Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження № 11-сс/4806/493/19, за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 та захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2019.

Цією ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів відділу розслідування СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 - без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово -на строк по 15.11.2019 включно, щодо:

ПАПА ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, непрацюючого, не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України .
Цією ж ухвалою на підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свої паспорти для виїзду за межі України.

Клопотання подане до суду слідчий обґрунтував тим, що ОСОБА_6 вчинив злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів та їх аналогів за наступних обставин. Так, 18.09.2019, о 07 год. 10 хв. під час проведення обшуку на підставі постанови про проведення слідчих (розшукових) дій від 18.09.2019 прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_10 за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено саморобний пристрій для куріння, згорток фольги в якій наявна суха подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору вагою близько 0,2 гр. та предмет прямокутної форми із пресованою речовиною рослинного походження коричневого

-2-

кольору, які згідно проведеного спеціалістами Закарпатської митниці ДФС в ході обшуку експрес тесту, містять усвоєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс. Дані наркотичні засоби ОСОБА_6 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно придбав та зберігав з метою подальшого збуту за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , до моменту його затримання та вилучення працівниками правоохоронних органів, що мало місце 18.09.2019. Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів.
18.09.2019 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України. 18.09.2019 відповідно до ст. 278 КПК України ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.
Наявність обґрунтованої підозри, повідомленої стороною обвинувачення ОСОБА_6 підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: протоколом обшуку за місцем його проживання та протоколом затримання ОСОБА_6 ..
В обґрунтування внесеного клопотання слідчий вказує, що злочин передбачений ч.2 ст. 307 КК України є умисним тяжким кваліфікованим злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років із конфіскацією майна, а тому існують ризики, що він не буде виконувати покладені на нього обов`язки та зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним, а також того, що він особисто чи шляхом використання зв`язків у кримінальному середовищі, може незаконно впливати на свідків, шляхом залякування, умовлянням чи іншим способом з метою схилити їх до зміни чи відмови від показань, у зв`язку з чим на даний час є необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Необхідність застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий обґрунтував тим, що з урахуванням характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обставин вчинення правопорушення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, аніж тримання під вартою не зможе запобігти наведеним вище ризикам. Даний запобіжний захід позбавляє можливості підозрюваного перешкодити кримінальному провадженню, ухилитися від органів досудового розслідування та суду, а також мати можливість незаконно впливати на учасників провадження як на стадії досудового розслідування так і під час судового розгляду.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вказав, що у клопотанні слідчим взагалі не обґрунтовано та ході розгляду клопотання прокурором не доведено того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_6 буде недостатнім для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні. При цьому єдиним обґрунтуванням неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу сторона обвинувачення вказує тяжкість вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Також слідчий суддя зазначив, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те,

-3-

що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесувальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому слідчий суддя зазначив, що матеріали клопотання слідчого не містять достатніх доказів, які б вказували на безумовну необхідність обрання запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором, слідчим належно не мотивовано, чому більш м`який запобіжний захід - домашній арешт не може запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні. На думку слідчого судді, наявність лише обгрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину не може вважатися достатньою підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 .. З врахуванням сукупності викладених висновків, практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішеннях «Харченко проти України», «Боротюк проти України», «Летельє проти Франції» та характеризуючих даних про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, проживає у громадянському шлюбі, на його утриманні знаходиться неповнолітню дитину від попереднього шлюбу, що свідчить про наявність стримуючих чинників, які здатні зменшити вказані стороною обвинувачення ризики. Також слідчий суддя врахував, що згідно характеристики наданої головою «Об`єднання ромів Ужгорода», ОСОБА_6 є членом організації з січня 2015 року, бере активну участь у її роботі, є волонтером на різного роду соціальних та благодійних акціях та заходах, працьовитий, користується повагою та авторитетом серед родичів, знайомих, сусідів. Крім того в ході розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 є наркозалежним та звернувся з цього приводу в психіатрично-наркологічну клініку ТОВ «Флан Мед», що знаходиться у місті Івано-Франківськ, де з 03.08.2019 проходить лікування. На підставі викладеного слідчий суддя прийшов до висновку, про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді від 20.09.2019 та постановити нову про обрання щодо ОСОБА_6 , підозрюваного за ч.2 ст.307 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На його думку, слідчий суддя не врахував наявність ризиків, які містять достатні підстави для застосування саме цього запобіжного заходу, а саме: що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років із конфіскацією майна, а також наявність, передбачених ст.177 КПК України ризиків, а саме: можливість незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у даному кримінального провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється. Враховуючи викладене, прокурор вважає, що висновок слідчого судді про достатність для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не відповідає завданням кримінального провадження, вимогам КПК України та практиці Європейського суду з прав людини. Крім того, звертає увагу на те, що перебуваючи під домашнім арештом, ОСОБА_6 , використовуючи свій майновий стан та соціальні зв`язки може незаконно впливати на свідків, підробити документи та речі чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в тому числі продовжити злочинну діяльність у сфері незаконного обігу наркотиків. У зв`язку з наведеним вважає, що висновок слідчого судді про доцільність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не відповідає фактичним обставинам

