Справа № 139/387/19
Провадження № 1-кп/127/374/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, відомості про яке внесені 17 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016,-
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.
Прокурор ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просив суд постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття та повернення обвинувального акту не вбачає. В судове засідання просив викликати учасників судового провадження.
Представник потерпілого ОСОБА_10 підтримала думку прокурора.
Захисник ОСОБА_9 не заперечував щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту. Окрім того, захисник просив суд долучити до матеріалів кримінального провадження заперечення відносно ухвали Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 01.04.2019 року (справа №139/305/19) про відмову в залученні експерта для проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника ОСОБА_9 .
Захисник ОСОБА_8 вважав за неможливе призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, оскільки він не відповідає вимогам КПК України. Зазначену позицію та мотиви, захисник висловив у письмовому клопотанні, яке долучив до матеріалів кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника ОСОБА_8 .
Заслухавши думку прокурора, обвинувачених, захисників та представника потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Вимоги до обвинувального акту визначені ст. 291 КПК України, а їх недотримання прокурором є безумовним порушенням права обвинуваченого на захист.
У відповідності до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Так, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Таким чином, з положень наведених статей кримінального процесуального закону вбачається, що обвинувальний акт повинен узгоджуватись з положеннями ст. ст. 91, 277 КПК України.
Суд звертає увагу, що поняття викладу в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акту.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.
Разом з тим, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказаним вимогам закону не відповідає. Зі змісту обвинувального акта, складеного у кримінальному провадженні за ознаками вчинення ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 КК України та ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України вбачається, що в порушення вимог ст. 291 КК України не містить необхідних фактичних обставин скоєння злочинів, інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зокрема місця та часу скоєння злочинів.
Крім того, виклад інкримінованих підозрюваним діянь має бути гранично конкретизований, це означає, що у формулюванні кримінального правопорушення повинні включатися всі ті дії (бездіяльність), які відповідають опису об`єктивної сторони кримінального правопорушення, однак з обвинувального акту не вбачається, які саме об`єктивні дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , були направленні на привласнення та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання своїм службовим становищем, що вчинене в особливо великих розмірах.

З аналізу цих вимог кримінального процесуального закону, формулювання обвинувачення, яке зазначається в обвинувальному акті повинно містити місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, а також вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Як вбачається з обвинувального акту, в ньому не зазначено місце вчинення злочину з ідентифікацією вулиці, району, міста, а за такого він не містить викладу фактичних обставин щодо місця вчинення злочину, що є порушенням п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.
Оскільки, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичний обставин справи та формулювання обвинувачення, яке повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. В такому випадку, відсутність в обвинувальному акті формулювання чіткого обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього, а тому відсутність у обвинувальному акті чіткого формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення. Вказане безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.
Права обвинуваченого на захист гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.
Проте, в обвинувальному акті, у формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_6 , відсутнє точне формулювання правової кваліфікації, кожного кримінального правопорушення, а саме, що стосується першого епізоду (за ч. 5 ст. 191 КК України), зокрема її об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак. Натомість наявне тільки посилання на окрему статтю та її частину, без зазначення об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак, тобто обвинуваченого ОСОБА_6 не повно і не детально проінформовано про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Зокрема, з обвинувального акту, з формулювання обвинувачення слідує, що досудовим слідством дії ОСОБА_6 , по першому епізоду, кваліфіковано за ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: привласнення та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання своїм службовим становищем, що вчинене в особливо великих розмірах (сторінка обвинувального акту №18, п`ятий абзац), хоча пред`явлене формулювання обвинувачення вказує на те, що: «… ОСОБА_6 являючись директором Приватного підприємства «Технодорбуд» та будучи службовою особою, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, діючи умисно, достовірно знаючи про те, що об`єми та вартість виконаних будівельних робіт по капітальному ремонту вулиці Комарова та частини вулиці Соборна (колишня Леніна) в смт. Муровані Курилівці не відповідають об`ємам та вартості робіт, що зазначені в акті № 1 та акті № З приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року (форма КБ-2в), шляхом зловживання своїм службовим становищем, діючи у надані йому повноваження надав до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області акт № 1 та акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року (форма КБ-2в), внаслідок чого ПП «Технодорбуд», як підряднику, змовником Мурованокуриловецькою селищною радою Вінницької області зайво переховано бюджетні кошти в сумі 905098 грн. 84 коп., які в подальшому було привласнено.» (четвертий абзац, цієї ж сторінки обвинувального акту).
Відповідно до коментованої статті 191 КК України, суб`єктом привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем може бути лише службова особа.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 191 КК України може бути вчинена у формі:
-привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало у її віданні;
-розтрата такого майна зазначеного особою;
-привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особо своїм службовим становищем;
Натомість з формулювання обвинувачення вбачається, що органом досудового розслідування, дії ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191 КК України, кваліфіковано, як привласнення та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання своїм службовим становищем, що вчинене в особливо великих розмірах, тобто без зазначення обов`язкової кваліфікуючої ознаки службова особа.
Таким чином, формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_6 не відповідає зазначеній правовій кваліфікації його дій.
Наведене порушення вимог чинного законодавства не може бути усунено в ході судового розгляду шляхом внесення змін до обвинувачення у відповідності до ст. 338 КПК України, оскільки зміна обвинувачення може відбуватись лише у двох формах: у формі перекваліфікації кримінального правопорушення за статтею або частиною статті закону про кримінальну відповідальність іншою, ніж було вказано в обвинувальному акті (тобто, зміна правової кваліфікації), та у формі вилучення обвинувачення за певною статтею (зміна обсягу обвинувачення); не може таку не конкретність обвинувачення усунути і суд, оскільки у відповідності до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за виключенням зміни правової кваліфікації, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.
Адже відповідно до ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Таким чином, відсутність належного викладення формулювання конкретного обвинувачення та правової кваліфікації дій особи в обвинувальному акті, може істотно вплинути на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та порушення права на захист обвинуваченого.
Недотримання вказаних вимог закону при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; а також виключає можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.
Крім того, правова кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191 КК України з викладених в обвинувальному акті фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення, суттєво відрізняється, хоча стосується однієї і тієї ж самої особи та події (сторінка обвинувального акту №12 та №18 відповідно).
Окрім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення.
Згідно доданого до обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000016, встановлено, що в розділі № І «Проведені в ході досудового розслідування процесуальної дії:» порядковому номері 1 «Внесено відомості до ЄРДР за №0000016», не зазначено часу проведення даної процесуальної дії (а.с. 22).
У зв`язку з чим, судом встановлено, що при складанні слідчим реєстру матеріалів досудового розслідування, не дотримано вимог п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України.
Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим обвинувальний акт та додані до нього матеріли підлягають поверненню прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України для усунення допущених недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 291 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, відомості про яке внесені 17 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 повернути прокурору Могилів-Подільської місцевої прокуратури.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: