В И Р О К
іменем України

29 травня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

в складі: головуючого - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві кримінальне провадження № 0000754 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Комсомольське Зміївського району Харківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20.06.2016, близько 22.00 години, після вживання спиртних напоїв, перебуваючи по вул. Ціолковського в с.Слобожанське (Комсомольське) Зміївського району Харківської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_5 та малознайомим ОСОБА_7 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливості настання смерті потерпілому та не маючи умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, навмисно наніс один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_7 , від якого останній впав на поверхню асфальту та не піднявся.

Після вказаних дій, ОСОБА_5 , внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання смерті ОСОБА_7 , хоча повинен був та міг її передбачити та не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень підійшов до ОСОБА_7 , який знаходився на спині без свідомості, підняв його за одяг верхньої частини тулубу та відпустив, внаслідок чого ОСОБА_7 отримав удар потиличною частиною голови об поверхню асфальту.

В результаті зазначених дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 39-ОКБт/16 від 15 серпня 2016 року, яка підтверджена висновком експерта комісійної судово-медичної експертизи №440-КЕ/2016 від 04.11.2016, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді: синців в правій тьмяно-скронево-потиличній області, в лівій виличній області, в правій навколоочневій області з переходом на праву виличну та лобну область справа; саден на верхній повіці лівого ока, на верхній повіці з переходом на нижню повіку лівого ока, на ліву виличну область, на праве та ліве крила носа та верхню губу; переломів кісток черепу; крововиливів над та під тверду та м`які мозкові оболонки, вогнищ забою головного мозку в області передньонижніх поверхонь лівих лобної та скроневих долей та бічної поверхні правої скроневої долі.

За ступенем тяжкості, закрита черепно-мозкова травма, кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя (згідно п.2.1.1.а, п.2.1.2., п.2.1.3., п.4.8. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.)

Внаслідок отриманих травм, потерпілий ОСОБА_7 , перебуваючи в КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня-центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», помер від отриманої травми.
Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_7 стала закрита черепно-мозкова травма у вигляді саден та синців на голові, що супроводжуються переламами кісток черепа, крововиливами над та під тверду мозкову оболонку та під м`які мозкові оболонки, а також вогнищ забою головного мозку.

Крім того, вказані обставини підтверджуються висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи №01/18 від 16.05.2018, відповідно до якої причиною смерті ОСОБА_7 стала закрита черепно-мозкова травма, яка ускладнилась розвитком значеного набряку речовини головного мозку.

Крім цього, відповідно до висновку експертизи після удару рукою ОСОБА_5 . ОСОБА_7 впав на дорогу та зіткнувся спиною та потиличною ділянкою з дорожнім покриттям.

Вказана закрита черепно-мозкова травма виникла при ударі о тверду поверхню при падінні з додатково наданим прискоренням внаслідок удару в обличчя.

Закрита черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння черепа ОСОБА_7 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження яке небезпечне для життя і є смертельним ушкодженням, тобто між закритою черепно-мозковою травмою і смертю є прямий причинний зв`язок.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що 21.05.2016, приблизно о 15 год. 30 хв. їй зателефонували із Зміївської лікарні. Коли вона приїхала до лікарні, побачила, що обличчя сина було все побите, лікар повідомив, що він в тяжкому стані. Потім прийшов ОСОБА_9 та розповів про побиття сина.

Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_5 визнав себе винуватим у скоєнні необережного вбивства та пояснив, що 20.06.2016 святкував день народження з ОСОБА_10 , почався конфлікт з ОСОБА_7 , який був в стані сп`яніння та агресивним. ОСОБА_10 вдарив його першим, ОСОБА_7 від удару впав, потім вдарив його він в обличчя, від удару ОСОБА_7 знову впав та вдарився головою. Коли він намагався привести його до тями, підняв за одежу на 50-70 см. від землі, а потім відпустив.

Удар він наніс лівою рукою в область щелепи. Удар був не сильним.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що 20.06.2016 перебував з ОСОБА_7 біля магазину, підійшов до них ОСОБА_5 попросив закурити, почалася бійка, ОСОБА_5 наносив удари ОСОБА_7 , він бився з ОСОБА_10 .

