ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/406/19 Справа № 212/1962/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269 від 06 лютого 2018 року, за апеляційними скаргами прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області громадянина України, який мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 05 лютого 2018 року приблизно о 23:00 годині, знаходячись поблизу зупинки громадського транспорту «Універмаг» по вулиці Ватутіна в Покровському районі м. Кривого Рогу, познайомився з ОСОБА_10 , яка в процесі спілкування запросила його до приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в якій тимчасово проживала разом з власником даного житла ОСОБА_11 , винаймаючи у нього одну з трьох вільних кімнат квартири.
По прибуттю до квартири за вказаною адресою ОСОБА_6 познайомився з ОСОБА_11 та з його дозволу і дозволу ОСОБА_10 залишився до ранку гостювати у зазначеному помешканні, де спільно з вказаними особами вживав спиртні напої та заночував.
Протягом наступного дня 06.02.2018 вказані особи продовжили вживати спиртні напої в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_3 , після чого 06.02.2018 приблизно о 13:40 годині за пропозицією ОСОБА_6 вирішили вийти прогулятись на вулицю.
Збираючись на вулицю, ОСОБА_6 , виявивши відсутність наявного при ньому цінного майна, у викраденні якого запідозрив ОСОБА_10 , і з цього приводу почав пред`являти претензії ОСОБА_11 , як її приятелю та власнику житла.
На вказаному ґрунті між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 в приміщенні коридору між кухнею та прихожою кімнатою вказаного вище житла відбулася сварка, в процесі якої у ОСОБА_6 склалася особиста неприязнь до ОСОБА_11 та раптово виник умисел на спричинення ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень за вказаних мотивів. Діючи з цією метою, ОСОБА_6 взяв з поверхні столу встановленого в кухні зазначеного помешкання кухонний ніж, та таким чином підшукав собі знаряддя злочину.
Утримуючи підшуканий ніж у правій руці, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повернувся до ОСОБА_11 , який продовжував знаходитись в приміщенні міжкімнатного коридору квартири АДРЕСА_3 та, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів гострої неприязні до нього, приблизно о 13.45 годині 06.02.2018 умисно завдав потерпілому ОСОБА_11 , який стояв звернутим до нього обличчям, один удар клинком даного кухонного ножа в область живота, спричинивши останньому тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, після чого ОСОБА_6 припинив свої злочинні дії та залишив вказане житло.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вирок змінити, визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування з випробуванням.
Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_6 вказує на те, що суд не дослідив належним чином пояснення свідків вчинення злочину. Обвинувачений зауважує, що суд необґрунтовано залишив поза увагою його клопотання про виклик свідка ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 та формально дослідив звукозаписи допитів цих осіб, проведених в порядку ст. 225 КПК України. На переконання ОСОБА_6 , ці пояснення не можна взяти до уваги, оскільки вони надані під дією наркотичних засобів, про що свідчить повільна мова, а також поведінка свідка та потерпілого, яка не відповідає обстановці. Окрім того, поза увагою залишилось й те, що відеофіксація допиту не була обов`язковою на час проведення процесуальних дій, що ставить під сумнів допустимість цього доказу. До того ж, стороною обвинувачення не доведено наявність жодної з підстав, яка є умовою для проведення допиту в порядку ст. 225 КПК України. Поряд із цим, на думку обвинуваченого, суд не надав належної оцінки також і його поясненням та не врахував, що потерпілий здійснював напад на нього з ножем, внаслідок чого дії останнього сприймались ним як реальна загроза життю, яку він намагався відвернути. Окрім наведено, ОСОБА_6 посилається на невідповідність вироку вимогам ст. 374 КПК України щодо формулювання обвинувачення та статті, що передбачає відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого він визнається.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор з наведеними обвинуваченим доводами не погоджується. Прокурор вважає, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України повністю підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами, яким суд надав належну оцінку. Посилання обвинуваченого на порушення судом порядку проведення допиту свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 , на переконання прокурора, є необґрунтованим, оскільки допит цих осіб слідчим суддею відповідає положенням ст. 225 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвали новий вирок, яким ОСОБА_6 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на те, що кваліфікація дій та винуватість засудженого за ч.1 ст.121 КК України не оскаржується, однак вирок щодо ОСОБА_6 має бути скасовано на підставі ст.ст. 409, 414 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Вважає, що суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставини, що обтяжують покарання, необґрунтовано призначив обвинуваченому покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 121 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченого та його захисника, які підтримали скаргу сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вирок, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг.
Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями:
- обвинуваченого, який хоча і не визнав свою вину у повному обсязі, однак засвідчив наведені у вироку обставини провадження, за виключенням механізму завдання потерпілому тілесних ушкоджень, посилаючись на те, що його дії були лише необхідною обороною;
- допитаного в порядку ст. 225 КПК України потерпілого ОСОБА_11 , який вказав, що ОСОБА_6 , звинувативши його у крадіжці телефону, в той час коли він намагався виштовхнути його з приміщенні квартири, зненацька схопив кухонний ніж зі столу та завдав йому одного удару в ділянку черевної порожнини, а ОСОБА_10 , побачивши це, намагалася захистити його, відштовхуючи ОСОБА_6 ;
- допитаної в порядку ст. 225 КПК України свідка ОСОБА_10 , згідно з якими вона вийшла з квартири, почала спускатися сходами, але не дочекавшись ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_6 , вирішила повернутися до квартири. Коли вона повернулася в квартиру, то побачила в коридорі ОСОБА_11 і ОСОБА_6 , який попросив її забрати з кімнати його сумку, вона пішла до кімнати і повернувшись до коридору, побачила ОСОБА_11 , який стояв в напівзігнутому положенні та тримався за живіт, а в руках ОСОБА_6 вона побачила кухонний ніж. Зрозумівши, що ОСОБА_6 наніс ОСОБА_11 удар ножем, почала виштовхувати ОСОБА_6 та відбирати в нього ніж.
Окрім того, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема:
- витягом з кримінального провадження № 0000269 про те, що 06.02.2018 до ЄРДР було внесено повідомлення про те, що 06.02.2018 о 14 годині 37 хвилин до чергової частини Покровського ВП надійшло повідомлення від 102 про те, що за адресою АДРЕСА_2 , потерпілому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 нанесені тяжкі тілесні ушкодження. Діагноз: колото-різане поранення передньої черевної стінки з проникненням в черевну порожнину, пошкодження тонкої кишки, брижі сигмовидної кишки, перетин прямого м`язу черева, внутрішньочеревна кровотеча, шок ІІ-ІІІ ступеню /т.1, а.к.п. 45/;
- протоколом огляду місця події від 06.02.2018 з фототаблицею, складеним в присутності двох понятих та за участю власника приміщення ОСОБА_10 та спеціаліста ОСОБА_12 в квартирі АДРЕСА_3 , яким зафіксована обстановка місця події, розташування в квартирі меблів. При огляді вилучено речові докази, зокрема, предмети схожі на ніж в кількості 6 штук, сліди пальців рук з поверхні скляної пляшки з-під вина, 3 сліди пальців рук з поверхні пластикової пляшки з-під пива /т.1 а.к.п. 49-54/;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 07.02.2018, згідно з яким серед чотирьох пред`явлених для впізнання осіб чоловічої статті свідок ОСОБА_10 в присутності двох понятих за зовнішнім оглядом та особливостями рисами обличчя вказала на ОСОБА_6 , який стояв на місці під № 2, вказавши, що саме цей чоловік 06.02.2018 приблизно о 14.00 години, спричинив ножове поранення ОСОБА_11 /т.1, а.к.п. 64-65/;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 07.02.2018 з фото таблицею, згідно з яким в присутності двох понятих свідок ОСОБА_10 впізнала серед 4 ножів, пред`явлених на впізнання, ніж під № 3, який був в руці у малознайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_13 06.02.2018 і яким спричинені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 /т.1, а.к.п. 66-68/;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08.02.2018, згідно з яким серед чотирьох пред`явлених для впізнання фотокарток із зображеннями осіб чоловічої статті потерпілий ОСОБА_11 за зовнішнім виглядом, особливостями обличчя, вказав на фотокартку № 3 із зображенням ОСОБА_6 , вказавши, що саме він 06.02.2018 приблизно о 14.00 год. спричинив йому ножове поранення /т.1, а.к.п. 84-85/;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.03.2018 з фототаблицею, в ході проведення якого в присутності двох понятих та за участю спеціаліста лікаря СМЕ ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_15 та підозрюваного ОСОБА_6 , останній розповів про обставини завдання потерпілому тілесних ушкоджень внаслідок необхідної оборони /т.1, а.к.п. 164-166/;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.03.2018, в ході проведення якого в присутності двох понятих та за участю спеціаліста лікаря СМЕ ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_11 , останній розповів та показав, обставини завдання йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 /т.1, а.к.п. 167-169/;
- висновком експерта № 362 від 19.03.2018, складеного за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно якого у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення живота з ушкодженням тонкого кишковика, великого сальника, брижі сигмовидної кишки, травматичний шок 2-3 ст. За своїм характером виявлене ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Ушкодження виникло від ударної дії плаского колюче-ріжучого предмету, типу клинка ножа, або ж іншого предмету з такими ж властивостями. Тілесні ушкодження виникло від одноразової дії травмуючого предмету в область передньої черевної стінки в направленні спереду-назад. В момент утворення тілесного ушкодження потерпілий був звернений передньою поверхнею тулуба в сторону напрямку дії травмуючого предмету. Напрямок дії травмуючого предмету в конкретному випадку був спереду-назад в область передньої черевної стінки. Давність виявленого ушкодження може відповідати 06.02.2018 /т.1, а.к.п. 173-175/;
- протоколом огляду предмету від 12.03.2018 з фототаблицею, згідно якому за участі двох понятих та спеціаліста ОСОБА_17 були оглянуті кухонні ножі, вилучені 06.02.2018 з приміщення квартири АДРЕСА_3 /т.1, а.к.п. 190-192/.
