КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
при секретарі - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000870 за апеляційною скаргою прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року відносно

ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191; ч. 1 ст. 366; ч. 3 ст. 358 (в редакції Закону від 05.04.2001) КК України,
ОСОБА_10 , яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 209 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_12 ,

захисників - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

обвинуваченої - ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2017 за № 0000870, з додатками стосовно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191; ч.1 ст.366; ч.3 ст.358 ( в редакції Закону від 05.04.2001) КК України, ОСОБА_10 , яка обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191; ч.3 ст.209 КК України, та клопотання про здійснення спеціального судового провадження,- повернуто прокурору.
Вказане рішення обґрунтовано тим, що зазначений обвинувальний акт не вручено обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , відносно яких здійснювалося спеціальне досудове розслідування, а тому відсутні дані, які б вказували про те, що обвинувачені знають про пред`явлене їм обвинувачення.

Окрім того, підставою для повернення обвинувального акта судом першої інстанції зазначено порушення територіальної підсудності при направленні обвинувального акта, та його відповідності вимогам закону.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду прокурор другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування вказаних вимог зазначає, що повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції не навів у своєму рішенні жодних визначених кримінальним процесуальним законом доводів, які б позбавили можливості призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, а також не послався на конкретний пункт ч. 2 ст. 291 КПК України, на обґрунтування невідповідності обвинувального акта вимогам даної норми Закону, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає посилання суду першої інстанції на необхідність направлення копії обвинувального акта обвинуваченим, стосовно яких здійснювалось спеціальне досудове розслідування безпідставними та такими, що суперечать вимогам кримінального процесуального закону, оскільки його копії відповідно до ч. 2 ст. 297-5 КПК України надані (вручені) захисникам, про що свідчать розписки, долучені до обвинувального акта, вказаного захисники не заперечують.
Крім того зазначає, що відповідні відомості (виклики) публікувалися на офіційному веб - порталі Генеральної прокуратури України та у засобах масової інформації загальнодержавного розповсюдження.

Посилаючись на положення п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України вважає, що встановлення непідсудності кримінального провадження, на що послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Адвокат ОСОБА_14 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подав заперечення на вказану апеляційну скаргу, вважає її доводи необґрунтованими, а тому просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доводи прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Спеціальне судове провадження здійснюється згідно з загальними правилами судового розгляду, передбаченими Кримінальним процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей розгляду справи в порядку спеціального судового провадження.
Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
В ст.ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції, допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.
У відповідності до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувачення, як зазначено в п.13 ст.3 КПК України, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно вимог кримінального процесуального закону формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність недоліків обвинувального акту, які послужили обґрунтованими підставами для його повернення прокурору.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобододнією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, направлений до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказаним вимогам не відповідає.
Як правильно зазначив місцевий суд, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, прокурором не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, що обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 направлено, а вони отримали або мали отримати, в тому числі і в порядку міжнародної правової допомоги обвинувальний акт та додані до нього додатки.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті непослідовно викладено фактичні обставин вчинення кримінального правопорушення, відсутні відомості щодо мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення, а також невизначено предмет інкримінованого обвинуваченим злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.
Окрім того, у відповідності до усталеної практики Верховного Суду України, у разі виділення матеріалів кримінального провадження стосовно інших співучасників кримінального правопорушення в окреме провадження, посилання в обвинуваченні на прізвища вказаних осіб є неприпустимим.
Як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 інкримінується вчинення злочину у співучасті з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які не є сторонами кримінального провадження у розумінні ст. 3 КПК України кримінального провадження № 0000870 від 22.03.2017, а досудове розслідування відносно них здійснюється в окремих провадженнях.
Вказавши в обвинувальному акті прізвища ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , як співучасників вчинення злочину наряду з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , орган досудового розслідування мав би виконати з ними вимоги ст. 290 КПК України, висунути обвинувачення, а в обвинувальному акті зазначити їх повні анкетні дані.
За таких обставин, на думку колегії суддів, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження в межах поданого прокурором обвинувального акту, в якому зазначаються як співучасники скоєння кримінального правопорушення особи, щодо яких виділені матеріали досудового розслідування в окреме кримінальне провадження, не представляється за можливе реалізувати їх право на особисту присутність в судовому засіданні зокрема та право на захист загалом.
Натомість, міжнародні стандарти у галузі, судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом, на справедливий судовий розгляд.
Так, відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист, прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні, права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Такий виклад обвинувачення щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є неприпустимим, оскільки містить посилання на вчинення злочинів у співучасті з особами, які не є обвинуваченими в даному кримінальному провадженні та вказують на порушення вимог Конституції України та КПК України.
Також, як правильно звернула увагу захисник ОСОБА_16 , в порушення п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт не містить анкетні відомості щодо потерпілого, а лише зазначено, що ним являється Держава, однак не вказаного в особі якого органу вона виступає як потерпілий.
Наведені порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, під час судового розгляду перешкоджають розгляду обвинувального акту по суті та унеможливлять, за результатами такого судового розгляду, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що прокурором не виконані в повному обсязі вимоги ст. 291 КПК України, тому складання прокурором відповідного обвинувального акту не засновано на вимогах закону, що грубо порушує право обвинувачених на захист. Відтак направлений до суду обвинувальний акт не є належним та допустимим процесуальним документом, складеним відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладені обставини, встановлені апеляційним судом, чинне законодавство України та практику ЄСПЛ, колегія суддів вважає встановленим факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, тому ухвала суду першої інстанції про його повернення прокурору підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 291, 293, 376, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 березня 2017 за № 0000870, з додатками стосовно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191; ч.1 ст.366; ч.3 ст.358 ( в редакції Закону від 05.04.2001) КК України, ОСОБА_10 , яка обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191; ч.3 ст.209 КК України, та клопотання про здійснення спеціального судового провадження, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

___________ ____________
ОСОБА_4 ОСОБА_5

Справа № 11кп/824/1664/2019

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_22
Доповідач ОСОБА_1