Крім того, будучи дослідженими в судовому засіданні наступні письмові докази, а саме:

Із копії витягу з кримінального провадження № 0000754, внесеного до ЄРДР від 22.06.2016 року вбачається, що 20.06.2016 поблизу крамниці "Стелс" по вул. Ціолковського в смт. Слобожанське Зміївського району Харківської області, ОСОБА_5 спричинив тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_7 , що спричинило його смерть. (а. с. 106 т.2).

В заяві від 22.06.2016 ОСОБА_8 просить залучити її у якості потерпілої у кримінальному провадженні за фактом побиття 20.06.2016 її сина ОСОБА_7 (а. с. 108 т. 2).

Із протоколу огляду місця події від 22.06.2016 з фототаблицями до нього вбачається, що під час проведення огляду ділянки місцевості поблизу крамниці "Стелс" по вул. Ціолковського в смт. Слобожанське Зміївського району Харківської області, слідів вчинення кримінального правопорушення не виявлено. (а. с. 111-113 т. 2).

Лист головного лікаря Зміївської ЦРЛ ОСОБА_12 вих. №1026 від 01.07.2016 та копія виписки з історії хвороби містить інформацію про те, що ОСОБА_7 перебував на лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками інтенсивної терапії з 20.06.2016 по 29.06.2016 з діагнозом: гостра відкрита тяжка черепно-мозкова травма; 29.06.2016 хворий переведений по лінії санавіації в нейрохірургічне відділення ОКЛ. (а. с. 115, 116 т. 2).

Висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 № 39-ОКБт/16 від 15 серпня 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді: синців в правій тьмяно-скронево-потиличній області, в лівій виличній області, в правій навколоочневій області з переходом на праву виличну та лобну область справа; саден на верхній повіці лівого ока, на верхній повіці з переходом на нижню повіку лівого ока, на ліву виличну область, на праве та ліве крила носа та верхню губу; переломів кісток черепу; крововиливів над та під тверду та м`які мозкові оболонки, вогнищ забою головного мозку в області передньонижніх поверхонь лівих лобної та скроневих долей та бічної поверхні правої скроневої долі.

За ступенем тяжкості, закрита черепно-мозкова травма, кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя (згідно п.2.1.1.а, п.2.1.2., п.2.1.3., п.4.8. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.)

Внаслідок отриманих травм, потерпілий ОСОБА_7 , перебуваючи в КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня-центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», помер ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманої травми.
Безпосередньою причиною його смерті ОСОБА_7 стала закрита черепно-мозкова травма у вигляді саден та синців на голові, що супроводжуються переламами кісток черепа, крововиливами над та під тверду мозкову оболонку та під м`які мозкові оболонки, а також вогнищ забою головного мозку. (а. с. 117-121 т. 2).

Висновок експерта комісійної судово-медичної експертизи №440-КЕ/2016 від 04.11.2016, з якого вбачається, що об`єм черепно-мозкової травми був підтверджений її характерними клінічними ознаками при первинному лікарському огляді ОСОБА_7 , його подальшою неврологічною динамікою, свідченнями з протоколів нейрохірургічних операції (№46 від 21.06. - резекційна краніотомія правої скронево-тім`яної області, видалення багато фрагментарного перелому скроневої кістки, епідуральної та субдуральної гематоми скроневої області; №47 від 21.06. - резекційна краніотомія лівої скроневої області з видаленням субдуральної гематоми, дренування), результатами додаткових рентгенологічних досліджень.

Враховуючи об`єм даної травми, зокрема, локалізацію і взаємне розташування зовнішніх ушкоджень голови, вогнищ забою головного мозку (зон удару та протиудару), локалізацію багато фрагментарного перелому та напрямок розповсюдження лінійного перелому склепіння черепу, можна стверджувати, що вона утворилася, щонайменше, як від двох ударних дій тупих твердих предметів з розповсюдженою поверхнею (співударах об поверхню), що, згідно даним відео матеріалів, і відбулося при двох послідовних падіннях потерпілого на площину.

Черепно-мозкова травма у ОСОБА_7 та садно на ліктьовій поверхні правого передпліччя могли утворитися в строк та при обставинах, які вказані в постанові, що підтверджено клінічними проявами травми голови, морфологічними ознаками зовнішніх тілесних ушкоджень та даними відео файлів, зафіксованих на камері відео спостереження магазину " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (при падіннях на поверхню). Інші ушкодження також могли утворитися в спряжений з подіями час. Однак, надані матеріали не містять даних щодо обставин та способу спричинення інших тілесних ушкоджень, які були встановлені при дослідженні трупу ОСОБА_7 , а саме - синця на передній поверхні грудної клітини, синця в правій пахвинній області, саден на правій гомілці та синця на передній поверхні лівої гомілки.

Закрита черепно-мозкова травма, яка була встановлена у потерпілого, враховуючи її об`єм та характер переломів склепіння черепу, не могла утворитися безпосередньо від ударів кулаками, але ж вона утворилася безпосередньо від ударів кулаками, але ж вона утворилася від послідовних падінь потерпілого на площину, які слідували ударам кулаками обох нападників. Синці на тілі трупу ОСОБА_7 могли утворитися і від ударних вій кулаками.

Остаточний об`єм черепно-мозкової травми у ОСОБА_7 утворився внаслідок дії другого нападника, яке призвело до падіння потерпілого навзнак на тверду поверхню, та відбулося з прискоренням і обумовило формування лінійного перелому склепіння черепу та вогнищ забою речовини головного мозку що, без сумніву, значно посилило тяжкість черепно-мозкової травми та стало підґрунтям до більш прискореного настання її негативних наслідків. Важкість остаточно сформованої черепно-мозкової травми та стало підґрунтям до більш прискореного настання її негативних наслідків. Важкість остаточно сформованої черепно-мозкової травми у ОСОБА_7 після його другого падіння підтверджена даними з камери відео спостереження, коли у потерпілого були зафіксовані ознаки тривалої втрати свідомості. Третій удар потиличною частиною голови потерпілого о тверду поверхню відбувся майже відразу ж після цього падіння, внаслідок часткового підняття верхньої частини його тулубу другим нападником "на висоту 40 см" і вільного кидання навзнак на поверхню. На думку комісії, не зважаючи на незначний хлистоподібний ефект, це падіння не могло суттєво змінити об`єм внутрішньо мозкових ушкоджень, але ж з урахуванням вже сформованих переломів склепіння черепу, безумовно, могло вплинути на прискорення внутрішньо мозкових крововиливів, що також могло сприяти прискоренню негативних наслідків травми та розвитку загрожуючих життю ускладнень.

Об`єм черепно-мозкової травми у ОСОБА_7 та її наслідки, які призвели до настання його смерті, був обумовлений, переважно, двома падіннями потерпілого (друге падіння навзнак з прискоренням), які слідували один за одним після дій зовнішніх чинників. Дану травму не можна розглядати як наслідок дії тільки одного чи іншого учасника подій. При цьому, комісія надає, що остаточний та переважний об`єм даної травми, вірогідніше, був сформований при другому падінні ОСОБА_7 навзнак.

Аналізуючи надані відео матеріали з камери відео спостереження магазину " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", комісія експертів зазначає, що від дії першого нападника відбулося падіння ОСОБА_7 переважно правою задньо-бічною поверхнею тіла (голова контактувала правою бічною поверхнею), внаслідок чого утворилася черепно-мозкова у вигляді багато уламкового перелому правої скроневої кістки з крововиливами над та під тверді оболонки головного мозку (зона удару) та субдуральна гематома в лівій скроневій області (зона протиудару). На думку комісії, цей удар головою не супроводжувався суттєвим ушкодженням саме мозкової речовини, що обумовлює форму черепно-мозкової травми і являється морфологічним критерієм її тяжкості. До того ж після падіння на відео файлах не були зафіксовані достовірні ознаки втрати свідомості ОСОБА_7 - його рухи та положення тіла після падіння майже відразу є відновилися, були декілька обмежені але повністю скоординовані аж до дії другого чинника. Вище вказаний об`єм травми передбачав прояви так званого "світлого проміжку" - тобто періоду клінічного благополуччя без зовнішніх прояв суттєвої неврологічної симптоматики, що і було підтверджено даними відео спостереження. Цей період непередбачено може варіювати від декількох хвилин до декількох годин (або діб), та зазвичай обумовлений темпом крововиливів, зростанням об`єму внутрішньо мозкових гематом та поступовим зменшенням компенсаторних механізмів організму.

