Справа №579/523/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/194/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференцїї кримінальне провадження № 579/523/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 01 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

15.10.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 03 років позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання на підставі ст. 104 КК України з іспитовим строком на 01 рік;

27.12.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт;

19.05.2017 року за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 03 місяців 20 днів арешту;

03.07.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 03 років обмеження волі,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно якої просить вирок суду змінити та призначити більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі, у виді обмеження волі.

Даним вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України і призначено за цими законами покарання у виді трьох років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначено вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 липня 2018 року, більш суворим за цим вироком, призначено ОСОБА_6 покарання у виді трьох років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 15 жовтня 2015 року, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. У строк покарання ОСОБА_6 зараховано покарання, відбуте повністю за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03.07.2018 року, за правилами ст. 72 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 в доход держави судові витрати на проведення експертиз в розмірі 4276 грн. 08 коп.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 18848 грн. 55 коп. матеріальної шкоди.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, вважає, що призначене покарання є надто суворим. Оскільки на даний час він відбуває покарання у виді обмеження волі, у виправному центрі, просить не змінювати режим відбування покарання. Під час відбування покарання у виді обмеження волі, правил внутрішнього розпорядку та режиму не порушує, працевлаштований підсобним працівником, на підставі трудового договору, тому має фінансову можливість відшкодувати завдану його діями збитки. Вину у вчиненому злочину визнає у повному обсязі, щиро розкаюється.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що у період з 30.01.2016 року по 05.02.2016 року близько 20 год. 00 хв. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, повторно, через металопластикове вікно проник до будинку АДРЕСА_1 , звідки викрав майно потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 471 грн. 62 коп.

09 лютого 2016 року близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, через маталопластикове вікно проник у будинок АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_11 на суму 486 грн. 00 коп.

22 лютого 2016 року близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, через металопластикове вікно проник у будинок АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_9 на суму 18848 грн. 55 коп.

Вислухавши доповідь судді, обвинуваченого з захисником, які вимоги поданої апеляційної скарги підтримали, прокурора, яка вважає вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації його дій в поданій апеляційній скарзі не оспорюються.

Дії ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 3 КК України кваліфіковані вірно.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, з огляду на положення ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винуватого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціалізованих обліках не перебуває, раніше судимий та має не погашену, не зняту судимість за злочини проти власності, обставини, що пом`якшує покарання визнання вини, щиросердне каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочинів, за відсутності обставин, що його обтяжує, і обґрунтовано призначив ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин до ухвалення даного вироку, то судом першої інстанції покарання останньому призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з чим цілком погоджується і колегія суддів.

Крім того, колегія суддів вважає таким, що відповідає положенням ч. 1 ст. 71 КК України, остаточне призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків, з урахуванням того, що останній вчинив злочин за даним вироком в період відбування покарання з випробуванням за вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 15 жовтня 2015 року, обґрунтовано розцінивши таку поведінку останнього як порушення умов застосування положень ст. 75 КК України.

Із призначеним ОСОБА_6 покаранням як за санкцією статті, за якою його засуджено, так і призначеним остаточним покаранням за сукупністю вироків та злочинів, формою його відбування у виді реального позбавлення волі і обставинами, які слугували його визначенню, погоджується і колегія суддів, вважаючи, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що, з урахуванням систематичності вчинення останнім злочинів та аналізу покарань, які були призначені за їх вчинення, саме покарання призначене обвинуваченому судом першої інстанції в умовах ізоляції від суспільства забезпечить його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і є виваженим заходом примусу.

За наведених обставин, підстав вважати покарання призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції несправедливим внаслідок суворості, в тому числі, з урахуванням перебування обвинуваченого у місцях обмеження волі, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання, вважаючи його таким, що узгоджується з загальними засадами призначення покарання та його меті.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим, підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні, а тому апеляційні вимоги необхідно залишити без задоволення.

Відсутні підстави і для задоволення клопотання обвинуваченого про застосування до нього закону про амністію, оскільки він не є особою, яка підпадає під його застосування.

Амністія - це вид звільнення від кримінальної відповідальності чи від покарання та його відбування, який на підставі закону про амністію застосовується судом щодо певної, але індивідуально невизначеної категорії осіб, винних у вчиненні злочинів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Статтею 86 КК України визначено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Згідно із п. «в» статті 9 Закону України « Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» .

До осіб, які вчинили злочин, у період іспитового строку, має застосовуватися спеціальна норма - п. «в» вказаного Закону, який забороняє застосовувати амністію щодо іншої категорії осіб - тих, які були звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Враховуючи викладені обставини кримінального провадження, застосування положень Закону України « Про амністію у 2016 році» до ОСОБА_6 не допускається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 01 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4