Дата документу 26.09.2019 Справа № 336/4420/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1627/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/4420/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо обвинувачених ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою частково задоволені клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою по 10.10.2019 року обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив ухвалу в частині продовження строку тримання його під вартою скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Свої вимоги мотивував тим, що ризики, на які послався прокурор в своєму клопотанні, є надуманими і нічим не підтверджені. Суд першої інстанції фактично вважає його винуватою особою, оскільки про скоєння злочинів зазначається як про встановлений та доведений факт, що є недопустимим. Крім того, зазначав, що він має постійне місце проживання, батьків, дружину та двох неповнолітніх дітей, тобто має міцні соціальні зв`язки, а тому до нього може бути застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною спілкуватися з потерпілими та свідками у справі і такий запобіжний захід зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що ухвалу суду оскаржено лише в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів в іншій частині ухвалу суду не переглядала.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

Прокурор звернувся до суду першої інстанції з клопотаннями про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо обвинувачених ОСОБА_15 і ОСОБА_16 .

Суд першої інстанції, частково задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в ухвалі зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, офіційно не працює, а тому існує ризик продовження обвинуваченим злочинної діяльності. Усі злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , вчинялися в присутності потерпілих та свідків, а тому існує можливий ризик незаконного впливу обвинуваченим на вказаних осіб. Крім того, обвинувачений має батьків, які мешкають на тимчасово окупованій території, а тому наявний ризик переховування обвинуваченого там від суду.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам, а тому продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Дані вимоги закону в повному обсязі були дотримані судом при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, суд першої інстанції, перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, правильно встановив, що заявлені ризики, такі як можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від суду, а також незаконного впливу на потерпілих та свідків об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Наявність існування вказаних ризиків підтверджується матеріалами провадження, з огляду на обставини вчинення низки кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , їх тяжкість (тяжкі та особливо тяжкі), їх підвищену суспільну небезпеку (злочини проти особи, її волі, честі та гідності, проти громадської безпеки та проти власності) та покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у даних злочинах. Також на користь існування вказаних ризиків свідчить і відсутність у обвинуваченого ОСОБА_7 офіційного та постійного місця роботи та наявність родичів, які проживають на тимчасово окупованій території України.

З`ясувавши та оцінивши в сукупності всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що лише подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою зможе дієво запобігти ризикам, встановленим у цій справі, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Таке рішення суду не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На переконання колегії суддів подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а також є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.
До заперечень апеляційної скарги обвинуваченого про надуманість та недоведеність передбачених ст.177 КПК підстав для тримання його під вартою колегія суддів ставиться критично, оскільки в клопотанні прокурором наведено обґрунтований виклад обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених в його клопотанні. На даному етапі кримінального провадження дані ризики не зменшилися і не відпали.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на порушення судом принципу презумпції невинуватості є безпідставними, оскільки в своєму рішенні суд першої інстанції лише зазначив про те, що прокурором доведено наявність фактів та інформації про те, що обвинувачений міг вчинити злочини, зазначені в обвинувальному акті.

Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, як на це йде посилання в апеляційній скарзі, в даному випадку не може бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .
Даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, надані матеріали провадження не містять. Не надано таких даних і стороною захисту.

Отже ухвала суду є законною та обґрунтованою. Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04 вересня 2019 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4