печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за скаргою ОСОБА_3 про зобов`язання посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Києві скасувати постанову та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Києві. В обґрунтування доводів скарги зазначив, що 09.04.2019 він звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Києві з клопотанням про залучення до кримінального провадження № 0000348 від 29.03.2019 його як потерпілого. Постановою слідчого Першого СВ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 12.04.2019 було відмовлено у визнанні потерпілого ОСОБА_3 . Наведену постанову вважає необґрунтованою та безпідставною.

Особа, слідчий в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки не повідомив.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Києві з клопотанням від 09.04.2019 про визнання потерпілим та надання пам`ятки права та обов`язки потерпілого в кримінальному провадженні №0000348 від 29.03.2019.

Постановою слідчого Першого СВ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 12.04.2019 було відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000348 від 29.03.2019.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми,слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчим було відмовлено у визнанні заявника потерпілим у зв`язку з тим, що не підтверджено факту завдання ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням будь-якої шкоди. Разом з тим, висновок слідчого, що на момент винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим заявником не було доказів заподіяння будь-якої шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, слідчий суддя вважає передчасним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Системний аналіз наведених положень закону та змісту оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова винесена передчасно, без дотримання вимог КПК України та не вмотивована належним чином, тому враховуючи вище зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 55, 93,94,303, 305-307,309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 про зобов`язання посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Києві скасувати постанову та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Першого СВ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 12.04.2019 про відмову у визнанні потерпілим.

Зобов`язати компетентних посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві розглянути заяву ОСОБА_3 від 09.04.2019 в рамках кримінального провадження №0000348 від 29.03.2019, відповідно до ст. 55 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1