ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1439/19 Справа № 198/99/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 11 січня 2019 року, за №0000009 від 11 січня 2019 р., щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Бразолово Юр`ївського району Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року, ОСОБА_5 визнано винним та призначено покарання за: ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_5 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 , від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нових злочинів і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_5 на протязі дворічного іспитового строку зобов`язано повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 185 КК України, за таких обставин.
Так, 08 січня 2019 року в першій половині дня ОСОБА_5 слідуючи по вул.Центральна с.м.т.Юр`ївка Дніпропетровської області, поблизу моста, побачив на землі банку прозору скляну з-під кави з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабіс масою (в перерахунку на висушену речовину) 14,877 г.
Дослідивши вміст банки скляної ОСОБА_5 , усвідомлюючи характер знайденого, а саме те, що в ній знаходиться наркотичний засіб канабіс, реалізуючи виникший умисел, спрямований на вчинення дій, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, а саме на незаконне придбання, зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс без мети збуту, включеного до Списку №1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено», таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» затвердженого Постановою КМУ від 06.05.2000 року №770, діючи в порушення вимог ЗУ «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» від 08.07.1999 року, не маючи спеціального дозволу ліцензії на придбання і зберігання наркотичних засобів, залишив наркотичний засіб канабіс, масою зазначеною вище, собі та почав незаконно зберігати придбаний наркотичний засіб у кишені куртки без мети збуту.
10 січня 2019 року на вул.Відродження с.м.т.Юр`ївка Дніпропетровської області ОСОБА_5 був зупинений працівниками поліції, які на підставі ст. 34 ЗУ «Про Національну поліцію», під час здійснення його поверхневої перевірки виявили в кишені куртки, вдягненої на нього, прозору скляну банку з особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс масою (в перерахунку на висушену речовину) 14,877 г.
Окрім того, 10 січня 2019 року о 10:25 годин ОСОБА_5 слідуючи по вул.Відродження с.м.т.Юр`ївка Дніпропетровської області побачив біля паркану навколо будинку №10 велосипед марки «Коntur», вартістю 1375,50 гривень, що належав ОСОБА_9 . У зазначений час ОСОБА_5 реалізуючи миттєво виникший умисел, спрямований на крадіжку чужого майна, скориставшись відсутністю дієвого нагляду з боку ОСОБА_9 за своїм майном, підійшов до місця зберігання велосипеда, звідки таємно, з корисливих мотивів його викрав, усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння шкоди потерпілому та бажаючи їх настання.
З майном здобутим злочинним шляхом місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 злочином шкоду на суму 1375,50 гривень.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом частково складання покарань, призначити остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_5 відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України. При цьому, не оспорюючи вид та розмір призначеного ОСОБА_5 покарання, прокурор вважає, що судом, в порушення вимог кримінального закону, а саме - п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, на обвинуваченого покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації лише про зміну місця проживання, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який проти скарги не заперечував, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
З апеляційної скарги видно, що висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 185 КК України, та правильність кваліфікації дій обвинуваченого за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, прокурор не оскаржує.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому, зокрема в частині покладених на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.
Цих вимог закону судом першої інстанції дотримався належним чином.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України видно, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно до ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону України №1492-VIII від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, та вказані обов`язки є обов`язковими для особи протягом іспитового строку.
Разом з цим, зі змісту п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України слідує, шо встановлений обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання носить альтернативний характер.
Як видно з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований та в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості про місце його работи або навчання, що підтвердив сам обвинувачений в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Отже, на момент ухвалення оскаржуванного вироку та на цей час обвинувачений не навчається та не працює, з чого слідує, що покладення на нього обов`язку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, є недоцільним.
При цьому, колегія суддів погоджується з обсягом обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, покладених на ОСОБА_5 судом у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та вважає, що вони є достатніми для досягнення мети покарання.
Згідно з частинами 1 і 2 ст. 409 КПК України, при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону, підставами для зміни або скасування вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
З огляду на викладене, доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року, щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4