Удар кулаком, нанесений другим нападником ( ОСОБА_5 ), обумовив падіння потерпілого навзнак з прискоренням, що враховуючи умови падіння та переважний вектор сили, безумовно призвело до більш сильнішого співудару потиличною частиною голови о поверхню та формування забою м`яких тканин потиличної області, лінійного перелому склепіння черепу та вогнищ забою речовини головного мозку в області передньо-нижніх поверхонь лобової і скроневої долів зліва, що, можливо, супроводжувалося ушкодженням його стволових структур. (а. с. 123-158 т.2).

Лікарське свідоцтво про смерть від 04.07.2016, яким констатовано смерть ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а. с. 159 т.2).

Протокол проведення слідчого експерименту від 12.07.2016 з фототаблицями до нього за участю ОСОБА_5 під час якого він розказав та показав механізм нанесення удару ОСОБА_7 від якого він впав на проїзну частину та знепритомнів. Після, ОСОБА_5 показав, як підняв ОСОБА_7 на висоту близько 40 см. та відпустив, в результаті чого він впав знову на проїзну частину. (а. с. 160-163 т. 2).

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 30.06.2016, під час якого ОСОБА_13 вказав на особу №1 ( ОСОБА_5 ), як на особу, одна з яких спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_7 (а. с. 164-166 т.2).

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 30.06.2016, під час якого ОСОБА_14 вказав на особу №3 ( ОСОБА_5 ), як на особу, одна з яких спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_7 (а. с. 167-169 т.2).

Постанову від 22.06.2016 про визнання речовим доказом та долучення до матеріалів кримінального провадження компакт-диску "DVD-R 4.7 Gb/120 RIDATA 16x", серійний номер DR5F6O-02930, на якому знаходиться відеозапис з камери відеоспостереження магазину "Стелс" із зафіксованим фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 (а. с. 114 т. 2).

Речовий доказ - компакт-диск "DVD-R 4.7 Gb/120 RIDATA 16x", серійний номер DR5F6O-02930. (а. с. 175 т. 2).

Висновок повторної комісійної судово-медичної експертизи №01/18 від 23.11.2018 містить інформацію про те, що причиною смерті ОСОБА_7 стала закрита черепно-мозкова травма, яка ускладнилася розвитком значного набряку речовини головного мозку. Тілесні ушкодження могли виникнути в один короткий проміжок часу під час подій 20.06.2016. Враховуючи встановлені характер, механізм та давність утворення ушкоджень голови можна вважати, що закрита черепно-мозкова травма виникла при ударі о тверду поверхню при падінні з додатково наданим прискоренням внаслідок удару в обличчя.
Закрита черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння черепа (п. 1.1) у ОСОБА_7 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження як небезпечне для життя (п. п. 2.1.а; 2.1.2.; 2.1.3.б.; 4.8. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень») і є смертельним ушкодженням, тобто між закритою черепно-мозковою травмою і смертю є прямий причинний зв`язок.
Механізм спричинення тілесних ушкоджень встановлено висновком експертизи, де зазначено:
"Особі № 2, в положенні стоячи, був нанесений особою № 1 удар правою рукою (тупий предмет з обмеженою контактною поверхнею) в голову (ділянку не. можливо визначити), після удару особа № 2 впала на дорогу та зіткнулась правою боковою поверхнею голови з дорожнім покриттям (тупий предмет з необмеженою поверхнею). Далі, особі № 2 був нанесений удар кистю правої руки (тупий предмет з обмеженою поверхнею) особою № 4 в обличчя (ділянку не можливо визначити), після удару особа № 2 впала на дорогу та зіткнулась спиною та потиличною ділянкою з дорожнім покриттям (тупий предмет з необмеженою поверхнею).
Особі № 3, в положенні стоячи, особою № 1 був нанесений удар правою рукою (тупий предмет з обмеженою контактною поверхнею) в голову (ділянку не можливо визначити), після удару особа № 3 впала на дорогу (як саме відбулося падіння не видно)".
Відповідно до встановлених характеру, локалізації та механізму закритої черепно- мозкової травми та інших ушкоджень голови у ОСОБА_7 , їх утворення відповідає обставинам, зафіксованим на відео файлі з назвою 15.02, щодо нанесення особі № 2 особою № 1 удару в обличчя та подальшого падіння особи № 2 з ударом правою бічною поверхнею голови о дорожнє покриття.
Відповідно до встановлених характеру, локалізації та механізму ушкоджень на обличчі ОСОБА_7 , їх утворення відповідає обставина зафіксованим на відео файлі з назвою 17.02, щодо нанесення особі № 2 особою № 4 ( ОСОБА_5 ) удару в обличчя з подальшим падінням спиною на дорожнє покриття. Судово-медична експертна комісія не має об`єктивних судово-медичних даних щодо травматичної дії безпосередньо в потиличну ділянку голови ОСОБА_7 , тобто відсутні морфологічні ознаки ушкоджень в цій ділянці голови. (а. с. 46-51 т. 3).
Частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Визначаючись щодо кваліфікації кримінального правопорушення, суд виходить з того, що об`єктом злочину передбаченого ст. 119 КК України є життя особи; об`єктивна сторона злочину характеризується: 1) діянням - посяганням на життя іншої людини; 2) наслідками у вигляді й смерті; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням і наслідками; з суб`єктивної сторони злочин характеризується необережністю: злочинною самовпевненістю або злочинною недбалістю.

