Справа № 623/1863/19
Провадження № 1-кп/611/91/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Барвінківського районного суду Харківської області в режимі відеоконференції зі Зміївським районним судом Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Чучково Чучковського району Рязанської області, РФ, громадянина України, одруженого, непрацюючого, з професійно - технічною освітою, засудженого 21.08.2018 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, який зареєстрований і фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , раніше судимий за злочини проти власності, будучи засудженим вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.08.2018 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, на шлях виправлення не став та повторно, в період іспитового строку, вчинив злочин, передбачений ст. 185 ч. 2 КК України, за таких обставин.

15 лютого 2019 року близько 09 години 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в вагоні електропотягу № 6411 «Харків-Левада-Ізюм». Проїжджаючи зупиночний пункт «Федорівка» 367 км регіональної філії «Південна залізниця» на території Ізюмського району Харківської області, ОСОБА_4 помітив, що невідомий йому пасажир залишив без нагляду свій мобільний телефон.

У цей час у ОСОБА_4 виник умисел таємно викрасти майно невідомого йому пасажира.

Реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, протиправно, з корисливого мотиву, повторно, ОСОБА_4 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що невідомий йому потерпілий ОСОБА_6 залишив без нагляду свій мобільний телефон, таємно викрав мобільний телефон марки «ERGO» моделі «В 502», вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 20.02.2019 № 637/19, 1519 грн. 05 коп., та ланцюжок із металу жовтого кольору марки «Xuping», довжиною 48 см, вартістю, згідно тому ж висновку судово-товарознавчої експертизи, 66 грн. 42 коп.

Викрадене майно ОСОБА_4 поклав до кишені своєї куртки та залишив місце вчинення злочину, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд.

В результаті зазначених злочинних дій з боку ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 завдано матеріальний збиток на загальну суму 1585 грн. 47 коп.

Допитаний як обвинувачений, ОСОБА_4 свою винуватість в інкримінованому йому злочині визнав повністю і дав показання щодо обставин скоєного ним злочину так, як це викладено вище.

Роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч. 3 ст. 349 КПК України та вислухавши їх думку щодо можливості її застосування, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, вважає за можливе у відповідності зі ст. 349 ч. 3 КПК України обмежити дослідження доказів у провадженні допитом обвинуваченого ОСОБА_4 і дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та не досліджувати інші докази щодо обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, уважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, і кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за статтею 185 ч. 2 КК України.

Призначаючи вид і міру покарання, суд ураховує положення Загальної частини КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено: ОСОБА_4 раніше судимий, не працює, проживає з батьками, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, у вчиненому кається.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття у вчиненому, те, що викрадене майно повернено потерпілому.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання, передбачене санкцією статті 185 ч. 2 КК України, у виді позбавлення волі, необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів, і яке буде відповідати принципу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

ОСОБА_4 скоїв злочин у цьому провадженні у період іспитового строку, не відбувши повністю покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.08.2018, тому при постановленні вироку щодо нього суд керується ст. 71 ч. 1 КК України.

Приймаючи до уваги тяжкість вчиненого злочину, ті обставини, що обвинувачений вчинив злочин в період іспитового строку, маючи непогашену і не зняту судимість, суд вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе без його ізоляції від суспільства, а призначення менш суворої міри покарання не матиме достатнього виправного і виховного впливу на обвинуваченого, що суперечить основним завданням кримінального покарання.

Суд, дійшовши висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, вважає за необхідне на підставі ч. 2 статті 124 КПК України стягнути з нього на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 300 грн. 00 коп.

Прокурором заявлено клопотання про залишення щодо обвинуваченого до набрання вироком законної сили запобіжного заходу тримання під вартою, зважаючи на те, що обвинувачений, який має слабкі соціальні зв`язки, може переховуватися від суду, усвідомлюючи, що йому призначене покарання за вчинення злочину у вигляді позбавлення волі.

Суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, і вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення в подальшому виконання вироку.

Долю речових доказів суд визначає у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 374 - 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого статтею 185 ч. 2 КК України, і призначити йому покарання за цією статтею 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України до призначеного ОСОБА_4 покарання за цим вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.08.2018 у розмірі 1 (один) рік 3 (три) місяці позбавлення волі і остаточно до відбування ОСОБА_4 призначити 3 (три) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня його затримання 04 травня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 300 (триста) грн. 00 коп.

Зняти арешт з речових доказів у провадженні мобільного телефону марки «ERGO» моделі «В 502» чорного кольору IMEІ: НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 та ланцюжка із металу жовтого кольору марки «Xuping» довжиною 48 см, накладений ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19.02.2019.

Речові докази у провадженні мобільний телефон марки «ERGO» моделі «В 502» чорного кольору IMEB37977; НОМЕР_3 та ланцюжок із металу жовтого кольору марки «Xuping» довжиною 48 см, які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити у нього.

На вирок може бути подана апеляція до Харківського апеляційного суду через Барвінківський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1