ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/345/18 Номер провадження 11-кп/814/399/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185; з.с.т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтави матеріали кримінального провадження № 0000081 від 05.02.2018 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні начальника Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, громадянина України , не одруженого, офіційно не працюючого, малолітніх дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2018 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-
за участю: прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначених вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2018 року за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки та вироком Оржицького районного суду Полтавської області від 26.02.2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за якими ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 24.04.2018 року на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, та покарання призначеного за цим вироком призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.
На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ч. 1,2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави суму 2288,00 грн процесуальних витрат за проведення комплексної комп`ютерно-технічної та товарознавчої експертизи.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно з вироком суду 05.02.2018 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 , який раніше вчиняв крадіжки чужого майна приїхав до м. Лохвиця Полтавської області для продажу виробів біжутерії. Далі він прийшов до Лохвицької ЦРЛ, яка розташована по вул. Незалежності, буд. 4, щоб запропонувати працівникам лікарні придбання його товару. В той час, коли ОСОБА_7 перебував у педіатричному відділенні, він шляхом вільного доступу проник до кабінету бухгалтерії, де, скориставшись тимчасовою відсутністю працівників бухгалтерії у службовому кабінеті, на ґрунті раптово виниклого умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, виражених у таємному викраденні чужого майна, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння матеріального збитку потерпілій стороні і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою власної наживи, таємно, повторно викрав ноутбук Packard Bell NXC44EVO7600, інвентаризаційний номер 101471373, сірого кольору, який належить та перебуває на балансі у Лохвицькому ЦРЛ, вартість якого згідно висновку експерта №18/222 від 19.02.2018 року становить 5010,00 грн.
Далі ОСОБА_9 , реалізовуючи свій злочинний умисел та маючи намір транспортування викраденого ноутбука до себе додому, скористався послугами ТОВ «Нова пошта» Лохвицького відділення №2, що знаходиться в м. Лохвиця по вул. Перемоги, буд. 6, оформив пересилку викраденого ноутбука в м. Лубни, надавши свої реквізити (експрес-накладна №6913).

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , які її подала

В уточненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом Закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, безпідставним застосуванням ст. 75 КК України, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якістю та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді 6 місяців арешту; вирок Лубенського міськрайонного суду від 06.03.2018 року виконувати самостійно ; в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що конкретні обставини, які послугували підставою для прийняття рішення про можливість застосування ст. 75 КК України у вироку суду не наведено. Прокурор в апеляції зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив черговий новий умисний злочин, останні рази засуджений вироками в січні , лютому та березні 2018 року. На думку апелянта, перелік вказаних судимостей свідчить про зверхнє ставлення обвинуваченого до вимог закону та суспільної моралі та свідчать про неухильне небажання ставати на шлях виправлення.

Також прокурор у принесеній апеляції посилається на те, що неофіційне працевлаштування обвинуваченого документально не підтверджено, наявність соціальних зв`язків не стримує його від вчинення злочинів , а пом`якшуюча покарання обставина добровільне відшкодування шкоду у виді повернення майна відсутня, оскільки воно повернуто лише за втручання поліції.

Від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 надійшло заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просив вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без задоволення , а подану на неї апеляцію без змін, зазначаючи при цьому, що судом було враховано всі обставини, про які зазначає прокурор.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор подану апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити. В судових дебатах покладався на розсуд колегії суддів.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляції.

Мотиви суду

Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст..370 КПК України, судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішенням, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд вказаних вимог дотримався в повному обсязі.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції не досліджувались, апелянтом не оспорюються, а тому не перевіряються і колегією суддів апеляційного суду відповідно до вимог статті 404 КПК України.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно і також апелянтом під сумнів не ставляться.

При цьому, доводи апеляції прокурора про м`якість призначеного йому покарання колегія суддів вважає непереконливими.

Так, відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КК України , якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт , службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі , а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років , враховуючи тяжкість злочину , особу винного та інші обставини справи , дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає , що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду і про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання , але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Як вбачається із змісту вироку , суд належним чином вмотивував своє рішення щодо обраного виду та строку покарання та можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст.ст.75,76 КК України.

При цьому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину , який відноситься до категорії середньої тяжкості , дані про особу винного , зокрема те , що ОСОБА_7 працює неофіційно , на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває , характеризується позитивно , має стійкі соціальні зв`язки , відсутність обставин , що обтяжує покарання , пом`якшуючу покарання обставину у виді щирого каяття , активне сприяння розкриттю злочину , відшкодування завданої шляхом повернення викраденого майна та призначив покарання у виді 1 року позбавлення волі , остаточно визначивши покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Також , враховуючи конкретні обставини вчиненого злочину , обсяг викраденого майна, фактично відсутню шкоду потерпілим у зв`язку з поверненням їм викраденого , а також їхню позицію щодо відсутності необхідності призначення реального покарання , та аналогічну позицію органу пробації, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з призначенням іспитового строку.

З таким рішенням місцевого суду у повній мірі погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

При цьому і загальний строк покарання , визначений шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за попередніми двома вироками , і строк іспитового строку , який визначений у максимальному розмірі та протягом якого обвинувачений ОСОБА_7 буде перебувати в умовах належного контролю за його поведінкою , на думку колегії суддів , будуть кращим чином сприяти його перевихованню та запобіганню вчиненню нових злочинів, аніж те покарання , яке запропонував прокурор у принесеній апеляції.

Крім того, апеляція прокурора підлягає відхиленню ще й тому, що в ній не ставиться питання про відбуття обвинуваченим покарання за вироком Оржицького районного суду від 26.02.2018 року.

З огляду на викладене, враховуючи особу винного, його молодий вік , а також, зваживши на другорядну роль кари як мети покарання , колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 буде кращим чином протікати за умов звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, покладенням ряду обов`язків та контролем над його поведінкою , аніж за умови його перебування протягом 6 місяців в ізоляції від суспільства під час відбування покарання у виді арешту.

Саме такий захід примусу відповідає меті покарання, буде кращим чином сприяти його встановленню як законослухняного громадянина , є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

Нових обставин, які могли б вплинути на рішення про покарання і звільнення від його відбування та які б не були предметом оцінки місцевим судом, прокурором не наведено.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства , які ставили б під сумнів законність судового рішення , колегією суддів не встановлено, тому апеляцію прокурора слід залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________ _______________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4