За матеріалами кримінального провадження, в ході судового розгляду ОСОБА_5 наполягав на тому, що він, не маючи наміру заподіяти потерпілому тяжких тілесних ушкоджень або спричинити йому смерть, лише один раз наніс удар ОСОБА_7 у лівий бік обличчя, від чого останній втратив рівновагу і впав.

Те, що ОСОБА_5 лише один раз ударив потерпілого, підтверджується даними, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів та судово-медичними дослідженнями.

Суд встановив, що ОСОБА_5 не займався спортом, не володів будь-якими навиками нанесення ударів у системі спеціальних видів боротьби.

Показання обвинуваченого, а також дані у протоколах відповідних слідчих дій, висновки та показання експерта свідчать про те, що ОСОБА_5 , завдаючи під час конфлікту потерпілому ОСОБА_7 одного удару в обличчя, не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (падіння потерпілого з подальшим ударом головою об поверхню асфальту і внаслідок цього заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть), хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю. Умислом ОСОБА_5 не охоплювалося заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а щодо смерті потерпілого, то в його діях вбачається необережна форма вини у вигляді злочинної недбалості.

Установивши поза розумним сумнівом, що ОСОБА_5 завдав ОСОБА_7 лише одного удару, а також, що тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого, були отримані внаслідок подальшого падіння, суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_5 вбивства, вчинене через необережність, тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

На думку суду таке правозастосування є правильним, адже вказана позиція не суперечить усталеній практиці й орієнтирам, викладеними у рішеннях Верховного Суду України.

Отже, доводи потерпілої ОСОБА_8 , яка підтримала раніше пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, про те що, завдаючи удар рукою потерпілому після нанесення першого удару ОСОБА_10 та падіння від цього удару ОСОБА_7 і удару останнього правою сконевою частиною голови об асфальтобетонну поверхню, обвинувачений діяв із прямим умислом і вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК, є неприйнятними.

Крім посилання на судово-медичні експертизи. досліджені в судовому засіданні, інших доказів на підтвердження спричинення ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 не надано. Від допиту експерта ОСОБА_15 по роз`ясненню судово-медичної експертизи від 23.11.2018, що дало б можливість у судовому засіданні встановити, що ОСОБА_5 , наносячи удар ОСОБА_7 в обличчя після нанесення удару, який наніс ОСОБА_10 , та падіння ОСОБА_7 , усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачив настання наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень, не передбачав, але міг і повинен був передбачити, що його удар спричинить смерть потерпілого, вона відмовилася.

На спростування доводів потерпілої ОСОБА_8 про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України, суд враховує таке.

Верховний Суд України у постановах від 19 березня 2015 року № 5-4кс15 та від від 25 квітня 2013 року № 5-8кс13 зробив правовий висновок щодо ознак розмежування умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (частина 2 статті 121 КК), і вбивства через необережність (частина 1 статті 119 КК). У цих рішеннях Верховний Суд України наголосив, що розмежування цих складів злочинів здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків, у зв`язку з чим судам належить ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень.

Верховний Суд також наголошував, що розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК України, здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень. У цьому контексті необхідно ретельно проаналізувати не лише об`єктивні, а й суб`єктивні ознаки складу злочину, оскільки саме суб`єктивна сторона складу злочину становить основний критерій розмежування вбивства через необережність (ст. 119 КК) та умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК).

Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки).

На відміну від цього вбивство з необережності може бути вчинене лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості (див. постанову Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року у справі № 741/1182/16).

