Ухвала

26 червня 2019 р.

м. Київ

Справа № 754/16891/18
Провадження № 51-3152 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007562 щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у місті Києві, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 15 серпня 2017 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в сумі 1700 грн.; ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року штраф замінено на 100 годин громадських робіт,
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду від 13 грудня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ч. 185 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі статей 71, 72 КК України ОСОБА_5 частково приєднано до покарання за вказаним вироком невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року, та призначено остаточне покарання у виді 2 років і 10 днів позбавлення волі.
На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробувальним строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Вирішено питання щодо процесуальних витрат.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року вирок місцевого суду змінено в частині призначеного покарання, виключено з резолютивної частини вироку рішення про призначення покарання ОСОБА_5 на підставі статей 71, 72 КК України.
Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ч. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробувальним іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 01 вересня 2018 року приблизно о 20.30 год. знаходячись біля ТРЦ «ПРОСПЕКТ» по вул. Г. Хоткевича, 1-В, у м. Києві, діючи повторно, таємно викрав належне ОСОБА_6 майно, а саме велосипед вартістю 5900 грн., чим завдав потерпілому майнову шкоду на вказану суму.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що положення ст. 75 КК України до ОСОБА_5 застосовано неправильно, що в свою чергу призвело до м`якості призначеного йому покарання. Необхідним і достатнім для виправлення засудженого вважає призначення йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. Крім цього, прокурор вказує на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, оскільки суд, на його думку, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування положень ст. 75 КК України.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Стосовно доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 ККУкраїни особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також визначити можливість виправлення засудженого без відбування покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання та звільнення від його відбування ґрунтується на наведених вимогах закону.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_5 покарання, суди належним чином врахували тяжкість вчиненого злочину, який згідно з положеннями ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, працює, його вік, ставлення до вчиненого.
Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд призначив ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Разом із тим, зваживши на відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд визнав пом`якшуючою обставиною щире каяття і дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без позбавлення чи обмеження волі, а тому на підставі ст. 75 ККУкраїни звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, який є достатнім для того, щоб ОСОБА_5 в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Призначене ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень статей 75, 76 ККУкраїни відповідає вимогам ст. 65 ККУкраїни, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Підстав вважати, що судом неправильно було застосовано положення ст. 75 КК України, що призвело до призначення явно несправедливого покарання через м`якість, колегія суддів не убачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі прокурора.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляції прокурора щодо можливості застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення вирок суду першої інстанції змінив в частині призначеного покарання, а саме виключив з резолютивної частини рішення про призначення покарання на підставі статей 71, 72 КК України.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПКУкраїни.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3