Ухвала

Іменем України
24 червня 2019 р.

м. Київ
справа №461/6317/18

провадження № 51-2879ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 березня 2019 року в кримінальному провадження № 0002888 щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з неповною загальною освітою, не працюючого, неодруженого, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,
встановив:
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4роки.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він 18 червня 2018 року близько 20:30, перебуваючи на площі Галицькій у м. Львові на пішохідному переході, шляхом ривка відкрито викрав у ОСОБА_6 золотий ланцюжок вагою 8 г, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди в розмірі 10 000 грн.
Крім цього, ОСОБА_4 05 липня 2018 року близько 21:15, перебуваючи на площі Соборній поблизу зупинки громадського транспорту, шляхом ривка намагався відкрито викрасти у ОСОБА_7 золотий ланцюжок (вартістю 7000 грн) із золотим хрестиком (вартістю 2000 грн) та срібний перстень (вартістю 300 грн), однак був затриманий потерпілим.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 березня 2019 року апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_5 , не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_4 , просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, а матеріали провадження не містять достатніх доказів винуватості ОСОБА_4 , оскільки потерпілий ОСОБА_6 не міг чітко вказати, що саме обвинувачений зірвав ланцюжок, а із записів відеокамер не можливо чітко ідентифікувати особу, яка пограбувала ОСОБА_6 . Крім того, вказує про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутня розписка засудженого про ознайомлення його із матеріалами справи в порядку ст. 290 КПК України, чим порушено право засудженого на захист. Вказує про те, що речовий доказ- золотий ланцюжок потерпілого ОСОБА_6 не був предметом дослідження суду та відсутній у матеріалах провадження. Також зазначає про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не спростував викладених в його апеляційній скарзі доводів, що призвело до постановлення судового рішення, яке не відповідає вимогам статті 419 КПК України.
Мотиви суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Перевіривши дотримання захисником порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Зі змісту касаційної скарги захисника убачається, що він покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 433 КПК України, не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 186 КК України, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показань потерпілого ОСОБА_6 щодо обставин події; фактичних даних, що містяться у протоколі огляду предмета від 07 липня 2018 року, та іншими доказами, зміст яких відображено у вироку та які узгоджуються між собою.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_4 .
Вищевказані докази безпосередньо досліджено судом першої інстанції та визнано достатніми та допустимими, які у своїй сукупності доводять висунуте ОСОБА_10 -- ОСОБА_11 обвинувачення.
Зазначені докази відповідають вимогам КПК України на предмет їх належності й допустимості та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна.
При цьому суд оцінив показання засудженогоу частині заперечення своєї вини у вчиненні злочину, як спосіб захисту, спрямований на уникнення призначеного йому покарання.
На підставі наведеного, Суд уважає, що за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, дії засудженого за ч. 1 ст. 186 КК України, кваліфіковано правильно.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх належність й допустимість, з урахуванням положень статей 85, 86, 94 КПК України.
Твердження сторони захисту про те, що речовий доказзолотий ланцюжок потерпілого ОСОБА_6 не був предметом дослідження суду та відсутній у матеріалах провадження, були предметом перегляду суду апеляційної інстанції, який вказав, що відсутність у матеріалах справи як речового доказу золотого ланцюжка ОСОБА_6 є об`єктивною реальністю, оскільки ланцюжок був проданий ломбардом добросовісному набувачу, і відсутність цього ланцюжка не є перешкодою у визнанні ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника ОСОБА_5 про те, що було порушено право ОСОБА_4 на захист при ознайомленні його з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, оскільки засуджений відмовився від ознайомлення з матеріалами справи та від дачі будь-яких показань у справі. Окрім того, під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції захисник не заперечував, що відповідно до вимог ст. 290 КПК України, він ознайомився з матеріалами кримінального провадження у повному обсязі.
Крім того, аналогічні доводи захисника були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, який ретельно перевірив та проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Покликання захисника на те, що в ухвалі апеляційного суду відсутній номер кримінального провадження, анкетні дані засудженого та відсутнє рішення щодо запобіжного заходу й розподілу процесуальних витрат, не є тим істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК України, що тягне за собою скасування оскаржуваного судового рішення.
Суд уважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, а тому доводи захисника про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.
Призначене ОСОБА_4 покарання, на думку колегії суддів, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд,
постановив:
Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження на вирок Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 березня 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3