Натомість, показання обвинуваченого, а також свідка події, дані у протоколах відповідних слідчих дій, висновки судово-медичних експертиз свідчать про те, що ОСОБА_5 , завдаючи під час конфлікту потерпілому ОСОБА_7 одного удару в обличчя, не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (падіння потерпілого з подальшим ударом головою об поверхню асфальту і внаслідок цього заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть), хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю. Так як раніше бачив, що потерпілий ОСОБА_7 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та падав від удару ОСОБА_10 невеликої сили. Умислом ОСОБА_5 не охоплювалося заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а щодо смерті потерпілого, то в його діях вбачається необережна форма вини у вигляді злочинної недбалості.

Проаналізувавши докази, надані в судовому засіданні стороною обвинувачення та захисту у їх взаємзв`язку, виходячи і з предмету доказування, визначеного межами пред`явленого обвинувачення, відповідно до ст. 337 КПК України, суд вважає сукупність доказів достатніми для встановлення вини ОСОБА_5 за обставинами пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 119 КК України, тобто, у вбивстві, вчиненому через необережність.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 у відповідності до ст.66 КК України судом визнаються: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 у відповідності до ст.67 КК України визнається вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є необережним злочином середньої тяжкості, наявність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме: те, що він є особою молодого віку, вчинив злочин вперше, за місцем проживання характеризується як особа, компрометуючих даних відносно якої не має, здійснює догляд за матір`ю-інвалідом 1 групи, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі.

Під час вирішення клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо застосування стосовно нього закону про амністію суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Згідно з пунктом "є" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" (чинний з 07.09.2017), підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

ОСОБА_5 є винуватим у злочині, передбаченому ч. 1 ст. 119 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є необережним злочином середньої тяжкості, заявив клопотання про застосування щодо нього закону про амністію.

ОСОБА_5 має матір-інваліда 1 групи (інвалідність встановлена з 01.12.2007) - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка потребує постійного стороннього догляду, проживає разом з нею, інших працездатних дітей, які б здійснювали догляд, у неї не має, що підтверджується даними свідоцтва про народження ОСОБА_5 , довідки про склад сім`ї, довідки до акта огляду МСЕК серії ХАР-06 №032680. (а. с. 27, 28, 32).

Обвинувачений не відноситься до осіб, до яких амністія не застосовується відповідно статті 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" та статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні".

За таких обставин, обвинуваченого ОСОБА_5 належить звільнити від відбування покарання на підставі пункту "є" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Потерпіла ОСОБА_8 звернулася з цивільним позовом до ОСОБА_5 , від якого під час судового розгляду відмовилася та просила закрити провадження, наслідки закриття їй зрозумілі, про що вказала в заяві (а. с. 76 т. 3).

Оскільки потерпіла ОСОБА_8 відмовилася від позову, що не суперечить закону та не порушує права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, суду належить прийняти відмову від позову та закрити провадження у справі в частині цивільного позову у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Позов прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_17 в інтересах держави в особі Зміївської районної державної адміністрації та Харківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням його у повному обсязі ОСОБА_5 у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у злочині, передбаченому ч. 1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк призначеного покарання зарахувати до відбутого покарання строк перебування ОСОБА_5 під вартою з 06.07.2017 по 12.02.2018 із розрахунку: один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Відповідно до пункту "є" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, призначених за даним вироком.

Прийняти відмову потерпілої ОСОБА_8 від позову та закрити провадження у справі в частині цивільного позову.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь держави в особі Зміївської районної державної адміністрації витрати на лікування потерпілого від злочину в сумі 2100 (дві тисячі сто) грн. 88 коп. (р/р 3179 УДК СУ в Зміївському районі Харківської області, МФО 851011, код 02003178, отримувач КЗОЗ "Зміївська центральна районна лікарня".

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь держави в особі Харківської обласної державної адміністрації витрати на лікування потерпілого від злочину в сумі 1800 (одна тисяча вісімсот) грн. 35 коп. (р/р 0001 ГУ ДКСУ Харківської області, МФО 851011, код 37874947, призначення КБК 24060300, отримувач: Головне фінансове управління Харківської обласної державної адміністрації).

Речовий доказ: - компакт-диск "DVD-R 4.7 Gb/120 RIDATA 16x", серійний номер DR5F6O-02930 залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження можуть отримати копію вироку в суді.

Головуючий: