. Миру в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області знаходиться автомобіль марки ВАЗ 21013 державний номерний знак НОМЕР_2 , який він впізнав як автомобіль ОСОБА_10 , у якому ОСОБА_10 перебував на місці водія.
ОСОБА_7 , керуючись хуліганськими намірами, з мотивів явної неповаги до суспільства, зупинивши свій автомобіль навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_11 , вийшов зі свого автомобіля та підійшов до автомобіля ОСОБА_10 , відчинивши водійські дверцята, де сидів ОСОБА_10 .. ОСОБА_7 реалізуючи свій умисел, направлений на вчинення хуліганських дій, використовуючи нікчемний привід, з хуліганських намірів, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи в своїй поведінці зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моралі, з особливою зухвалістю, умисно, обома руками обхопив шию ОСОБА_10 та ривком рук витягнув ОСОБА_10 з належного йому автомобіля. Внаслідок чого ОСОБА_10 впав на землю правим боком.
Після чого, ОСОБА_7 з хуліганських намірів, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи в своїй поведінці зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моралі, з особливою зухвалістю, умисно, шляхом ривка, руками пошкодив контактну групу автомобіля марки ВАЗ 21013 державний номерний знак НОМЕР_2 , належного ОСОБА_10 .
ОСОБА_10 , піднявшись із землі, та побачивши пошкоджену проводку свого автомобіля, запитав у ОСОБА_7 чому останній чинить з ним бійку та навіщо пошкодив контактну групу авто. Почувши це, ОСОБА_7 , не надавши відповіді, із хуліганських намірів, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи в своїй поведінці зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моралі, з особливою зухвалістю став ображати ОСОБА_10 брутальною лайкою та умисно наніс ОСОБА_10 один удар у грудну клітку ліворуч.
Після чого ОСОБА_10 побіг до подвір`я домоволодіння, яке розташоване за вказаною адресою, де біля вхідних дверей його наздогнав ОСОБА_7 , який почав обома руками душити ОСОБА_10 та, не відриваючи рук від шиї останнього, вдарив ОСОБА_10 головою об вхідні двері будинку.
У цей момент із будинку домоволодіння АДРЕСА_2 , почувши, що за межами будинку відбувається якийсь конфлікт, стали виходити ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які в цей час перебували у гостях у ОСОБА_14 , що наймав це житлове приміщення у ОСОБА_11 .
Побачивши цих осіб, ОСОБА_7 відпустив ОСОБА_10 , та, продовжуючи свої хуліганські дії, умисно, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, почав ображати їх нецензурною лайкою та погрожувати їм фізичною розправою. Далі ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 та почав плювати в ОСОБА_10 та ображати останнього нецензурною лайкою. Згодом ОСОБА_7 почав знову ображати ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а в подальшому намагався вдарити рукою ОСОБА_12 .
Після чого ОСОБА_7 сів до власного автомобіля та поїхав у невстановленому напрямку. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , злякавшись повернення ОСОБА_7 , та з метою сховатись від подальших хуліганських дій стосовно них, зайшли всередину будинку домоволодіння ОСОБА_11 , розташованого за вказаною адресою.
ОСОБА_10 не встиг зайти до будинку, бо телефонував до поліції та своїй матері ОСОБА_15 . В цей час ОСОБА_7 , повернувшись на своєму автомобілі до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , вийшовши зі свого автомобіля, продовжуючи грубо порушувати громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно, з метою налякати присутніх, проявляючи особливу зухвалість, підійшов до ОСОБА_10 та вдарив його 2 рази долонею руки по обличчю, погрожуючи йому фізичною розправою. Після чого сів у власний автомобіль та поїхав у невідомому напрямку.
