Дата документу 26.11.2019 Справа № 937/7684/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/1207/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/7684/19 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
про відмову у відкритті апеляційного провадження

26 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_4 від розгляду його скарги на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_5 від 30 липня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000293 від 01 жовтня 2018 року, у справі № 937/7684/19.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 14 листопада 2019 року та прийняти нове законне рішення, яким повернути провадження на повторний розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши зміст апеляційної скарги та оскаржуваної ухвали слідчого судді, доходжу висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою, з огляду на таке.

Так, право на апеляційне оскарження всіх без винятку судових рішень слідчого судді на досудовому провадженні не може бути визнане абсолютним, навіть з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, бо межі цього права встановлюються відповідним процесуальним законом, у даному випадку КПК України.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Стаття 129 Конституції України однією серед основних засад судочинства визначає забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантовано право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом (КПК України).

Проте, частиною 2 статті 309 КПК України передбачено, що крім вичерпного переліку ухвал слідчого судді, що зазначені у ч. 1 ст. 309 КПК України, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, також можуть бути оскаржені й ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Згідно з ч. 3 ст. 309 КПК України, скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. Дана правова норма за своєю конструкцією є імперативною.

Отже, конституційна норма знаходить свою реалізацію в нормах кримінального процесуального закону України, які чітко визначають порядок і дають перелік тих ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню, тобто положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України щодо забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, тлумачаться в сукупності з нормами процесуального закону, в яких даний конституційний припис знаходить свою реалізацію.

З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_3 оскаржує до суду апеляційної інстанції ухвалу слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні його заяви про відвід слідчого судді.

Проте, ця ухвала слідчого судді від 14 листопада 2019 року, відповідно до зазначених вище норм закону, не може бути оскаржена в апеляційному порядку, оскільки вона не входить до вичерпного переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути предметом оскарження в апеляційному порядку на стадії досудового розслідування, у зв`язку з чим, слідчий суддя обґрунтовано зазначив в ухвалі, що вона оскарженню не підлягає.

Отже, виходячи з того, що апеляційні вимоги ОСОБА_3 не можуть бути розглянуті в апеляційному порядку, як того просить апелянт, у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу подано на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, вважаю за необхідне на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України відмовити ОСОБА_3 у відкритті провадження за поданою ним апеляційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ст. 399 КПК України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді цього суду ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Копію ухвали та апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами надіслати ОСОБА_3 .

Ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя