Справа № 567/353/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000025 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лючин Острозького району Рівненської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України

встановив:

13.01.2019 року о 05 год. 48 хв. ОСОБА_4 , діючи умисно, керуючись раптово виниклим наміром, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи мету наживи та особистого незаконного збагачення, через незачинені вхідні двері проник у приміщення залу, яке використовує ТОВ АНТ-ВЕСТ, яке розташоване за адресою м.Острог Рівненської області, вул.Східна, 35, в якому знаходилась ОСОБА_6 та вимкнув освітлення.
В період часу з 05 год. 49 хв. 13.01.2019 року по 05 год. 55 хв. 13.01.2019 року, ОСОБА_4 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, без застосування насильства до ОСОБА_6 , яка перебувала в окремому замкненому приміщенні, яке використовує ТОВ АНТ-ВЕСТ, з метою проникнення у вказане приміщення, ногою пошкодив верхню частину зачинених дверей та протягнувши через отвір руку, проник у дане приміщення, де в присутності потерпілої, яка усвідомлювала вчинення ним протиправних дій, в умовах очевидності, відкрито, умисно та незаконно заволодів її грошовими коштами в сумі 8000 грн.
Після відкритого заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 розпорядився останнім на власний розсуд, чим заподіяв для потерпілої майнову шкоду на вказану суму.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, винним себе визнав повністю. При цьому показав, що ввечері 12.01.2019 року він разом із своїми знайомими перебували в закладі гральних автоматів, що по АДРЕСА_2 та 13.01.2019 року близько 05 год. 40 хв. повторно приїхав в м.Острог зі своїм знайомим ОСОБА_7 , щоб відіграти витрачені на гральних автоматах кошти.

Вказує, що припаркувавши автомобіль на вул.Східна поряд із приміщенням колишнього банку, пішов до гральних автоматів, а ОСОБА_8 в той час пішов до тильної сторони приміщення для задоволення природних потреб.

Вказав, що відчинив перші вхідні двері, які не були замкнені та зайшов у кімнату типу тамбур.

Пояснив, що подивившись у віконце, помітив, що касир сидить на стільці та спить. В цей момент він помітив на стіні рубильник електроенергії, який, з метою пожартувати та злякати касира, вимкнув.

Вказує, що в момент, коли світло вимкнулося, у нього виник умисел проникнути у зал та викрасти гроші, оскільки він розумів, що в середині окрім нього та касира більше нікого немає.

Зазначив, що в подальшому, наніс два удари взутою ногою по поверхні дверей, в результаті чого, пробив діру і почав шарпати зовнішню ручку дверей, і протягнувши свою руку через дірку, намагався відчинити їх із внутрішньої сторони залу, але двері відчинити не зміг та сказав для касира, щоб вона давала гроші, на що вона віддала йому в руки гроші та попросила, щоб він її не чіпав.

Пояснив, що забравши коробку з грошовими коштами, пішов до автомобіля, після чого, разом із ОСОБА_7 , якого зустрів уже поблизу кафе Оскар в м.Острог, поїхали в м.Рівне.

Окрім цього, зазначає, що йому не відомо де весь цей час перебував ОСОБА_8 та він йому не розповідав про викрадення ним грошових коштів.

Пояснив, що в подальшому він усвідомив протиправність свого вчинку та сам з`явився в поліцію, де розповів про те, що вчинив, а також відшкодував для потерпілої збитки.

У вчиненому розкаюється та просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву з проханням здійснювати розгляд справи за її відсутності. При цьому, вказала, що їй відомий зміст обвинувачення ОСОБА_4 та виклад фактичних обставин кримінального правопорушення нею не оспорюється, а тому вважає недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються та їй відомо, що в даному випадку вона буде позбавлена права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Вказує, що зазначена позиція є добровільною та не є наслідком застосування погроз чи примусу.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що учасниками процесу не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення, розмір завданої матеріальної шкоди, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому злочині, погодився з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого діяння, прокурор вважає недоцільним встановлення всіх обставин, при цьому, судом з`ясовано правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає недоцільним дослідження інших доказів, окрім тих, які просить дослідити прокурор і з чим погодились інші учасники судового провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі та дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.3 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із проникненням у інше приміщення.
При цьому, суд вважає, що в діях обвинуваченого наявна така кваліфікуюча ознака, як проникнення до іншого приміщення, оскільки обвинувачений, з метою безперешкодженого проникнення у приміщення, яке використовується ТОВ АНТ-ВЕСТ, ногою пошкодив верхню частину зачинених дверей та протягнувши через отвір руку, проник у дане приміщення і умисел на проникнення до зазначеного приміщення в обвинуваченого виник поза його межами.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення особи та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, застосовуючи ст.69 КК України.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України даний злочин кваліфікується як тяжкий злочин за вчинення якого не передбачено іншого покарання окрім позбавлення волі, а також наслідки, що настали, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Одночасно, беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 по місцю проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах Острозької ЦРЛ не числиться, раніше не судимий.

