справа № 208/3180/17
№ провадження 1-кс/208/1605/19
УХВАЛА
Іменем України

29 травня 2019 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , перевіривши виконання вимог ст. 303, 304 КПК України за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури, Прокуратури Дніпропетровської області, -

встановив:
До слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_2 , який має процесуальний статус заявника у кримінальному провадженні № 0000907, згідно якої, він прохає:
- зобов`язати уповноважену службову особу Дніпродзержинської місцевої прокуратури направити у кримінальному провадженні № 0000907 повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України до прокуратури Дніпропетровської області для здійснення останньому;
- зобов`язати уповноважену службову особу прокуратури Дніпропетровської області здійснити у кримінальному провадженні № 0000907 повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України;
- у разі відмови прокуратури Дніпропетровської області здійснити повідомлення про підозру ОСОБА_3 , зобов`язати уповноважену службову особу Дніпродзержинської місцевої прокуратури направити повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0000907 до Генеральної прокуратури України.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за скаргою, виходячи з наступного.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути, зокрема, оскаржена така бездіяльність прокурора, як нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Повідомлення про підозру як процесуальне рішення органа досудового розслідування, прокурора регламентується главою 22 КПК України та не містить конкретно визначеного строку його здійснення, наявні лише умови, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 276 КПК України, за яких повідомлення про підозру є обов`язковим. Глава 37 КПК України, яка встановлює особливий порядок кримінального провадження щодо окремої категорії осіб, теж не містить процесуального строку, в межах якого прокурор зобов`язаний прийняти таке процесуальне рішення, як повідомлення про підозру.
Таким чином, заявлені у скарзі вимоги щодо зобов`язання прокурора здійснити повідомлення про підозру та направити повідомлення про підозру до органу прокуратури вищого рівня не є тією формою бездіяльності прокурора, що підлягає оскарженню під час досудового розслідування згідно ст. 303 КПК України.
Встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи обєктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.
Слідчим суддею також враховано, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У зв`язку з наведеним, відмова у відкритті провадження за скаргою з підстав неможливості її розгляду слідчим суддею не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
Керуючись викладеним та ст. 22, 26, 276, 303, 304 КПК України, слідчий суддя
постановив:
Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури, Прокуратури Дніпропетровської області.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1