Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/5175/17
Провадження № 1-кп/490/1062/2019
У Х В А Л А
15 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

його захисника - ОСОБА_7

потерпілого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у Миколаївській області, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

та

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у Кіровоградській області, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 296 Кримінального Кодексу України, -

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Центральним районним судом міста Миколаєва проведене підготовче судове засідання, призначене на підставі обвинувального акту про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 296 Кримінального Кодексу України.

2. Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав, що поданий до суду обвинувальний акт в цілому відповідає вимогам діючого законодавства, через що просив призначити судовий розгляд на його підставі.

Водночас прокурор просив продовжити (застосувати) відносно кожного з обвинувачених на час судового розгляду кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, спираючись про існування передбачених законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки кожного з них, запобігти яким інакше, ніж шляхом тримання кожного з них під вартою не видається за можливе.

3. Захисник ОСОБА_7 під час підготовчого судового засідання вважав за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору, спираючись про те, що обвинувальний акт у ньому є підписаним особою, яка не має на те повноважень, а сам цей обвинувальний акт є складеним поза межами строків досудового розслідування.

При цьому він також наполягав на зміні раніше обраного відносно його підзахисного ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний із позбавленням волі, спираючись про те, що обвинувачений утримується під вартою протягом тривалого часу, та наразі не існує жодних ризиків його неправомірної поведінки, що зумовили б застосування виняткового та найбільш суворого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав міркування свого захисника.

При цьому додав, що в дійсності потерпілого ОСОБА_8 вперше побачив під час кримінального провадження, ніяких дій відносно нього ніколи у житті не вчиняв та вчиняти не збирається.

4. Захисник ОСОБА_5 позицію захисника ОСОБА_7 підтримала.

При цьому вона наполягала на зміні обраного відносно її підзахисного запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий, зокрема - на домашній арешт.

З цього приводу зазначала, що її підзахисний наразі не має статусу ані підозрюваного, ані обвинуваченого, адже підозра у вчиненні злочину йому ніколи не вручалась. З огляду на таке, як вказувала захисник, він не може бути обвинуваченим.

Захисник також вказувала й про те, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу причетності її підзахисного до вчинення злочину.

Окрім того, як вказувала захисник, її підзахисний був затриманий у встановленому законом порядку.

Захисник посилалась й про те, що наразі жодних ризиків неправомірної поведінки її підзахисного не існує, адже йому немає від чого переховуватись (бо йому не пред`явлена підозра та з матеріалів справи випливає, що він є невинуватим у вчиненні злочину); він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання; вочевидь не має можливості впливати на потерпілого, свідків у справі або у будь-який інший спосіб впливати на збирання та дослідження доказів у суді.

Спираючись про таке, захисник просила обрати відносно її підзахисного запобіжний захід, що не є пов`язаним із позбавленням волі, зокрема особисте зобов`язання або домашній арешт із забороною залишати житло протягом певного періоду часу.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час підготовчого судового засідання позицію свого захисника підтримав.

5. Потерпілий під час судового розгляду кримінального провадження підтримав позицію прокурора.

При цьому він зазначав, що досудове розслідування у справі було проведене не належним чином; під час його проведення деякі матеріали зникли, внаслідок чого усі особі, винні у нападі на нього, не встановлені, а діям обвинувачених надана невірна оцінка; їх дії мають кваліфікуватись, як замах на вбивство.

Потерпілий також пропонував певні мотиви дій обвинувачених, що різняться від вказаних в обвинувальному акті.

В той же час він зазначав, що наразі з позицією обвинувачення змушений погодитись, а у юридичні тонкощі, про які йдеться у клопотаннях захисту, наразі розуміє не повною мірою.

Разом із цим він зазначав, що певні вади та негаразди у роботі правоохоронної системи, як на його думку, не повинні ставати підставою для звільнення від відповідальності осіб, які дійсно вчинили напад на нього.

З огляду на таке він наполягав на подальшому застосуванні відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, спираючись про те, що таке призведе, зокрема, до забезпечення громадського спокою у місті.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

6. 12 квітня 2017 року до Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань за номером 0001613 були внесені відомості про подію, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, а саме - про те, що

12.04.2017 близько 07.40 двоє чоловіків, перебуваючи на вул. Ад. Макарова, 2, м. Миколаєва, грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю скоячи декілька пострілів з предмету зовні схожого на пістолет в ОСОБА_8 який [на той час] перебуває у ЛШМД м. Миколаєва з діагнозом: вогнепальне поранення грудної клітини.

7. 12 квітня 2017 року для розслідування вказаного кримінального провадження була створена група слідчих у складі слідчих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

8. 19 квітня 2017 року за підозрою у вчинення вказаного злочину було затримано ОСОБА_6 .

20 квітня 2017 року ОСОБА_6 був повідомлений про підозру у вчиненні цього злочину.

21 квітня 2017 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_16 відносно ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

/Реєстр матеріалів досудового розслідування; Розділ І, пункти 22, 24; Розділ ІІІ, пункт 1/

9. 19 квітня 2017 року за підозрою у вчинення вказаного злочину було затримано ОСОБА_4 .
20 квітня 2017 року ОСОБА_4 був повідомлений про підозру у вчиненні цього злочину.

22 квітня 2017 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_16 відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

/Реєстр матеріалів досудового розслідування; Розділ І, пункти 26, 29; Розділ ІІІ, пункт 2/

10. 13 червня 2017 року обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні був скерований на розгляд Центрального районного суду міста Миколаєва.

Згідно позначок у цьому обвинувальному акті, на момент його складання досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснювалось групою слідчих у складі слідчих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , а також ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

11. Вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 липня 2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 296 Кримінального Кодексу України та кожному з них було призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.

12. Не згодившись з таким вироком, захист (обвинувачені та їх захисники) подав на нього апеляційну скаргу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року вказаний вирок Центрального районного суду міста Миколаєва скасований з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

13. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 серпня 2019 року обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні був повернутий прокурору, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального Процесуального Кодексу України, а саме - всупереч вимог пункту 5 частини 2 статті 191 цього Кодексу не містив у собі формулювання фактичних обставин щодо суб`єктивної та об`єктивної сторони інкримінованого кожному з обвинувачених злочину, зокрема - щодо форми вини та наслідків вчинення злочину, а також - посилань про те, у чому проявилося порушення громадського спокою та у чому полягала особлива зухвалість дій обвинувачених.

14. 16 серпня 2019 року вказана ухвала набула чинності.

20 серпня 2019 року судом вказана ухвала була звернута до виконання.

15. 22 серпня 2019 року у справі було складене повідомлення про закінчення досудового розслідування /Реєстр матеріалів досудового розслідування; Розділ І, пункт 55/

16. У той же день потерпілому був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування /Реєстр матеріалів досудового розслідування; Розділ І, пункт 55/

17. В той же час, відомості про надання стороні захисту матеріалів справи для ознайомлення в Реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні; сторони не заперечують того факту, що обвинувальний акт був надісланий до суду до спливу строку, встановленого слідчим суддею для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

18. 02 жовтня 2019 року у цьому кримінальному провадженні був затверджений новий обвинувальний акт.

18.1. Згідно позначок в цьому обвинувальному акті, досудове розслідування у справі здійснювалось групою слідчих у складі слідчих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_13 .
В той же час, згідно наданого суду витягу з реєстру досудових розслідувань, станом на жовтень 2019 року досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснювала група слідчих у складі слідчих ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 .

18.2. Наданий до суду обвинувальний акт підписаний слідчим ОСОБА_13 .

18.3. Згідно нового обвинувального акту, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину за таких обставин:

12.04.2017, приблизно о 07:30, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зайшли у двір багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , де в цей час перебував потерпілий ОСОБА_8 , який повертався додому.
Керуючись мотивом явної неповаги до суспільства ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що перебувають у громадському місці, а саме у дворі багатоквартирного будинку за вищевказаною адресою в ранковий час, що обумовлює присутність значної кількості людей, які направляються на роботу, у шкоду, тощо, вирішили реалізувати злочинний умисел, спрямований на скоєння хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та із застосуванням заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень предметів, а саме двох пістолетів для відстрілу шумових патронів нелетальної (травматичної) дії, споряджених полімерними кулями та одного газового балончику.
Так, перебуваючи 12.04.2017, приблизно о 07:30 у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , побачивши незнайомого їм потерпілого ОСОБА_8 , керуючись мотивом явної неповаги до суспільства, зневажливим ставленням до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизначених правил поведінки, прагнучи протиставити себе іншим громадянам та самоствердитися шляхом безпричинного завдання тілесних ушкоджень іншим особам, підійшли до ОСОБА_8 та, діючи з особливою зухвалістю в групі осіб, ОСОБА_4 , діючи на виконання єдиного умислу з ОСОБА_24 та за сприянням активними та зухвалими діями останнього, з газового балончика розпилив в обличчя потерпілому сльозогонний газ, з метою впливу дратівливої дії на слизові оболонки обличчя та дихальні шляхи потерпілого та короткочасної втрати ним орієнтації.
Одразу після цього, не реагуючи на зауваження потерпілого щодо протиправної поведінки, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, зневажливого ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизначених правил поведінки, прагнучи протиставити себе іншим особам та самоствердитись шляхом безпричинного завдання тілесних ушкоджень іншим особам, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 діючи у групі осіб одночасно дістали заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень предмети, а саме пістолети для відстрілу шумових патронів нелетальної (травматичної) дії, споряджених полімерними кулями, демонструючи їх перед потерпілим, при цьому ОСОБА_6 , діючи на виконання єдиного умислу із ОСОБА_4 та за сприяння активними та зухвалими діями останнього, здійснив два постріли в потерпілого ОСОБА_8 .
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_25 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді рани грудної клітини праворуч, рани правої кисті, опіку слизової оболонки обох очей, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

