ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2019 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Фастові кримінальне провадження № 0000241 від 10.03.2018, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мотовилівка Фастівського району, Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою-спеціальною освітою, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчинені злочинів передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.03.2018 близько 18 год. 40 хв., ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем ЗАЗ 11027, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темну пору доби, при вуличному освітленні, рухався зі швидкістю 50 км/год. по проїжджій частині вулиці Фастівська с. Борова в напрямку від центра селища до вулиці Фастівська с. Мотовилівка. Будучи неуважним та не врахувавши дорожню обстановку, навпроти домоволодіння № 116 по вул. Фастівська с. Борова, ОСОБА_4 , не виявив пішохода ОСОБА_5 , який перебував на межі проїжджої частини та правого узбіччя в напрямку руху автомобіля ЗАЗ 11027 реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснив наїзд на нього.
Здійснивши наїзд на пішохода, ОСОБА_4 не залишився на місці пригоди, не надав потерпілому медичної допомоги, не викликав працівників швидкої медичної допомоги.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 79/д від 14.09.2018 відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як, для повного зрощення переломів необхідно більше ніж 21 день.
Своїми діями ОСОБА_4 порушив Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2002, а саме:
- п. 12.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), відповідно до якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
- п. 2.10 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10. цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це не можливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди»;
- п. 9.10 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «Разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі а) скоєння дорожньо-транспортної пригоди».
Порушення ОСОБА_4 наведених вище вимог Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2002, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, а саме отриманням потерпілим ОСОБА_5 тілесного ушкодження середньої тяжкості.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Крім того, 09.03.2018 близько 18 год. 35 хв., після наїзду на пішохода ОСОБА_5 поблизу будинку № 116 по вул. Фастівська, с. Борова Фастівського району Київської області, автомобілем ЗАЗ 11027, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , усвідомлюючи те, що своїми протиправними діями він поставив потерпілого ОСОБА_5 в небезпечний для життя та здоров`я стан, оскільки останній в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості і не мав можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, та маючи змогу надати потерпілому ОСОБА_5 допомогу, байдуже поставився до негативних наслідків для останнього, пов`язаних з погодними умовами, низькою температурою повітря та вечірньою порою доби, не викликав швидку медичну допомогу, не доставив потерпілого до медичного закладу, не вжив жодних заходів для надання допомоги і з метою уникнення відповідальності, залишив місце події, хоча мав можливість і повинен був і міг надати допомогу потерпілому ОСОБА_5 .
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 135 КК України, а завідомо залишив без допомоги особу, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив суду наступне. 09.03.2018 близько 18 год. 40 хв. він їхав на автомобілі ЗАЗ 11027, поблизу будинку № 116 по вул. Фастівська, с. Борова Фастівського району Київської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 та злякався і після вчинення наїзду не зупинився, а поїхав далі. Через деякий час був зупинений працівниками поліції під час керування автомобілем таксі.
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні надав наступні показання. 09.03.2018 близько 18 год. 40 хв. він йшов поблизу будинку № 116 по вул. Фастівська, с. Борова Фастівського району Київської області з дітьми і з метою відгородити їх від проїжджої частини він перевів дітей на узбіччя дороги, і у цей час, коли він сам перебував на межі проїжджої частини з узбіччям дороги, його збив автомобіль. Після цього автомобіль не зупинився, а поїхав далі. Медичну допомогу викликали сторонні люди. Щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 просив суд його суворо не карати.
З наведеного вище видно, що показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту пред`явленого обвинувачення та обставин вчинення злочину, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі фактичні обставини кримінального правопорушення і судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, за згодою обвинуваченого та потерпілого провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та роз`яснив про позбавлення права на їх оскарження в апеляційному порядку.
Проаналізувавши викладене вище, суд зазначає наступне.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за:
- ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження;
- ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Згідно документів, що характеризують особистість обвинуваченого ОСОБА_4 він є таким, що раніше не притягувався до кримінальної відповідальності (вимога ДІТ МВС України від 04.07.2018), за місцем реєстрації характеризується посередньо (характеристика видана 07.12.2018 головою сільської ради ОСОБА_6 ), на обліку у лікаря нарколога не перебуває (довідка № 389 від 04.07.2018), на обліку у лікаря психіатра не перебуває (довідка № 268 від 04.07.2018).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне покарання, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Згідно висновку досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме Фастівським міськрайонним відділом з питань пробації Державної установи «Центр пробації» Філії державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київській області від 29.10.2019 вбачається, що рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення. Рівень ризику та небезпеки для суспільства в тому числі для окремих осіб оцінюються, як середній. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого не встановлені. Обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, тому, на думку органу пробації, є можливість виправлення та корекції поведінки ОСОБА_4 без позбавлення чи обмеження волі на певний строк, а також постановки особи на облік до ЦСССДМ, як особи молодіжного віку з метою надання допомоги соціально-психологічного плану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України, виходячи з вимог ст. ст. 50 та 65 КК України, враховуючи характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав у повному обсязі, щиро розповідав про скоєне та розкаявся, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення та під час кримінального провадження, позицію потерпілого, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України із застосуванням положень статті 70 КК України.
При цьому, враховуючи особистість обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 75 КК України і звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з одночасним покладенням на нього встановлених ст. 76 КК України обов`язків. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності та щиро розкаявся у скоєному.
Щодо призначення ОСОБА_4 додаткового покарання за ч.1 ст.286 КК України, то суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Враховуючи те, що джерелом доходів обвинуваченого ОСОБА_4 є робота в таксі та пов`язана з керуванням транспортними засобами, а також позицію державного обвинувача та потерпілого, наміри обвинуваченого відшкодувати завдану його діями шкоду потерпілому, суд вважає можливим не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.
Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000241 за висновком експертизи: № 12-1/2268 від 14.12.2018, витрати на проведення експертизи складають 1144 грн. 00 копійок.
Відповідно до ст.124 КПК України вказані судові витрати слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .
Питання про речові докази, а саме визнаний постановою про визнання та передачу речових доказів від 20.04.2018 автомобіль марки ЗАЗ, білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстровано на ім`я ОСОБА_7 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 - слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Ухвалою слідчого судді від 20.03.2019 у даному кримінальному провадженні були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, а саме накладений арешт на автомобіль марки ЗАЗ, білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстровано на ОСОБА_7 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений на автомобіль марки ЗАЗ, білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 слід скасувати.
Цивільний позов під час судового розгляду не заявлявся.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 100, 124, ч. 3 ст. 349, ст. 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом;

- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 33, 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з дня постановлення вироку з 04.12.2019.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні 00 копійки в дохід держави.
Арешт, накладений на автомобіль марки ЗАЗ, білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстровано на ім`я ОСОБА_7 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ухвали слідчого судді від 20.03.2019 скасувати.
Речові докази у справі, а саме: автомобіль марки ЗАЗ, білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстровано на ім`я ОСОБА_7 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , переданий на відповідальне зберігання власнику залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1