УХВАЛА
16 липня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юкталі Амурської області,
Російська Федерація, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Нерюнгри Республіка Саха
Російська Федерація, громадянина України,
зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_2 ,
проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 187 КК України, призначити йому покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Броварського місьрайонного суду Київської області від 25 січня 2018 року більш суворим за даним вироком призначити ОСОБА_5 покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покаранні за вироком Броварського місьрайонного суду Київської області від 25 січня 2018 року більш суворим за даним вироком остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає, що висновки суду стосовно дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України не підтверджуються дослідженими доказами, а навпаки спростовуються.
Захисник зазначає, що не відомо на підставі яких доказів суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив даний злочин, оскільки як показання потерпілого ОСОБА_10 , так і показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не доводять винуватість обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 вважає, що вирок суду підлягає зміні, оскільки у суду не було підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України.
Захисник зазначає, що в суді першої інстанції обвинувачений не визнав свою вину та пояснив, що попередньої домовленості між ним та обвинуваченим ОСОБА_6 не було, взяти телефон у потерпілого ОСОБА_10 він вирішив спонтанно. Апелянт звертає увагу на те, що його показання знайшли своє відображення в пояснених самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який пояснив, що у нього та у ОСОБА_5 не було попередньої домовленості про напад на потерпілого з метою заволодіння його майном.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що інші докази, на які суд посилається у вироку, зокрема на пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не є такими, що доводять вину обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки вони не були очевидцями подій, які сталися між обвинуваченими та потерпілим.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 листопада 2017 року приблизно в 18 год. 00 хв., ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 , перебуваючи біля будівлі № 52 по вул. Вокзальній у м. Бровари Київської області, помітили ОСОБА_10 , котрий проходив біля зазначеної будівлі в напрямку мікрорайону «Торгмаш».
Реалізуючи свій умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, запопередньою змовою між собоюв цей же день, приблизно в 18 год. 00 хв., перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_10 та наніс три удари в область голови та один удар в область носа з метою подолати опір потерпілого. У цей час ОСОБА_6 , реалізуючи спільний умисел, підбігши до ОСОБА_10 , наніс останньому два удари кулаком в область щоки та ока. У подальшому ОСОБА_10 , вирвавшись від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , почав втікати від останніх. Проте ОСОБА_6 , наздогнавши останнього, ударом ноги по ногам ОСОБА_10 збив його з ніг та ще наніс удари ногами в область голови потерпілого. Згідно висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_10 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я
Скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_5 відкрито викрав з кишені останнього мобільний телефон марки «Asus» вартістю 1831 грн. 67 коп., після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кинули місце вчинення злочину, завдавши матеріальної шкоди потерпілому.

Під час апеляційного розгляду захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку яких підтримали обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, потерпілий ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 винуватими в розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб суд, дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши надані йому сторонами провадження докази з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку прийняв рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду ОСОБА_6 давав показання, відповідно до яких він заперечував вчинення інкримінованого злочину, а саме наявності між ним та ОСОБА_5 попередньої домовленості на заволодіння чужим майном, при цьому він не заперечував нанесення потерпілому ударів та заподіяння йому тілесних ушкоджень.
Така позиція обвинуваченого була предметом ретельної перевірки судом першої інстанції і її результати знайшли своє відображення в оскаржуваному вироку.
Мотивуючи свої висновки про доведеність вини як ОСОБА_5 так і ОСОБА_6 у розбійному нападі на ОСОБА_10 , суд дав належну оцінку показанням останнього, який пояснив, що повертаючись 18 листопада 2017 року з роботи, йому назустріч йшли незнайомі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Коли він порівнявся з останнім, той поросив у нього цигарку і коли він відповів, що в нього немає цигарок, ОСОБА_5 його вдарив у щоку, а потім наніс ще близько п`яти ударів в голову. При цьому ОСОБА_6 , який був поруч кричав: «Давай, давай» та наніс йому також близько двох ударів в голову. Вирвавшись від нападників, він перебіг на іншу сторону дороги, де його наздогнав ОСОБА_6 , збив з ніг та почав бити ногами. В цей час ОСОБА_5 оглядав кишені його одягу і забрав мобільний телефон «Asus».

Показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 , який бачив як двоє осіб били ОСОБА_10 , останній від них тікав, проте вони його наздогнали, потерпілий впав і один чоловік почав бити по голові, а другий обдивлявся кишені. При наближенні свідка вони втекли; а також з показаннями свідка ОСОБА_13 , який також бачив як один чоловік б`є іншого, який лежав на землі, а другий стояв нагнутим над лежачим та перевіряв кишені його одягу.
Вищенаведені докази давали суду дійти висновку про узгодженість дій обох обвинувачених, спрямованих на досягнення своєї злочинної мети, а саме на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 .
Безпосередньо дослідивши показання обвинувачених та потерпілого під час апеляційного розгляду провадження, колегія суддів вважає, що такий висновок суду є обґрунтованим.
Аналізуючи фактичні обставини злочину, за яких спочатку ОСОБА_5 , використовуючи незначний привід, зупинив ОСОБА_10 , запитавши про цигарки, після чого відразу став бити його в область голови, а потім до нього приєднався ОСОБА_6 , який також став бити потерпілого в голову, а після того, як останній намагався втекти, ОСОБА_6 наздогнав ОСОБА_10 , збив, з ніг та почав бити ногами, таким чином, подолавши опір потерпілого, що дало можливість ОСОБА_5 обшукати його та забрати мобільний телефон, колегія суддів вважає, що цілеспрямовані, узгоджені дії обвинувачених свідчать про їх попередню змову на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , якому в результаті нападу були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вищенаведені обставини спростовують доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_5 , заволодівши мобільним телефоном потерпілого, вийшов за межі домовленості обвинувачених.
Отже, дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Під час апеляційного розгляду потерпілим ОСОБА_10 було заявлено, що обвинувачений ОСОБА_6 не може нести відповідальність за розбій, оскільки він безпосередньо майно в нього не забирав. В той же час, потерпілий повністю підтвердив свої показання, які він давав в суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що така позиція потерпілого не може бути підставою для закриття стосовно ОСОБА_6 провадження за відсутності складу злочину, як того просить в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , чи перекваліфікації дій обвинуваченого не на злочин проти здоров`я особи, а ОСОБА_5 на розбій, але без попередньої змови групою осіб, оскільки визначення кваліфікації дій винної особи за відповідною статтею чи частиною статті Особливої частини КК України відноситься до виключної компетенції суду.
За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 ударів руками і ногами по голові було частиною тих дій, які обвинувачені, кожен окремо, вчиняли задля реалізації єдиного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном.
Положення ст. 370 КПК України щодо наведення мотивів та підстав для ухвалення судового рішення розповсюджується не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а також дані про осіб обвинувачених, які раніше неодноразово судимі, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, за місцем проживання характеризуються посередньо.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не визнали свою вину в суді першої інстанції, проте відшкодували потерпілому завдану ними шкоду. Тому суд першої інстанції правильно визнав її, як такою, що пом`якшує покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання, судом правильно не визнано.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 та ОСОБА_14 раніше судимі за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 КК України та знову вчинили злочин проти власності, що, на думку колегії суддів, свідчить про стійке небажання обвинувачених стати на шлях виправлення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначені ОСОБА_5 та ОСОБА_14 покарання за попередніми вироками не досягли своєї мети щодо виправлення обвинувачених.
Призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді восьми років позбавлення волі, а обвинуваченому ОСОБА_6 у виді семи років позбавлення волі, суд врахував вказані вище обставини, а тому підстав вважати таке покарання несправедливим через суворість у колегії суддів немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2019 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаного винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3