ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1692/19 Справа № 175/4645/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001321 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає у КЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Василя Сухомлинського, буд. 66, раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді виправних робіт за місцем роботи строком на 1 рік з відрахуванням із заробітку 10 % в дохід держави.
Згідно з вироком суду, обвинувачену ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
01 вересня 2018 року приблизно о 19.00 годині ОСОБА_9 разом із невстановленою особою, матеріали відносно якої органом досудового розслідування виділені в окреме кримінальне провадження (далі невстановлена особа), вживала спиртні напої за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де під час словесного конфлікту з малолітньою донькою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у неї раптово виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень останній.
З цією метою ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно нанесла один удар долонею правої руки в область лівої щоки ОСОБА_11 , яка після цього пішла у іншу кімнату. Наздовгнавши доньку, ОСОБА_7 зробила їй підніжку, внаслідок чого остання впала на підлогу, а обвинувачена умисно нанесла їй не менше п`яти ударів ногами по тулубу і нижніх кінцівках, після чого взяла в руки невстановлений органом досудового розслідування предмет, схожий на штани, яким умисно нанесла не менше 3 ударів по обличчю та тулубу потерпілої. Потім ОСОБА_7 взяла невстановлений органом досудового розслідування предмет, схожий на дошку, котрим умисно нанесла доньці один удар в область зовнішньої сторони лівого стегна. Після цього обвинувачена покликала до себе невстановлену особу, яка умисно нанесла не менше двох ударів правою ногою в область тулуба ОСОБА_12 , яка в цей час лежала на підлозі.
Далі потерпіла вибігла з будинку за територію двору, де ОСОБА_7 наздогнала її, схопила лівою рукою за волосся та, спричинивши не менше двох ударів долонею правої руки в область обличчя, почала тягнути у будинок. Наблизившись до вхідних дверей будинку та тримаючи ОСОБА_13 за волосся ззаду, ОСОБА_7 умисно штовхнула потерпілу, внаслідок чого остання втратила рівновагу і впала на коліна, вдарившись головою об відчинені вхідні двері.
Після цього ОСОБА_14 забігла в будинок до ванної кімнати, де намагалась сховатись, однак ОСОБА_7 наздогнала її та взявши в руки невстановлений органом досудового розслідування предмет, схожий на швабру, рукоятку якого притиснула до шиї потерпілої, таким чином притиснувши останню до стіни.
Потім обвинувачена самостійно припинила свої злочинні дії.
Унаслідок цих умисних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_15 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді рани в лобно-скроневій області праворуч волосистої частини голови, 4-х саден по передньо-зовнішній поверхні лівого плечового суглобу, по задній поверхні обох ліктьових суглобів і по передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, синця в завушній області ліворуч, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у виді мінімального штрафу в дохід держави.
В обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченої.
Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою дані щодо особи обвинуваченої, стосовно наявності в неї на момент скоєння правопорушення та на теперішній час на утриманні трьох малолітніх дітей 2009, 2006, 2015 років народження, а також те, що остання активно сприяла встановленню дійсних обставин кримінального провадження, у вчиненому розкаялась, фактично свою провину визнала в повному обсязі, попросила вибачення у потерпілої, позитивні характеристики обвинуваченої, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, вчинений нею злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості, позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, має постійне офіційне місце роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, що відноситься до пом`якшуючих обставин.
Зазначає, що виправлення обвинуваченої можливе без застосування виправних робіт з відрахуванням із заробітку 10 % в дохід держави, із застосуванням мінімального штрафу, що підтверджує ту обставину, що призначене вироком суду покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої та за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.
В запереченнях на апеляційну скаргу законний представник потерпілої ОСОБА_16 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Малолітня потерпіла ОСОБА_10 та її законний представник ОСОБА_16 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_16 в запереченнях на апеляційну скаргу просив здійснювати розгляд без його участь, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності малолітньої потерпілої та її законного представника, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали свою апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, враховуючи наявність позову про позбавлення батьківських прав щодо обвинуваченої та підтвердження останньою цього факту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, доведеність її вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України в апеляційній скарзі захисником також не оскаржується.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Перевіривши доводи захисника ОСОБА_6 щодо необхідності призначення обвинуваченій ОСОБА_7 більш м`якого покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.
Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи та особу обвинуваченої, яка раніше не судима і не притягалася до кримінальної відповідальності, офіційно працює, позитивно характеризується директором КЗ Центр соціальної підтримки дітей та сімей Добре вдома і директором Дніпровського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дніпровської РДА, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з батьком, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які за рішенням виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 751 від 04 вересня 2018 року вилучені із сім`ї ОСОБА_7 і влаштовані до КЗ Центр соціальної підтримки дітей та сімей Добре вдома, а також врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що його обтяжують, зокрема, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо малолітньої дитини.
Отже, суд першої інстанції, дотримуючись вимог кримінального закону, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи та особу обвинуваченої ОСОБА_7 , її ставлення до наслідків вчиненого кримінального правопорушення, а також думку прокурора та законного представника малолітньої потерпілої щодо виду покарання, призначив обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт на строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для її виправлення, будь-яких підстав для призначення більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок суворості немає.
Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується, та з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження нових кримінальних правопорушень.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Доводи апеляційної скарги захисника вказаних висновків не спростовують, оскільки обставини, на які посилається захисник, були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку, достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченій та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про те, що призначене судом першої інстанції покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення.
Захисник ОСОБА_6 не посилається на конкретні обставини, що не були враховані судом, обмежуючись загальними міркуваннями щодо неналежної оцінки відомостей про особу обвинуваченої, які колегія суддів, не погоджуючись із захисником, вважає такими, що враховані судом першої інстанції достатньою мірою.
Крім того, судом першої інстанції у вироку проаналізовано можливість застосування менш суворого покарання для обвинуваченої, а саме у вигляді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, про що у судових дебатах і останньому слові просили захисник і обвинувачена, та зазначено, що таке покарання буде недостатнім за вчинений злочин, а також не буде сприяти укріпленню законності та довіри суспільства до судової влади, з чим колегія суду повністю погоджується.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: