УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю представника заявника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі клопотання Приватного підприємства „Сучасна Інвестиція про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000335, -

ВСТАНОВИВ:
Представник ПП „Сучасна Інвестиція звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про скасування арешту належного йому майна, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2017 року у кримінальному провадженні № 0000335, а саме транспортного засобу «DAF АЕ75РС», шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 ».

В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що арешт на майно накладено необґрунтовано, та його застосування порушує права заявника як власника, враховуючи, що органом досудового розслідування не підтверджено причетності заявника або його посадових осіб до вчинення злочину у даному кримінальному провадженні.

Представник заявника у судовому засіданні підтримав подане клопотання з підстав, викладених у клопотанні, наполягав на його задоволенні.

Прокурор у судовому засіданні проти клопотання заперечував, вважає клопотання необгрунтованим, та у його задоволенні просить відмовити.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В ході розгляду клопотання встановлено, що за клопотанням слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000335 від 02 жовтня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 270 КК України, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2017 року у справі № 335/13252/17 накладено арешт на транспортний засіб «DAF АЕ75РС», шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », шляхом заборони на відчуження та розпорядження, без заборони використання.

Зі змісту ухвали слідчого судді про накладення арешту вбачається, що арешт було накладено на майно підозрюваної у кримінальному провадженні № 0000335 ОСОБА_5 , виходячи з матеріалів, які були надані слідчому судді під час розгляду клопотання.

В ході розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що транспортний засіб «DAF АЕ75РС», шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », належить заявнику - ПП „Сучасна Інвестиція, відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 07.12.2017 року, копію якого долучено до матеріалів клопотання.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

В свою чергу, за положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Серед засад діючого кримінального процесуального законодавства закріплені, зокрема, верховенство права, доступ до правосуддя відповідно до ст. 7 КПК України.

За змістом положень ст. 3 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Поряд із цим, статтями 7, 16 КПК України установлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів, наданих слідчому судді, арешт на належне заявнику майно було накладено у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення цивільного позову та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України , підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить висновку, що арешт на майно заявника було накладено необґрунтовано, оскільки на час розгляду клопотання слідчий суддя не мав у своєму розпорядженні актуальних даних про власника майна, тому слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість поданого клопотання про скасування арешту майна, у зв`язку з чим вважає за необхідне його задовольнити.

Керуючись ст.ст. 170 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання Приватного підприємства „Сучасна Інвестиція про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000335 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2017 року у справі № 335/13252/17 на транспортний засіб «DAF АЕ75РС», шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який належить Приватному підприємству „Сучасна Інвестиція, та заборону на його відчуження і розпорядження.

Ухвала підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1