19. До обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії цього запобіжного заходу спливає 15 жовтня 2019 року.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

20. Відповідно до частини 3 статті 314 Кримінального Процесуального Кодексу України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, такі рішення:

-повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

-призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

21. Відповідно до частини 3 статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив.

22. Відповідно до статей 39-40 Кримінального Процесуального Кодексу України слідчий (група слідчих) для розгляду конкретного кримінального провадження визначається керівником органу досудового розслідування; відповідно до статті 110 цього Кодексу визначення слідчого, як процесуальне рішення органу досудового розслідування, приймається у формі постанови.

23. Відповідно до змісту правової позиції, що сформульована у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 751/7557/15-к для доведення допустимості результатів діяльності органів досудового розслідування в порядку статті 290 Кримінального Процесуального Кодексу України стороні захисту мають бути відкриті не тільки результати такої діяльності, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді тощо), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону.

Невідкриття ж відповідних матеріалів позбавляють суд можливості використовувати їх під час оцінки інших матеріалів та ухвалення процесуальних рішень.

24. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Кримінального Процесуального Кодексу України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 110 цього Кодексу обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16 сформулював правову позицію, відповідно до якої обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту.

25. Відповідно до статті 219 Кримінального Процесуального Кодексу України строки досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Ці строки становлять два місяці з моменту повідомлення особи про підозру та можуть бути продовженими в порядку, встановленому цим Кодексом.

26. Відповідно до частини 3 статті 315 Кримінального Процесуального Кодексу України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

27. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під ставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

28. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

При цьому відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка є джерелом права, кожен, кого звинуватили у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього

29. Згідно сталої практики Європейського суду з прав людини існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою. Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

30. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

31. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

32. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

33. Відповідно до частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 838-VIII, яка підлягає застосуванню відносно кожного з обвинувачених/

Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
…
У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження

34. Санкція частини 4 статті 297 Кримінального Кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

35. Відповідно до статті 416 Кримінального Процесуального Кодексу України

Після скасування судом апеляційної інстанції вироку або ухвали про закриття кримінального провадження чи про застосування, відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду. /частина 1/.

При новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. /частина 2/.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Повертаючись до обставин розгляду цієї справи, суд відзначає наступне.

І. Щодо подальшого руху справи.

36. Суд відзначає, що в цьому випадку надані суду матеріали доводять, що група слідчих для розслідування цього кримінального провадження змінювалась неодноразово.

Так, наведені вище докази доводять, що спочатку до складу цієї групи були включені слідчі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; потім - до складу цієї групи поза розумним сумнівом були включені слідчі ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , потім - ще ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , потім - ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .. Поза розумним сумнівом є й те, що слідчі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_18 з цієї групи зрештою були виключеними.

Що ж стосується слідчого ОСОБА_13 , то позначки в наданих суду матеріалах свідчать, що протягом певного часу до складу групи слідчих для розгляду цього кримінального провадження він також не був включений.

Не викликає сумнівів й той факт, що востаннє група слідчих для розслідування цього кримінального провадження змінювалась після повернення прокурору обвинувального акту 08 серпня 2019 року.

В той же час, будь-які процесуальні документи з цього приводу стороні захисту відкриті не були, що не дає можливості використовувати такі документи під час прийняття процесуальних рішень у справі.

З огляду на таке підстави вважати, що наданий суду обвинувальний акт містить підпис слідчого, тобто - особи, уповноваженої у встановленому законом порядку здійснювати досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, наразі є відсутніми.

