Провадження №1-кп/523/1310/19
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

29.11.2019 року Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі матеріали кримінального провадження №0003243 від 26.08.2019 року відносно:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, має середню освіту, офіційно не працює, одружений, не маючий реєстрації, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, в останнє: -21.08.2012 року Суворовським р/с м.Одеси за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 4 місяці, звільнений 26.02.2015 року, по відбуттю строку покарання,

по звинуваченню в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за злочини проти власності, 25.08.2019 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку №13 по вул..Генерала Бочарова в м.Одесі, побачив припаркований мотоцикл «Ява 350» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , підійшов до мотоцикла, ОСОБА_4 підняв багажний відсік, заволодів ключами від мотоциклу, завів його двигун та відкотив на зазделегіть визначене місце, де розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши при цьому потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 2000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю, підтвердивши всі обставини зазначені в обвинувальному акті, пояснивши, що 25.0-8.2019 року у вечірній час доби він дійсно незаконно заволодів мотоциклом Ява, який, відкотив до сусіднього двору та продав. Також пояснив, що у скоєному розкаюється, матеріальні збитки відсутні, у зв`язку із поверненням майна, просить суворо не карати та надати йому ще один шанс. Також пояснив, що він має постійне місце мешкання у м.Одесі, хоч і не являється офіційно батьком, але виховує двох неповнолітніх дітей та просить обрати йому покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_5 надав суду заяву про розгляд провадження без його участі, претензій матеріального характеру не має, міру покарання просить обрати не пов`язану із позбавленням волі.

Так як обвинувачений свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєного ним злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз`яснені учасникам розгляду, суд з`ясувавши думку учасників, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, згідно викладеного, суд вважає, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані:

- по ч.2 ст.289 КК України за ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, та винуватість обвинуваченого у скоєному злочині доказана повністю.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, що відноситься згідно ст.12 КК України до категорії тяжких злочинів, відсутність наслідків для потерпілого, повне відшкодування матеріальних збитків, думка потерпілого, щодо міри покарання, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, працює не офіційно, одружений, відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, провину визнав повністю, щиро покаявся, має фактичне місце мешкання у м.Одесі та займається вихованням неповнолітніх дітей.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст..65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали).
Відповідно до вимог ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання.
Обставин, згідно ст.67 КК України, що обтяжують покарання судом не виявлено.

Обставинами, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Враховуючи зазначене, та приймаючи до уваги всі вище зазначені обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, думку потерпілого та прокурора, які вважали за необхідне обрати обвинуваченому покарання не пов`язане із позбавленням волі, думку обвинуваченого, який погодився із прокурором, суд прийшов до висновку про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу та вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання про долю речових доказів по провадженню, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до пунктів 1-2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не обиралась та скасуванню не підлягає.

Речові докази по провадженню, а саме: мотоцикл «Ява 350» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був переданий потерпілому ОСОБА_5 під розписку вважати повернутим за належністю.

Матеріали кримінального провадження №0003243 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2019 року - зберігати в Одеській місцевій прокуратурі №4.

Копію вироку, негайно після оголошення, вручити учасникам процесу.

На вирок може бути подано апеляцію до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, для осіб які перебувають під вартою, тридцять діб з моменту вручення копії вироку.

Суддя: