ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1942/19 Справа № 206/2739/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року про відмову у задоволенні подання про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного покарання щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синевир Міжгірського району Закарпатської області, громадянина України, засудженого 22.11.2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 2 роки, на підставі ст. 75 КК Укаїни звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном тривалістю 2 роки; 28.03.2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 389 КК України до 1 року обмеження волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначено 3 роки обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки,
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року в задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Судом було зазначено, що клопотання захисника-адвоката в інтересах засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, яке було знято, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_8 зазнає позитивних змін. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 28.10.2020 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а сама по собі наявність трьох заохочень,(останнє з яких отримане за 9 місяців до звернення з клопотанням), не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 не погодилася з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року та застосувати до ОСОБА_8 умовно дострокове звільнення від відбування частини покарання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у судовому засіданні першої інстанції представник ІВЦ №133 підтвердив виправлення ОСОБА_8 і не заперечував позитивної характеристики останнього, яку йому було видано для суду установою, жодних негативних якостей ОСОБА_10 не зазначив.
Зазначає, що засудженому ОСОБА_10 в установі видали позитивну характеристику, в якій зазначалось наявність заохочень та відсутність стягнень. Наявність у засудженого незнятого чи непогашеного стягнення взагалі виключало б можливість написання характеристики з позитивним висновком, а відтак і застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання в цілому.
Вважає, що у ОСОБА_10 вже було досить часу, щоб виправитися, що він і довів своєю бездоганною поведінкою та показав, що може жити на волі і не скоювати правопорушень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку засудженого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Обґрунтованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення. З оскарженої ухвали вбачається, що всупереч вимогам зазначеної правової норми, оскаржена ухвала не обґрунтована та не вмотивована.
Відповідно до положень ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції вірно зазначив, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а сама по собі наявність трьох заохочень не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення, що є обов`язковою підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а також суду не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення ОСОБА_8 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.
З таким висновком суду погоджується й колегія суддів та вважає, що вищенаведене свідчить про не готовність наразі ОСОБА_8 до самокерованої правослухняної поведінки, а отже подання про умовно-дострокове звільнення засудженого є в даному випадку передчасним, оскільки до кінця строку відбуття покарання ще дійсно залишається досить тривалий проміжок часу, що є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.
Дослідженням матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 засуджено вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.11.2015 року за ч. 2 ст. 286 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном тривалістю 2 роки; 28.03.2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області - за ч. 1 ст. 389 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначено 3 роки обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. Початок строку відбування покарання: 21.11.2017 року, кінець строку 28.10.2020 року. Засуджений ОСОБА_8 на даний час відбув 1/2 строку покарання і має правові підставі для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.
Згідно наданих матеріалів засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання у ДУ Ігренський виправний центр №133 з 21.11.2017 року має три заохочення (одне у червні 2018 року, два у серпні 2018 року), стягнення, отримане у грудні 2017 року, знято, характеризується позитивно, дбайливо ставиться до майна і предметів установи та відділення СПС, якими користується при виконанні дорученої роботи, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться відповідально та з розумною ініціативою.
В місцях попереднього ув`язнення утримувався з 10.11.2017 року. Під час утримання в УВП м. Дніпро характеризувався посередньо, режим утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що факт, того, що ОСОБА_8 виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і з огляду на це такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а отже суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 своїм відношенням до праці та поведінкою ще не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, а тому доводи апелянта про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення її підзахисного необґрунтовані. У зв`язку з чим ухвала суду є законною та обґрунтованою, а підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст., 404, 405, 537, 539 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного покарання засудженого ОСОБА_8 на підставі ст. 81 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4