08.08.2019
Ленінський районний суд м.Харкова
У Х В А Л А
Іменем України
08 серпня 2019р. Справа №642/5951/16-к Провадження 1-кп/642/207/19
Суд у складіГоловуючого судді Суддів: Секретаря ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 ;
За участі сторін:Прокурора: ОСОБА_5 Захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 Обвинувачених: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;

розглянувши кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за п.6 ч.2. ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.263 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ч.4 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вирішуючи відповідно до вимог ст..331 КПК України питання про доцільності продовження запобіжного заходу, суд вважає:

Враховуючи думку учасників судового кримінального провадження, щодо правової позиції прокурором щодо продовження строку запобіжного заходу, сторони захисту, суд вважає:

Статтею 331 КПК України визначено:

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд, оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим, покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, а також враховуючи те, що вони обвинувачуються у злочині, вчиненому з корисливих мотивів, що свідчить про схильність обвинувачених до вчинення кримінальних правопорушень, та можливість в разі зміни запобіжного заходу переховуватися від суду, та вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків, які стали підставою для застосування відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , запобіжних заходів.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Під час суду знайшло підтвердження наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Отже, підстав заявлених захистом для скасування або заміни запобіжного заходу в судовому засіданні не встановлено. Підстави, які були враховані слідчими суддями та судом при обранні міри запобіжного заходу не відпали, є доцільним продовжити запобіжні заходи щодо обвинувачених на період, визначений ч.3 ст.331 КПК України.

Таким чином, суд вважає доцільним продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 строком на шістдесят днів.

Керуючись ст.ст. 197, 331, 372, 392 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити до 60 днів обвинуваченим:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до «24.00» год. 06 жовтня 2019р. з триманням обвинувачених в установі кримінально-виконавчої системи України.

Копію ухвали направити до установу кримінально-виконавчої системи для виконання.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена протягом 7ми днів до Харківського апеляційного суду Харківської області.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2