Ухвала
Іменем України
20 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 533/634/18

провадження № 51-5767 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК), і призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_4 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, 10 455, 75 грн матеріальної шкоди.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 31 березня 2018 року близько 15:20, перебуваючи на АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_4 , умисно наніс один удар дерев`яною палицею в область лівої надбрівної дуги ОСОБА_4 , чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеню, забійної рани лівої надбрівної дуги, параорбітальних гематом, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 21 серпня 2019 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишено без змін, а апеляційну скаргу потерпілого без задоволення.
У касаційній скарзі потерпілий, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, порушує питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду у вказаній справі в частині цивільного позову та призначення нового судового розгляду справи у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Вважає, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні цивільного позову в частині стягнення на його користь коштів на пальне в сумі 4 337 грн та моральної шкоди в сумі 100 000 грн, а апеляційний суд належним чином не розглянув апеляційну скаргу та безпідставно залишив вирок місцевого суду без змін.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Виходячи зі змісту ст. 128 КПК потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов, який розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК, при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її винуватості.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Зокрема, як убачається з вироку, вирішуючи питання про наявність підстав та обґрунтованість розміру суми, стягнутої в рахунок відшкодування моральної шкоди, районний суд виходив з доведеності винуватості ОСОБА_5 у заподіянні ОСОБА_4 умисного легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер та обсяг завданих моральних страждань, які потерпілий отримав у результаті тілесних ушкоджень, тривалість лікування, а також те, що внаслідок дій засудженого потерпілому необхідно було змінювати звичний спосіб життя.
Таким чином, рішення суду щодо часткового задоволення цивільного позову та стягнення моральної шкоди із засудженого відповідає вимогам ст. 1167 ЦК, узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу моральних страждань потерпілого за наслідками отриманих ним травм, фізичних і моральних страждань.
Із таким рішенням погоджується і суд касаційної інстанції, підстави вважати суму, стягнутої в рахунок відшкодування моральної шкоди, необґрунтованою відсутні.
Щодо доводів потерпілого про безпідставну відмову місцевого суду у задоволенні цивільного позову в частині відшкодування йому витрат на пальне, колегія суддів зазначає таке.
Як убачається з вироку місцевого суду висновок про відмову в задоволенні цивільного позову в частині відшкодування витрат на пальне обґрунтований тим, що цивільним позивачем не надано доказів в підтвердження таких витрат.
Відмовляючи у задоволенні цивільного позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, факт заподіяння реальних збитків та їх вартість має доводити сторона, яка заявила цивільний позов. Тоді як у цьому провадженні цивільний позивач цього не дотримався.
Апеляційний розгляд справи проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені засудженим в апеляції доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам у касаційній скарзі, належним чином перевірено, на них надано змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для безумовного скасування чи зміни судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
Враховуючи зазначене, касаційна скарга не містить переконливих доводів, які потребують перевірки за матеріалами кримінального провадження. Із поданих до неї копій судових рішень видно, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3