Внаслідок хуліганський дій ОСОБА_7 ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у виді: садна правої половини лобної ділянки, правої щоки, синців правого надпліччя, шиї: ліворуч на рівні середньої третини грудино - ключично - сосцевидного м`язу, передньої поверхні на рівні щитоподібного хряща, 4-5 міжреберних проміжків по середньо - ключичній лінії лівої половини грудної клітки, забій м`яких тканин нижньої третини зовнішньої поверхні правої гомілки. Ці тілесні ушкодження по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Хуліганські дії ОСОБА_7 продовжувалися у часі приблизно 30 хвилин, припинилися самі по собі та призвели до порушення спокою, перешкодили побуту і нормальному відпочинку громадян у обідній час, що супроводжувалося демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі та зневажливим ставленням до громадського порядку, ігнорування існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, добропристойності.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити свій вирок, згідно якого ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 5 років. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор, зазначає, що судом не було враховано всіх доводів прокурора щодо суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, всіх даних про особу обвинуваченого, який є хоча і не судимою особою, проте скоїв злочин з особливою зухвалістю і таку ж саму поведінку ОСОБА_7 демонстрував у залі суду, зневажливо ставлячись до учасників процесу. Також прокурор звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину не визнав в повному обсязі та не розкаявся.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник просить постановити ухвалу, якою скасувати вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року та направити справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник вказує, що слідчий СВ Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 жодного разу не направляв останньому копії процесуальних документів про призначення слідчого, групи прокурорів, якій здійснювали процесуальне керівництво даним провадження, чим позбавив сторону захисту можливості реалізувати своє право на захист, шляхом подачі заяв про відводи вказаним службовим особам. Зазначає, що поновити ці права під час судового розгляду вже неможливо, що повинно мати наслідком визнання всіх матеріалів даної справи недопустимим доказом.
На думку захисника, зазначені доводи залишились поза увагою суду першої інстанції, що є істотним порушенням вимог КПК України, та підставою для скасування вироку суду першої інстанції.
Окрім того, захисник зауважує, що суд першої інстанції провів судовий розгляд однобічно, з обвинувальним ухилом, не маючи наміру з`ясовувати всі обставини даного кримінального провадження, чим допустив неповноту судового розгляду.
Також вказує, що повідомлення про підозру та в подальшому обвинувальний акт погоджені не уповноваженим прокурором; висновки експерта № 137 та 139, слідчий експеримент сторона захисту вважає недопустимими доказами.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні журнали судових засідань, ознайомлення з матеріалами справи проводив неналежний суб`єкт, судом першої інстанції взагалі не зверталася увага на будь-які порушення права на захист допущені органом досудового розслідування.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у ній, апеляційну скаргу сторони захисту просив залишити без задоволення.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
При цьому згідно ч. 2,3 ст. 373 даного Кодексу якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Проаналізувавши зазначені норми КПК України, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, їх апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, наявні в матеріалах кримінальної справи, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що суд першої інстанції під час розгляду даного провадження зазначених вимог закону в цілому дотримався, розглянув вказане кримінальне провадження без таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку, виходячи з доводів апеляційних скарг, достатньо повно та об`єктивно встановивши обставини, що мають значення для кримінального провадження, дослідивши та оцінивши в основному у відповідності до вимог КПК України надані сторонами кримінального провадження докази та на підставі цього здійснивши обґрунтований та вмотивований висновок про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, правильно кваліфікувавши його дії та застосувавши закон про кримінальну відповідальність в тому числі і що стосується призначення покарання.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Доводи захисника ОСОБА_8 , викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Зокрема, безпідставними є доводи про істтне порушення норм процесуального права, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, про неповноту судового розгляду. Натомість слід зазначити, що у вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 , допитані потерпілий та свідки, показанням яких надана юридична оцінка.
Суд, дослідивши докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Так, вина ОСОБА_7 повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.
