Справа № 199/2552/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.05.2019 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Амур-Нижньодніпровського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання по закінченню строку випробування,
за участю: прокурора ОСОБА_5 , представника органу пробації ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 засуджений 20.04.2016 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з іспитовим строком на 3 роки. Відповідно до подання засуджений за час іспитового строку, який закінчився 20.04.2019, 4 рази притягався до адміністративної відповідальності, а також на цей час обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, матеріали кримінального провадження перебувають в Амур-Нижньодніпровському районному суді міста Дніпропетровська.

Як зазначено у поданні органу пробації станом на 22.04.2019 вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не доведена, а іспитовий строк відносно останнього закінчився 20.04.2019.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , представник органу пробації ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_4 підтримали подання.
Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали подання та особову справу, суд вважає можливим звільнити засудженого від покарання по закінченню іспитового строку, виходячи з наступного.
ОСОБА_4 засуджений 20.04.2016 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 3 роки.
Засуджений ОСОБА_4 за час іспитового строку покладені на нього судом обов`язки у відповідності до ст. 76 КК України виконував, за місцем проживання характеризується задовільно.
Відповідно до матеріалів подання 20.02.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000451 від 20.02.2018.
У відповідності до повідомлення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20.05.2019 кримінальне провадження за ч. 2 ст. 307 КК України відносно ОСОБА_4 перебуває в провадженні суду, проте не розглянуто.
За таких обставин слід зазначити, що зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України слідує, що через використання словосполучень «не вчинить нового злочину» та «виконає покладені на нього обов`язки», випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є не вчинення засудженим у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ч. 1 ст. 17 КПК України вважається невинуватою.
Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.
Принцип презумпції невинуватості закріплений також у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29.06.2004 № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України.
Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.
Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція), а також у рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.
Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.
З огляду на наведене вище, а також враховуючи, що відсутність у положеннях ч. 3 ст. 75, ч. 1 ст. 78 КК України, ч. 2 ст. 165 КВК України модального слова «може» свідчить, що згадані норми мають імперативний (зобов`язуючий) характер, представник органу з питань пробації після закінчення іспитового строку має звернутися з поданням про звільнення від відбування покарання, а суд, відповідно, ухвалити рішення про таке звільнення, якщо засуджений протягом цього строку виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, що повинно бути встановлено виключно обвинувальним вироком суду.
Таким чином, приймаючи до уваги, що на цей час Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська по кримінальному провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України обвинувальний вирок не ухвалений, враховуючи, що з часу закінчення іспитового строку, тобто з 20.04.2019, пройшов один місяць і за цей час вина ОСОБА_4 у вчиненні нового злочину під час іспитового строку не доведена, подання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання по закінчення іспитового строку підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Подання начальника Амур-Нижньодніпровського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання по закінченню строку випробування задовольнити.
На підставі ч. 1 ст. 78 КК України, ч. 2 ст. 165 КВК України звільнити ОСОБА_4 від покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20.04.2016, по закінченню іспитового строку.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.
Суддя: ОСОБА_1