Ухвала

іменем України

12 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 211/3947/17

провадження № 51-3943ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув матеріали провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000880, щодо ОСОБА_5 .

Обставини, встановлені рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, короткий зміст рішень судів

За вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольськ, Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово засудженого, останній раз вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року за ст. 395, ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань з врахуванням попереднього вироку Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Частково задоволено цивільний позов ПАТ «Укртелеком» про стягнення 21 304,30 грн на відшкодування збитку. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 08 травня 2019 року вирок суду залишив без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 , просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що місцевий суд розглянув кримінальне провадження з порушенням вимог ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (даліКПК), оскільки під час допиту обвинуваченого ОСОБА_5 місцевий суд не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи та не врахував часткового визнання цивільного позову останнім, у свою чергу апеляційний суд не перевірив доводи прокурора та належно їх не оцінив, чим порушив приписи ст. 419 КПК.

Мотиви суду

Перевіривши доводи викладені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги та відповідно до ст. 438 КПК скасовує судове рішення у випадку істотного порушення вимог КПК.

Суд не вбачає істотного порушення кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведеність цього обвинувачення та юридично-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 349 цього Кодексу суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім як у випадку, якщо він відмовився від давання показань, та у випадках, передбачених ч. 3 ст. 323, ст. 381 КПК.

Як убачається із наданих копій судових рішень, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 в суді першої інстанції визначено розглядати у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, так як обвинувачений заявив, що вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, визнає фактичні обставини справи, тому суд постановив обмежитись допитом обвинуваченого, представника потерпілого та частковим дослідженням матеріалів кримінального провадження.

Стосовно такого порядку дослідження доказів у справі було з`ясовано думку учасників судового провадження та було їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичних обставин справи в апеляційному порядку.

За таких обставин місцевий суд, дослідивши у такому порядку докази, встановив, що ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК за обставин викладених в обвинувальному акті. Ці обставини як в апеляційному так і касаційному порядку учасниками процесу не оспорюються.

Слід зазначити, що прокурор у своїй касаційній скарзі не посилається на те, що встановлений порядок дослідження доказів якимось чином обмежив право сторони обвинувачення щодо дослідження доказів та встановлених обставин, які мав намір довести прокурор.

Колегія суддів касаційного суду погоджується, що суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 404 КПК, розглянувши апеляційну скаргу прокурора, доводи в якій аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі, ретельно перевірив кожен довід, надавши на них вичерпні відповіді, та обґрунтовано визнав їх безпідставними й такими, що не підтверджують наявність саме істотного порушення норм КПК.

В ухвалі апеляційний суд зазначив, що згідно з аудіозаписом судового засідання, яке відбулося 03 травня 2018 року, під час встановлення особи ОСОБА_5 та роз`яснення суті обвинувачення суд з`ясував, що обвинувачений розуміє, в чому його обвинувачують, повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК.

Також колегія суддів бере до уваги те, що відповідно до ухвали апеляційного суду засуджений ОСОБА_5 не оспорював кваліфікації його дій та фактичних обставин справи, викладених у вироку суду, а в апеляційній скарзі ставив лише питання про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК, просив суд задовольнити його апеляційну скаргу та відхилити апеляційну скаргу прокурора, що свідчить про його усвідомлену позицію щодо фактичних обставин справи, які встановлені судом першої інстанції.

За ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу,

які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Проте касаційна скарга прокурора не містить доводів щодо істотного порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або призвели до порушення прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій.

Крім того, ч. 3 цієї ж статті передбачає, що функції державного обвинувачення й захисту не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Касаційний суд бере до уваги те, що засуджений та його захисник рішення судів попередніх інстанцій у касаційному порядку не оскаржували.

Слід зазначити, що прокурор у касаційній скарзі не послався на положення кримінального процесуального законодавства, які надають йому право діяти в інтересах захисту на стадії касаційного провадження попри виконання ним функції обвинувачення під час апеляційного розгляду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не має підстав вважати рішення місцевого та апеляційного судів таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що вони постановлені з істотним порушенням вимог КПК і не вбачає підстав для їх скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000880, щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3