З досудової доповіді, складеної 17.04.2019 року Острозьким РС філії ДУ Центр пробації у Рівненській області, вбачається що обвинувачений ОСОБА_4 проживає в с.Межиріч разом із батьками, на даний момент не працює, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг та заяв на його поведінку не надходило, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває.

З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства. Одночасно, у разі звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації не вважає доцільним покладення на нього додаткових обов`язків.

Згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання обставини, суд враховує активне сприяння ОСОБА_4 розкриттю злочину, його щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.
При цьому, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, молодий вік обвинуваченого, що вказує на відсутність у нього достатнього життєвого досвіду, а також те, що він сам з`явився до поліції та повідомив про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, суд вважає такими, що вказують на можливість виправлення ОСОБА_4 без реального позбавлення волі, але в умовах нагляду за ним та дозволяють звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України та покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

При вирішенні питання запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд виходить з того, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 28.02.2019 року щодо ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням обов`язку прибувати до Острозького ВП ГУНП в Рівненській області на першу вимогу слідчого, прокурора або суду, забороною залишати місце постійного проживання будинок АДРЕСА_1 , у період доби з 21:00 год. до 07:00 год., без дозволу слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження та зобов`язано носити електронний засіб контролю. Під час підготовчого судового засідання 09.04.2019 року запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді домашнього арешту було продовжено.

При цьому, судом було взято до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років та наявні ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не буде виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки у нього відсутні стійкі родинні та соціальні зв`язки, які б стримували його за місцем проживання, він неодноразово перебував за кордоном, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України не зник, підстав для обрання тяжчого запобіжного заходу в судовому засіданні не наведено та клопотань прокурора з цього приводу не надходило, то при вирішенні питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що запобіжний захід до вступу вироку в законну силу, з метою забезпечення його виконання та уникнення ризиків, слід залишити попередній.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи (висновок експерта №1.3-21/19 від 31.01.2019 р.) становить 1144 грн. та судової трасологічної експертизи (висновок експерта №1.3-20/19 від 30.01.2019 р.) - 1430 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України. В судовому засіданні встановлено, що оптичний носій інформації DVD-R PAP6 32W G19 145645 із надписом Відео 13.01.2019 з банку та оптичний носій інформації СD-R VS 80 min. 700 mb. 52x із надписом Відео 13.01.2019 ТОВ Ант-Вест зберігаються при матеріалах кримінального провадження, а тому їх слід збергіти протягом усього часу зберігання матеріалів; 5 слідів пальців рук, які за допомогою відрізків липкої стрічки зафіксовані на аркуші паперу, який поміщено у сейф-пакет Національної поліції України №ЕХР 0233922 та ручка вхідних дверей до кімнати каси (із зовнішньої сторони), яку поміщено у картонну коробку, яка прошито білою ниткою, кінці якої зафіксовано відтиском печатки Острозького ВП 202 із биркою, на якій зазначено пояснювальний надпис та підписи учасників та понятих, передані на зберігання до камери схову Острозького ВП ГУ НП в Рівненській області, а тому після вступу вироку в законну силу, їх слід знищити.

Цивільний позов потерпілою в межах кримінального провадження заявлено не було.

Керуючись ст.118, 124, 369-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки.

Покласти на ОСОБА_4 , відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити ОСОБА_4 у виді домашнього арешту на умовах та з покладенням обов`язків визначених в ухвалі слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 28.02.2019 року:
-прибувати до Острозького ВП ГУНП в Рівненській області на першу вимогу слідчого, прокурора або суду;

-заборонити ОСОБА_4 залишати місце постійного проживання будинок АДРЕСА_1 , у період доби з 21:00 год. до 07:00 год. без дозволу слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження;

-зобов`язати ОСОБА_4 носити електронний засіб контролю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових дактилоскопічної та трасологічної експертиз в розмірі 2574 (дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) грн.

Речові докази у кримінальному провадженні оптичний носій інформації DVD-R PAP6 32W G19 145645 із надписом Відео 13.01.2019 з банку та оптичний носій інформації СD-R VS 80 min. 700 mb. 52x із надписом Відео 13.01.2019 ТОВ Ант-Вест, зберігати при матеріалах справи протягом всього часу її зберігання;
5 слідів пальців рук, які за допомогою відрізків липкої стрічки зафіксовані на аркуші паперу, який поміщено у сейф-пакет Національної поліції України №ЕХР 0233922; ручку вхідних дверей до кімнати каси (із зовнішньої сторони), яку поміщено у картонну коробку, яка прошито білою ниткою, кінці якої зафіксовано відтиском печатки Острозького ВП 202 із биркою, на якій зазначено пояснювальний надпис та підписи учасників та понятих, які передані на зберігання до камери схову Острозького ВП ГУ НП в Рівненській області, знищити після набрання вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1