Таке доводить, що в цьому випадку обвинувальний акт не містить підпису слідчого, отже - вимоги частини 3 статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України при складанні цього обвинувального акту не дотримані.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України за таких обставин наявний в суді обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального Процесуального Кодексу України, слід повернути прокурору для усунення недоліків.

37. Захист стверджує, що обвинувальний акт від 02 жовтня 2019 року, був складений поза межами строку досудового розслідування.

Але з цими посиланнями наразі повною мірою погодитись неможливо з огляду на таке.

37.1. Наслідки повернення прокурору обвинувального акту для усунення недоліків, що були допущені під час його складання, діючим Кримінальним Процесуальним законодавством повною мірою не врегульовані.

В той же час, очевидним є те, що таке повернення має ініціювати складання нового обвинувального акту, адже інакший спосіб усунення недоліків обвинувального акту діючим Кримінальним Процесуальним Кодексом України не передбачений.

В свою чергу, наведені вище вимоги діючого Кримінального Процесуального законодавства та правова позиція Верховного Суду України дозволяють стверджувати, що складання обвинувального акту поза досудовим розслідуванням не є можливим.
З наведеного випливає, що наслідком повернення обвинувального акту прокурору є продовження досудового розслідування.

Припущення ж про інакше неминуче призводе до висновку про наявність іншої, окрім досудового розслідування та судового розгляду, стадії кримінального провадження, яка Кримінальним Процесуальним Кодексом України не передбачена взагалі.

З огляду на наведене суд погоджується із захистом у тому, що після повернення обвинувального акту прокурору досудове розслідування у кримінальному провадженні продовжується до моменту направлення до суду виправленого обвинувального акту.

37.2. Строки досудового розслідування після повернення обвинувального акту прокурору діючим Кримінальним Процесуальним законодавством також чітко не визначені.

В той же час, будь-які підстави включати у строк досудового розслідування період здійснення судового провадження /тобто - період з моменту отримання справи судом до завершення підготовчого провадження за нею вочевидь є відсутніми.

Також є відсутніми підстави для обчислення строків досудового розслідування з моменту повернення обвинувального акту з початку.

З огляду на наведене суд погоджується із захистом у тому, що після повернення обвинувального акту прокурору досудове розслідування у кримінальному провадженні має здійснюватись у межах строку, що не був використаний на момент направлення обвинувального акту до суду.

37.3. В той же час, наявні у суді матеріали не є достатніми для висновку щодо перебігу строків досудового розслідування після повернення обвинувального акту прокурору, адже не дозволяють відтворити цілісну картину перебігу досудового розслідування після повернення обвинувального акту прокурору.

За такого під час винесення цієї ухвали суд вважає, що твердження захисту із приводу порушення строків досудового розслідування наразі не є доведеними у встановленому законом порядку, через що не може покласти їх у підґрунтя судового рішення.

ІІ. Стосовно запобіжного заходу, обраного відносно кожного з обвинувачених.

38. В цьому випадку сутність обвинуваченого зводиться до того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вчинили насильницькі дії відносно ОСОБА_8 , не маючи до того підстав, які можуть бути розумно пояснені.

38.1. Певні твердження з цього припущення, а саме - твердження про вчинення обвинуваченими насильства відносно ОСОБА_8 - ґрунтується на показах потерпілого; це твердження в цілому може бути перевірене у суді та спонукає неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є таке припущення обґрунтованим.

38.2. Відомостей про те, що, припускаючи таке, органи досудового розслідування та публічне обвинувачення діяли нечесно, тобто - навмисно оговорюючи будь-кого з обвинувачених, матеріали справи не містять.

38.3. В той же час виявлені судом обставини, що характеризують перебіг досудового розслідування, участь публічного обвинувачення під час першого судового розгляду та обставини досудового розслідування ж поза розумним сумнівом доводять відсутність в діях органів досудового розслідування належної ретельності та дбайливості.

Так, органи досудового розслідування та публічне обвинувачення протягом періоду з 12 квітня 2017 року до 08 серпня 2019 року, тобто - протягом 2 років 3 років 28 днів не спромоглись належним чином сформулювати версію про вчинення обвинуваченими кримінально-караного діяння.

Протягом же подальших двох місяців органи досудового розслідування не спромоглись оформити таку версію належним чином.

Наведене у сукупності доводить, що для мети вирішення питання про застосування запобіжного заходу відносно кожного з обвинувачених висунута "підозра" може вважатись "обґрунтованою", але ступінь її обґрунтованості є мінімально достатнім для мети застосування запобіжних заходів відносно кожного з обвинувачених.