Зокрема з показів потерпілого ОСОБА_10 в судовому засіданні вбачається, що його та двох дівчат ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запросив на день народження ОСОБА_14 , який винаймав будинок по АДРЕСА_2 . Він під`їхав на своїй машині близько 12.00 год. до закритих воріт цього домоволодіння, відкрив ворота, щоб загнати свою машину у двір, але в цей час під`їхав автомобіль ОСОБА_7 , якого ОСОБА_10 до того знав, але неприязних стосунків між ними не було. ОСОБА_7 , нічого не пояснюючи, ухопив ОСОБА_10 рукою за шию і викинув з машини на землю, від чого ОСОБА_10 вдарився правим боком. Поки ОСОБА_10 піднімався, ОСОБА_7 вирвав дроти проводки під рулем автомобіля ОСОБА_10 . ОСОБА_7 почав ображати ОСОБА_10 брутальною лайкою, потім вдарив ногою у груди. ОСОБА_10 почав тікати у двір. ОСОБА_7 наздогнав його, схопив руками за шию і почав душити, потім штовхнув і ОСОБА_10 вдарився потилицею об стіну будинку. В цей час з будинку вийшла ОСОБА_12 , а за нею і ОСОБА_13 , які почали захищати ОСОБА_10 ОСОБА_7 ображав непристойною лайкою ОСОБА_12 , потім ОСОБА_13 і ОСОБА_10 . На останнього ОСОБА_7 почав плювати. Дівчата просили ОСОБА_7 , щоб він припинив плювати та ображати присутніх, той замахнувся на ОСОБА_12 , але не бив, далі сів в машину і поїхав. ОСОБА_10 зателефонував своїй матері і в поліцію, і в цей час повернувся ОСОБА_7 , і з будинку вийшла ОСОБА_12 .. ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 і вдарив його долонею руки два рази по обличчю, сказав від поліції йому нічого не буде, сів у свою машину і поїхав. Потім приїхали мати ОСОБА_10 і поліція, слідом за нею ОСОБА_7 . При поліції ОСОБА_7 продовжував ображати нецензурною лайкою ОСОБА_10 , його матір ОСОБА_15 , дівчат ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Пояснення потерпілого ОСОБА_10 повністю узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Так, свідок ОСОБА_12 пояснила, що її разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_10 запросив на день народження ОСОБА_14 і попросив щось приготувати, поки він на роботі. Приблизно о 12.00 годині ОСОБА_12 вийшла надвір і побачила, що під`їхав на своєму автомобілі ОСОБА_10 , він відкривав ворота, щоб загнати машину у двір. Хвилин через десять вона почула якийсь шум у дворі і знову вийшла з будинку. У дворі біля будинку ОСОБА_12 побачила ОСОБА_10 , який сидів навпочіпки, над ним стояв ОСОБА_7 , який наніс йому кілька ударів долонею руки по щоці, від яких ОСОБА_10 намагався захиститися і плювався кров`ю. ОСОБА_12 покликала на допомогу ОСОБА_13 . Разом вони звернулися до ОСОБА_7 , щоб він пояснив свої дії. Той відповів нецензурною лайкою. Потім ОСОБА_7 почав плювати на ОСОБА_10 , висловлювався на адресу присутніх непристойними словами, погрожував всім присутнім сексуальним насильством неприродним способом і знову вдарив рукою по щоці ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_7 сів у свою машину і поїхав. ОСОБА_10 зателефонував у поліцію і своїй матері. Коли приїхали мати ОСОБА_10 і поліція, ОСОБА_7 знову під`їхав і в присутності поліцейських знову ображав брутальною лайкою ОСОБА_10 та дівчат.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_14 , який знімає житло у домоволодінні, належному ОСОБА_17 і сплачує за нього її сину ОСОБА_18 , по АДРЕСА_2 , запросив її, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на свій день народження. Приблизно о 12 годині ОСОБА_12 вийшла з будинку надвір. Повернувшись через кілька хвилин, вона сказала, що ОСОБА_7 б`є ОСОБА_10 ОСОБА_13 і ОСОБА_12 разом вийшли з будинку і ОСОБА_13 побачила, що ОСОБА_10 сидить навприсядки і спльовує кров. Потім ОСОБА_7 став плювати на ОСОБА_10 , відповідав лаявся, погрожував всім присутнім сексуальним насильством неприродним способом. Далі ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 та вдарив долонею руки по щоці. На вимогу ОСОБА_7 , який сумнівався стосовно підстав перебування дівчат у будинку, вони зателефонували ОСОБА_14 , з яким ОСОБА_7 поговорив. ОСОБА_10 розповідав їм, що ОСОБА_7 безпричинно побив його, як тільки під`їхав і вирвав проводку біля руля автомобіля ОСОБА_10 . ОСОБА_13 бачила, що проводка дійсно обірвана. ОСОБА_10 зателефонував своїй матері та викликав поліцію. ОСОБА_7 приїхав ще раз і ображав ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , погрожував, щоб не давали свідчень поліції.