-4-

кримінального провадження. Крім того зазначає, що у разі визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, така, враховуючи виключність випадку, повинна складати не менше 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, а також вид вилученого у ОСОБА_6 наркотичного засобу, який є особливо небезпечним та дороговартісним наркотичним засобом на «чорному ринку».

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , поданій в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді від 20.09.2019 про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та постановлення нової про відмову в задоволенні клопотання про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу. В обґрунтування своїх апеляційних вимог, захисник вказує про незаконність ухвали слідчого судді та її постановлення із грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки в порушення вимог ст.178 КПК України слідчий суддя не спростував доводи сторони захисту про необгрунтованість підозри ОСОБА_6 , не мотивував рішення в цій частині, а також залишив поза увагою те, що клопотання слідчого не містить жодного іншого доказу обґрунтованості підозри, окрім протокол обшуку місця проживання . Зазначає також про безпідставність висновку слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, про що свідчить відсутність доказів перешкоджання ОСОБА_6 слідству та дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та дитину, проходить курс лікування від наркоманії. На його думку, прийнята слідчим суддею ухвала щодо ОСОБА_6 не відповідає практиці Європейського суду з прав людини, викладеній у рішеннях «Єлоєв проти України», «Шишков проти Болгарії», «Тасе проти Румунії» , «Харченко проти України», «Ігнатов проти України».

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, висловивши заперечення щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої захисником апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

-5-

Цим вимогам кримінального процесуального закону ухвала слідчого судді від 20.09.2019 не відповідає.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що в СУ ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування №0000134 від 17.05.2019, за ознаками кримінальних правопорушень,передбачених ч.2 ст.305, ч.2 ст.307 КК України. 18.09.2019 ОСОБА_6 затриманий в порядку ст.208 КПК України, цього ж дня ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 20.09.2019 відмовлено у задоволенні клопотання про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово по 15.11.2019.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

В порядку ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

-6-

Згідно положень ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя не повною мірою дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Розглядаючи дане клопотання, слідчий суддя належно не дослідив та не перевірив наведені в ньому доводи щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків, які, власне, викликали необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування підозрюваній особі запобіжного заходу.
Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, які представляють підвищену суспільну небезпеку, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років. На обліку у лікаря психіатра він не перебуває, зі слів, в тому числі в апеляційному суді, є наркозалежним і розпочав лікування від наркозалежності. З наданих до суду матеріалів провадження вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_6 вилучена пресована речовина рослинного походження, яка згідно проведеного експрес-тесту містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс.
Наявні докази, які містяться в матеріалах судового та кримінального провадження дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, на цій стадії досудового розслідування, є підтвердженою. В ході кримінального провадження обставини, які мають бути достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину на момент вручення були наявними.

В той же час, колегія суддів вважає несвоєчасними доводи захисника ОСОБА_7 щодо відсутності доказів у даному кримінальному провадженні, які б свідчили про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки на цій стадії судового розгляду, суд не вправі давати таким доказам оцінку.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 .. Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, що можуть бути покладені в основу

-7-

винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі слідчого судді.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 на предмет відсутності і ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться відповідними доказами. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, продовжувати протиправні діяння чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.
Враховуючи викладене, зазначені в апеляційній скарзі стороною захисту доводи про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів, які б підтверджували заявлені слідчим у клопотанні ризики та обґрунтованість пред`явленої підозри, є безпідставними .
При цьому апеляційний суд, враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавленні волі строком до десяти років з конфіскацією майна.
Предметом інкримінованого ОСОБА_6 злочину виступають особливо небезпечні наркотичні засоби. Даному злочину притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому. Саме тому право кожного на охорону здоров`я, в тому числі і від негативного впливу на організм людини наркотичних, психотропних і токсичних речовин, визначено як одне із основних прав людини, та закріплене в ст.49 Конституції України.
Отже, про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить тяжкість злочину, спосіб його вчинення, значна суспільна небезпечність.
Колегія суддів зазначає, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних стадій кримінального провадження, на що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини у своїх судових рішеннях.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, як помилково про це наполягає сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, що і було зроблено судом у даному провадженні.
Факт виявлення за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 наркотичних засобів, на даній стадії кримінального провадження є більш як достатнім для обґрунтованості підозри.
-8-
Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, доведена слідчим та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає.
Відповідно до матеріалів провадження, судове слідство знаходиться на початковій стадії, усіх свідків не встановлено, доказів у повному обсязі не зібрано. Отже, про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить той факт, що свідками у вказаному кримінальному провадженні виступають, в тому числі, знайомі підозрюваного, з якими він підтримував стосунки, наркозалежні особи, тому існує ризик незаконного впливу на учасників кримінального провадження, які під тиском підозрюваного можуть змінити показання, а також можливість впливу на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні.
Про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, свідчать такі обставини, як вагомість та наявність доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Наявність у підозрюваного ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків у місці його постійного проживання та дитини, на що звертає увагу в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не, є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, а тому не дають підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_6 більш м`якого виду запобіжного заходу.
Викладені в ухвалі слідчого судді висновки та доводи сторони захисту про зворотнє, зокрема відсутності у клопотанні слідчого посилання на обставини, які доводять наявність зазначених ризиків, не ґрунтуються на матеріалах провадження. Такі фактичні обставини слідчим викладені та в судовому засіданні прокурором доведені.
Згідно з приписом п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про доведення органом досудового розслідування обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, наявності у зазначеному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків в зазначеному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_11 ..
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення Європейського суду з прав людини «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями Європейського суду з прав людини.

-9-
Також під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження обставини, викладені в клопотанні слідчого, про наявність ризиків, що, знаходячись на волі, підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10.11.1969 у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10.11.1969 «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26.06.1991 у справі «Летельє проти Франції»). Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, встановлених щодо ОСОБА_6 у менш обтяжливий спосіб, та вважає, щЩо клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає до задоволення, оскільки прокурор довів, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

На підставі ч.3 ст.183 КПК, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

-10-

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд бере до уваги обставини, встановлені ст. ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Тому, з урахуванням тяжкості злочину, його високого ступеня суспільної небезпеки, зумовленого тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому, а також особи підозрюваного ОСОБА_6 апеляційний суд приходить до висновку, що передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК України максимальна межа розміру застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків і такий розмір не буде завідомо непомірним для нього.

При цьому, викладені прокурором в апеляційній скарзі посилання щодо необхідності визначення підозрюваному ОСОБА_6 застави в розмірі не менше 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, задоволенню не підлягають, з таких підстав.
Із матеріалів провадження вбачається, що звертаючись до слідчого судді із поданням про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ініціатор подання, за погодженням з прокурором вказував, що при визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_6 слід врахувати тяжкість інкримінованого йому злочину та його суспільну небезпеку, тобто без зазначення конкретного розміру застави, як і зазначення даних про виключність випадку у розумінні положень ч.5 ст.182 КПК України. Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор вже зазначив про необхідність визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_6 у розмірі не менше 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з посиланням на наявність виключних обставин, передбачених ч.5 ст.182 КПК України.
Проте, відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 КПК України, якщо після подання клопотання про застосування запобіжного заходу слідчому, прокурору стали відомі інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, він зобов`язаний доповнити або змінити клопотання, або замінити його новим клопотанням.
Відтак, при прийнятті рішення колегія суддів враховує, що передбачених ч.2 ст.185 КПК України доповнень, змін до клопотання, або заміну його новим клопотанням, матеріали провадження щодо ОСОБА_6 не містять.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При таких обставинах, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 підлягають задоволенню частково, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 - задовольнити частково.

-11-

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2019 про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів відділу розслідування СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово - скасувати.
Клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів відділу розслідування СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, непрацюючого, не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17.11.2019 включно.
Визначити підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 153 680 (сто п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн..
Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_6 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками, іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні; здати до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: