печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ТОВ «ВКП «Альянс-груп» (), про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.05.2019 року по справі № 757/23942/19-к в рамках кримінального провадження №0004211,-

В С Т А Н О В И В :
16.08.2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ТОВ «ВКП «Альянс-груп» (), в порядку ст. 174 КПК України, про скасування арешту майна а саме на грошові кошти, які у безготівковому вигляді знаходяться на рахунку ТОВ «ВКП «Альянс-груп» (), накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.05.2019 року по справі № 757/23942/19-к.

Клопотання обгрунтоване тим, що накладення арешту на майно, яке знаходиться у власності ТОВ «ВКП «Альянс-груп» було передчасним та таким, що порушує його право власності, вважає, що накладений судом арешт є безпідставним та повинен бути скасованим.

Для скасування арешту заявник вказав наступні підстави: заявнику не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, про які йдеться у клопотанні прокурора; підприємство займається реальною господарською діяльністю; грошові кошти здобуті в результаті здійснення господарської діяльності.

У зв`язку з вищенаведеним заявник просить скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.05.2019 року по справі № 757/23942/19-к у рамках кримінального провадження № 0004211, а саме на грошові кошти, які у безготівковому вигляді знаходяться на рахунках ТОВ «ВКП «Альянс-груп».

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

23.09.2019 р. прокурор відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до канцелярії суду подав клопотання про розгляд провадження у його відсутність, проти задоволення клопотання не заперечує, оскільки на теперішній час підстави для арешту відсутні.

Адвокатом ОСОБА_3 подано до суду заяви про розгляд справи за його відсутністю, при цьому останній клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому доводи та на долучені до матеріалів клопотання документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

За вказаних обставин, слідчим суддею з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, визнано можливим її розгляд у відсутність особи, якою подано скаргу та слідчого у кримінальному провадженні. При цьому слідчим суддею враховано положення ст.ст. 26, 174 КПК України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до клопотання письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, судовим розглядом встановлено, що Управлінням з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004211 від 17.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В рамках вказаного провадження на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.05.2019 року по справі № 757/23942/19-к , накладений арешт на майно грошові кошти, які знаходяться на рахунках ТОВ «ВКП «Альянс-груп» () № НОМЕР_1 в Столичній філії АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (МФО 380269).

Як вбачається з даної ухвали, арешт було накладено з метою збереження речових доказів.

Вбачається, що представник власника арештованого майна - ТОВ «ВКП «Альянс-груп» не був присутній при розгляді Печерським районним судом міста Києва вказаного вище питання про арешт майна.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності заявника.
Підозра посадовим особам заявника не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок посадових та інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності товариства за незаконні дії третіх осіб.
Версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0002084 від 23.08.2018, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.
Враховуючи вищевикладене, позицію прокурора, який проти задоволення клопотання не заперечував, підстав вважати, що існує правова підстава для арешту рахунків заявника спростовується, тому слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.05.2019 року по справі № 757/23942/19-к на грошові кошти, які знаходяться на розрахунковому рахунку ТОВ «ВКП «Альянс-груп» () № НОМЕР_1 в Столичній філії АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (МФО 380269).

Ухвалу оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1