Крім того, суд надав належну оцінку і письмовим доказам, а саме:
- протоколу огляду належного потерпілому ОСОБА_10 автомобіля, в якому вирвана проводка під рулем (а.с. 16-17);
- висновку судово-медичної експертизи № 137 від 21.08.2018 року, за яким у потерпілого виявлено садна правої половини лобної ділянки, правої щоки, синці правого надпліччя, шиї: ліворуч на рівні середньої третини грудино - ключично -сосцевидного м`язу, передньої поверхні на рівні щитоподібного хряща, 4-5 міжреберних проміжків по середньо - ключичній лінії лівої половини грудної клітки, забій м`яких тканин нижньої третини зовнішньої поверхні правої гомілки (а.с 24-26).
- протоколу проведення слідчого експерименту від 15.08.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_10 та судово-медичного експерта ОСОБА_19 , з якого вбачається, що потерпілий у присутності понятих розказав та показав, як обвинувачений ухопив ОСОБА_10 рукою за шию і викинув з машини на землю, від чого ОСОБА_10 вдарився правим боком; ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_10 ногою у груди, бив ногою по нозі, рукою по обличчю,рукою по тулубу, потім вдарив ногою в пах, від болю ОСОБА_10 присів навпочіпки (а.с 29-35);
- висновку судово-медичної експертизи № 139 від 21.08.2018, за яким тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитися при такому механізмі їх утворення, який зазначений під час проведення слідчого експерименту від 15.08.2018 (а.с. 41-43).
Також судом першої інстанції перевірялися доводи обвинуваченого про те, що він захищав майно свої сестри від замаху на крадіжку з боку ОСОБА_10 , тому в його діях відсутній склад злочину і його слід виправдати.
Однак такі доводи спростовуються відсутністю доказів вчинення ОСОБА_10 будь-яких протиправних дій, крім того, судом було встановлено, що ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перебували у будинку, належному ОСОБА_11 на запрошення ОСОБА_14 , який наймав це житло у власника, власник будинку ОСОБА_17 не доручала ОСОБА_7 нагляд за своїм будинком у її відсутність, в цьому будинку проживав ОСОБА_14 , який сплачував за оренду житла сину власника ОСОБА_20 .
Відповідно до ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Хуліганство може полягати у застосуванні насильства (побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень) до потерпілих, знищенні або пошкодженні майна, безладній стрілянині, використанні сильнодіючих речовин з метою зірвати проведення масового заходу, проявах безсоромності, знущанні над безпорадними людьми тощо. Тобто хуліганство може виражатися у вчиненні діянь, які передбачені іншими статтями Особливої частини КК або КАП. Ознакою об`єктивної сторони хуліганства такі діяння стають з урахуванням місця, часу й обстановки, інших об`єктивних ознак, а також мотивів їх вчинення.
Зазначені вище дії обвинуваченого свідчать про те, що він вчинив саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена на підставі аналізу досліджених належних та допустимих доказів у їх достатній сукупності та взаємозв`язку, з чим і погоджується колегія апеляційного суду.
Щодо доводів захисника ОСОБА_8 про те, що слідчий СВ Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 жодного разу не направляв останньому копії процесуальних документів про призначення слідчого, групи прокурорів, якій здійснювали процесуальне керівництво даним провадження, чим позбавив сторону захисту можливості реалізувати своє право на захист, шляхом подачі заяв про відводи вказаним службовим особам, то слід зазначити наступне.
Так, чинним законодавством не передбачено направлення копій документів про призначення слідчого чи групи прокурорів.
Однак, відповідно до п. 15 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення.
Керуючись ч. 1 ст. 221 КПК України, згідно якої слідчий, прокурор зобов`язані за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник мали можливість скористатись своїм правом та звернутись до слідчого чи прокурора з відповідним клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження для отримання інформації про призначення слідчого, групи прокурорів для захисту своїх прав.
Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений відмовився від отримання повідомлення про підозру, обвинувального акту, давати пояснення та знайомитись з матеріалами справи.
Під час досудового розслідування обвинувачений надав заяву про залучення державного захисника (а.с. 69), та йому було призначено захисника з центру надання вторинної безоплатної допомоги, а тому колегія суддів вважає, що останній скористався своїм правом на захист.
Щодо доводів захисника про те, що повідомлення про підозру та в подальшому обвинувальний акт погоджені не уповноваженим прокурором, то колегія суддів вважає необхідним зауважити, що під час відкриття матеріалів кримінального провадження, у порядку ст. 290 КПК України, сторона захисту не оспорювала повноваження прокурора ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000400, крім того, стороною захисту не оспорювались повноваження прокурора й під час судового розгляду, а тому, на думку колегії суддів, не вбачаються підстави для сумніву в законності повноважень прокурора ОСОБА_9 який приймав участь під час судового розгляду у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 .
Також не заслуговують на увагу доводи захисника щодо недопустимості як доказу висновків експерта № 137 та 139, через те, що обвинуваченому вони стали відомі тільки під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, оскільки відповідно до протоколів ознайомлення з ухвалою про призначення експертизи від 31.08.2018 року (т. 1, а.с. 23, 40) та протоколом ознайомлення з висновком експерта від 31.08.2018 року (т. 1 а.с. 27) обвинувачений ОСОБА_7 відмовився від ознайомлення з ними.
Щодо складання протоколу про проведення слідчого експерименту неуповноваженим слідчим ОСОБА_21 , слід зазначити, що в матеріалах кримінального провадження міститься витяг з ЄРДР, відповідно до якого слідчими у даному кримінальному провадженні визначено ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , а тому доводи захисника в цій частині є необґрунтованими.
Щодо доводів захисника про те, що доручення прокурора щодо доступу до матеріалів досудового розслідування даного кримінального провадження не оформлене належним чином слід зазначити наступне.
Право обвинуваченого на відкриття матеріалів кримінального провадження та ознайомлення з ними було забезпечено шляхом повідомлення його у відповідності до ст. 290 КПК України про відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження та надано доступ до матеріалів кримінального провадження для ознайомлення, однак останній відмовився від підпису в зазначених повідомленні та протоколі, а також відмовився від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (т. 1 а.пр. 78), тому факт того, що доручення не було підписано прокурором не можуть бути підставою для скасування судового рішення в цілому.
Щодо доводів захисника про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні журнали судових засідань за 11.01.2019, 28.01.2019, 11.02.2019, 28.02.2019, 18.03.2019, 25.03.2019 слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 103 КПК України, процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися у протоколі, на носії, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії, у журналі судового засідання.
В матеріалах кримінального провадження наявний диск з записом судових засідань за вказані дати (т. 2 а.с. 80), а тому, колегія суддів вважає, що це не є грубим порушенням норм чинного законодавства та не є істотною умовою для скасування судового рішення.
Інші доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Таким чином колегія суддів вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, усі надані стороною обвинувачення докази досліджені та оцінені у відповідності до положень ст. 94 КПК України та зроблено законний та обґрунтований висновок про визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні правопорушення за ч.1 ст. 296 КК України.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання та вирок суду в цій частині, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Як вбачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання,
Отже, при встановлених судом першої інстанції обставинах, на переконання колегії суддів, суд з дотриманням принципу гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дійшов законного та обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді арешту у межах санкції інкримінованої йому статті, що відповідає меті та принципам призначення покарань.
Доводи апеляційної скарги прокурора, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не було враховано всіх доводів прокурора щодо суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, всіх даних про особу обвинуваченого, який є хоча і не судимою особою, проте скоїв злочин з особливою зухвалістю і таку ж саму поведінку ОСОБА_7 демонстрував у залі суду, зневажливо ставлячись до учасників процесу. Також прокурор звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину не визнав в повному обсязі та не розкаявся, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ці обставини були відомі суду першої інстанції та дістали належну оцінку, з якою апеляційний суд погоджується та вважає, що вказані обставини у сукупності не обґрунтовують необхідності призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, що в свою чергу виключає підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Призначене покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції, з огляду на вищенаведене, в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, й є пропорційним і відповідає тяжкості злочину та не становить «особистий і надмірний тягар для особи», та відповідає правовим позиціям рішень Європейського суду з прав людини (Ізмайлов проти Росії п.38 рішення від 16.10.2008 року), тому підстав вважати його м`яким, не має.
Отже, апеляційний суд не знаходить підстав для обрання більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді обмеження волі з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі прокурора, оскільки покарання призначено з дотриманням вимог кримінального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4