Провадження № 1-кс/638/3279/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 при розгляді кримінального провадження № 638/7827/19 за обвинуваченням ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

встановив:
В провадженні Дзержинського районного суду знаходиться вказана справа.

Справа перебуває в провадженні судді ОСОБА_4 .

Від захисника ОСОБА_5 надійшла заява про відвід головуючому надійшла заява про відвід судді ОСОБА_4 від розгляду вказаної справи.

В обґрунтування заяви заявник посилається на упередженість судді при розгляді кримінального провадження, вирішення питань, які можуть бути вирішені лише під час судового розгляду на стадії підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 підтримав вказану скаргу та просив задовольнити її, та відвести суддю ОСОБА_4 від подальшого розгляду вказаного кримінального провадження.

Прокурор заперечувала проти доводів захисника та просила відмовити в її задоволенні.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якою визначено дві вимоги щодо безсторонності суду: по-перше бути об`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).
Також, у рішеннях «Білуха проти України» від 09.11.2006 року, «Ветштайн проти Швейцарії» від 28.10.1998 року ЄСПЛ наголошує, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
За пунктом 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Суддя під час здійснення судочинства зобов`язаний бути неупередженим та незалежним, не повинен виявляти будь-якої упередженості та особистих переконань керуватися під час прийняття рішення лише вимогами закону та фактами, які ним встановлені.
Аналізуючи викладені в заяві посилання заявника доводи, суд приходить до висновку про не доведеність вказаних обставин.
Суд, звертає увагу на те, що правосуддя здійснюється на засадах верховенства права та забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відвід повинен бути вмотивованим, тобто має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй об`єктивні обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення судді від участі в даному провадженні. Суд, зауважує, що обставини, викладені у заяві про відвід судді ОСОБА_4 є, розмірковуванням заявника про майбутнє, та не містять конкретних підстав для відводу, передбачених КПК України.

Доводи ОСОБА_3 не найшли свого підтвердження. Тому підстав для задоволення вказаного відводу, суд не вбачає.

Керуючись ст. 75-76, 80-82 КПК України, -

постановив:
Заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 при розгляді кримінального провадження № 638/7827/19 за обвинуваченням ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без задоволення.
Передати вказану справу для подальшого розгляду суддею ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1