39. Та такий ступінь "обґрунтованості" "підозри" робить обрання відносно кожного з обвинувачених запобіжного заходу ні чим іншим, як "формою очікування", до того ж - формулювання версії обвинуваченням, але - навіть не покарання, сама можливість застосування та обсяг якого має визначатись в подальшому під час остаточного формулювання "підозри".

Як зазначається ж у згаданому вище рішенні Європейського Суду з Прав Людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року) /пункт 32 цієї ухвали/ за таких обставин застосування до обвинувачених такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, суперечить Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а за такого - виключається.

40. До того ж, наразі кожен з обвинувачених утримується під вартою протягом 2 років 5 місяців та 27 днів, які, у разі засудження будь-якого з них до покарання у вигляді позбавлення волі, мають бути зараховані у строк покарання, як 4 роки 11 місяців 24 дні.

Цей період перевищує найнижчу межу та сягає середньої міри покарання, яке може загрожувати кожному з обвинувачених у разі підтвердження їх винуватості.

Та такий строк у певних випадках визнається достатнім для виправлення особи.

Більше того, наразі максимальний строк подальшого відбуття покарання, який може загрожувати кожному з обвинувачених - 1 рік та 6 місяців позбавлення волі - не створює для них мотиву для ухилення від суду.

Наведене у сукупності доводить, що ризики, що враховувались під час обрання та продовження строку тримання кожного з обвинувачених під вартою, зменшились такою мірою, що запобігти ним можливо без тримання кожного з них в умовах ізоляції від суспільства.

Наведене у сукупності дозволяє прийти до висновку про необхідність звільнення обвинувачених з-під варти під гарантії явки до суду.
Такі гарантії ж, в свою чергу, можуть бути досягнутими шляхом застосування до обвинувачених такого запобіжного заходу, як домашній арешт.

При цьому враховуючи, що кожен з обвинувачених має вчиняти дії щодо забезпечення своєї життєдіяльності (як то - пошук роботи, придбання їжі тощо), відносно кожного з них слід застосувати домашній арешт із забороною залишати приміщення протягом певного часу доби.

41. Посилання ж потерпілого в цьому випадку не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, адже вони не спростовують наведених вище висновків суду, а метою застосування запобіжного заходу не є підтримання громадського спокою.

До того ж, як неодноразово зазначалось вище, всупереч тверджень потерпілого тримання під вартою не може бути формою очікування покарання та не може забезпечувати виконання мети покарання.

З огляду на таке суд вважає клопотання прокурора та захисту в частині, що стосується запобіжного заходу, такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

1.Обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 296 Кримінального Кодексу України - повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України, разом з усіма доданими до нього матеріалами.

2.Клопотання прокурора та захисту, що стосуються запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 - задовольнити частково.
Обраний відносно ОСОБА_9 який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід змінити з тримання під вартою на домашній арешт у будинку АДРЕСА_4 із забороною залишати це житло протягом періоду часу з 20:00 години до 07:00 години наступного дня.

Покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-повідомляти органи досудового розслідування або суд /в залежності від стадії кримінального провадження/ про місце свого проживання, його зміну, номери засобів зв`язку та їх зміну;

-не відлучатися за межі Миколаївської області без дозволу органів досудового розслідування або суду /в залежності від стадії кримінального провадження/;

-утримуватися від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб із особами, що зазначені у реєстрі досудового розслідування, як свідки, та потерпілим;

-з`являтись за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду /в залежності від стадії кримінального провадження/.

Строк дії запобіжного заходу встановити в два місяці - до 15 грудня 2019 року.

ОСОБА_9 негайно звільнити з-під варти з зали суду та зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання.

3.Клопотання прокурора та захисту, що стосуються запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Обраний відносно ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід змінити з тримання під вартою на домашній арешт у будинку АДРЕСА_5 із забороною залишати це житло протягом періоду часу з 20:00 години до 07:00 години наступного дня.

Покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

-повідомляти органи досудового розслідування або суд /в залежності від стадії кримінального провадження/ про місце свого проживання, його зміну, номери засобів зв`язку та їх зміну;

-утримуватися від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб із особами, що зазначені у реєстрі досудового розслідування, як свідки, та потерпілим;

-з`являтись за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду /в залежності від стадії кримінального провадження/.

Строк дії запобіжного заходу встановити в два місяці - до 15 грудня 2019 року.

ОСОБА_10 негайно звільнити з-під варти з зали суду та зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів, в решті ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ = ОСОБА_26 =