Надаючи оцінку цим доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Суд вважає ці докази достатніми для доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Разом із цим, оцінюючи доводи обвинуваченого щодо правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів зазначає таке.
Так, не погоджуючись з фактичними обставинами провадження, ОСОБА_6 вказує на те, що його дії були необхідною обороною.
Між тим наведені обставини повністю спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_10 .
Так, потерпілий ОСОБА_11 вказав на те, що перебуваючи між кухнею та коридором на відстані витягнутої руки від ОСОБА_6 , звернутим до нього обличчям, він намагався виштовхнути останнього з приміщенні квартири, і в цей час ОСОБА_6 зненацька схопив кухонний ніж зі столу та завдав йому одного удару в ділянку черевної порожнини. Коли ОСОБА_10 побачила як ОСОБА_6 наніс удар ножем, вона намагалася захистити його, відштовхуючи ОСОБА_6 .
В свою чергу, свідок ОСОБА_10 зазначила, що вона вийшла з квартири, почала спускатися сходами, але не дочекавшись ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_6 , вирішила повернутися до квартири. Коли вона повернулася в квартиру, то побачила в коридорі ОСОБА_11 і ОСОБА_6 , який попросив її забрати з кімнати його сумку, вона пішла до кімнати і повернувшись до коридору, побачила ОСОБА_11 , який стояв в напівзігнутому положенні та тримався за живіт, а в руках ОСОБА_6 вона побачила кухонний ніж. Зрозумівши, що ОСОБА_6 наніс ОСОБА_11 удар ножем, почала виштовхувати ОСОБА_6 та відбирати в нього ніж, однак ОСОБА_6 кинув ніж та вибіг з квартири, а вона побігла до сусідів викликати швидку та поліцію. Окрім цього, потерпілий та свідок вказали на наявність конфлікту, який був зумовлений зникненням телефону ОСОБА_6 , а також відмовою ОСОБА_10 вступити з ним у інтимні відносини.
Колегія судді звертає увагу на те, що висновком експерта № 362 від 19.03.2018 підтверджено, що тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути при механізмі, на який вказав, потерпілий під час проведення слідчого експерименту.
Посилання обвинуваченого на порушення вимог ст. 225 КПК України також не заслуговують на увагу.
Так, згідно з вимогами ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
У відповідності з вимогами ст. 225 КПК України, у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого, їх тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит свідка чи потерпілого здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворого свідка, потерпілого в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.
Як видно з матеріалів провадження, проведення допиту свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 в порядку ст. 225 КПК України зумовлено тим, що вони ведуть аморальний спосіб життя, не мають постійного місця проживання та реєстрації, що не уможливлює їх виклик у судове засідання.
Отже, на переконання колегії суддів, органом досудового розслідування ці обставини вірно визнані такими, що унеможливлюють допит цих осіб у суді, що свідчить про допустимість досліджених судом доказів, здобутих в порядку ст. 225 КПК України.
З урахуванням наведених обставин, суд не знаходить підстав визнати обґрунтованими доводи обвинуваченого та приходить до висновку про законність вироку в цій частині.
Отже, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину доведена та вірно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Поряд і цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.
Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, не має зареєстрованого місця мешкання, на обліку у лікаря психіатра не перебував та не перебуває, перебував на обліку у лікаря нарколога з квітня 1992 року з приводу вживання алкоголю із шкідливими наслідками, в липні 1993 року знятий з обліку, не одружений, не працює.
Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не встановив та в якості таких, що в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують, визнав рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, не встановив підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України та призначив обвинуваченому покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.
Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, хоча і призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, однак не надав належної оцінки обставинам, що на нього впливають.
Так, суд повною мірою не врахував, що обвинувачений раніше судимий, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння.
Окрім того, поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений під час судового розгляду свою вину визнав частково та у вчиненому не розкаявся.
Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин, призначене ОСОБА_6 покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, не буде справедливим та не відповідатиме його меті виправленню та попередженню вчинення обвинуваченим нових злочинів.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, не має зареєстрованого місця мешкання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебував на обліку у лікаря нарколога з квітня 1992 року з приводу вживання алкоголю із шкідливими наслідками, в липні 1993 року знятий з обліку, не одружений, не працює.
Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Обставинами, які в силу вимог ст. 67 КК України покарання обтяжують, суд вважає рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, але в більшому розмірі, ніж визначено судом першої інстанції, що відповідатиме його особі та сприятиме виправленню.
Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення й скасування вироку щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання з ухваленням нового, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4