Справа № 715/2391/17
Провадження № 1-кп/715/143/19
УХВАЛА
про призначення судового засідання

22 листопада 2019 року смт. Глибока Чернівецької області

Глибоцький районний суду Чернівецької області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретяр судового засідання ОСОБА_2

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3

представник потерпілого ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальні акти в кримінальному провадженні № 0000304, № 0000625, № 5000045 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 177, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст.229 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 177, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст.229 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 177, ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.229 КК України -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Глибоцького районного суду Чернівецької області перебувають вказані обвинувальні акти у кримінальних провадженнях.

Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 червня 2019 року по даній справі, ухвалою Чернівецького апеляційного суду Чернівецької області скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити по кримінальному провадженню судовий розгляд та просив суд обрати відносно обвинувачених запобіжний захід у виді домашнього арешту. Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що від потерпілого ОСОБА_5 04.11.2019 року до Сторожинецької місцевої прокуратури надійшла заява про те, що йому стало відомо, що обвинувачені як в період досудового слідства, так і під час розгляду справи в суді телефонували свідку ОСОБА_5 , приїздили до нього та намагалися незаконно впливати на нього. Крім того, прокурор вказував на те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_11 не мають постійного місця проживання та можуть перешкодити кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне провадження, виходячи із того, що останні обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення в групі з іншими особами. Також вказував на те, що обвинувачений ОСОБА_9 під час розгляду кримінального провадження в Глибоцькому районному суді неодноразово перетинав кордон України. Виходячи із наведеного прокурор вважає, що існують ризики передбачені п.п. 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому просив клопотання задовольнити.

Проти повернення обвинувальних акті прокурору заперечував, посилаючись на те, що вони відповідають вимогам ст. 291 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримали клопотання прокурора про застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу виді домашнього арешту, просили відмовити у поверненні обвинувального акту прокурору. Крім того, підтримали заявлений цивільний позов.

Захисник ОСОБА_12 в підготовчому судовому засіданні просив суд повернути обвинувальний акт відносно свого підзахисного прокурору, посилаючись на те, обвинувальний акт складений щодо ОСОБА_10 не відповідає вимогам п.п. 5, 7 ст. 291 КПК України, так як не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і статті (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. При цьому посилався на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 30.09.2019 року, в якій апеляційний суд скасовуючи вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області зробив висновок, що у відповідності до ст. 91, 242 КПК України саме на слідчого та прокурора покладено обов`язок забезпечити визначення розміру матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням. Також посилаючись на ч. 3 ст. 415 КПК України, вказував, що висновки суду апеляційної інстанції є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи. Вважає, що органом досудового слідства неналежним чином сформульовано обвинувачення та фактично не визначено розмір заподіяної шкоди.

Крім того, просив суд відмовити у застосуванні відносно свого підзахисного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, посилаючись на те, що прокурором не доведено ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також вказував на необґрунтованість обвинувачення.

Захисник ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні просила суд повернути обвинувальний акт відносно її підзахисних прокурору, посилаючись на те, обвинувальний акт складений щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не відповідає вимогам п.п. 5 ч. 2 ст. 291, ст. 339, та ст. 341 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 62, 63 Конституції України. При цьому вказувала на те, що в обвинувальному актів не викладно фактичних обставин кримінального правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються її підзахисні, які прокурор вважає встановленими. Зокрема, вказувала, що в обвинувальних актах відсутні відомості щодо визначення розміру матеріальних збитків, як складової інкримінованих злочинів за ст. 229, 177 КК України у спосіб визначений законодавством, а вказана в обвинувальних актах сума в розмірі 1 551 038,40 грн. не є тотожною в розумінні матеріальної шкоди, як складової частини інкримінованих злочинів.

Крім того, просила суд відмовити у застосуванні відносно свїх підзахисних запобіжного заходу у виді домашнього арешту, посилаючись на те, що прокурором не доведено ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також вказував на необґрунтованість обвинувачення.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали клопотання своїх захисників та просили суд його задовольнити, при цьому просили суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно них запобіжного заходу у виді домашнього арешту, посилаючись на його безпідставність.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи відносно обвинувачених, позовну заяву потерпілого приходить до наступних висновків.

Так, згідно п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього. З огляду на викладене, законодавцем чітко визначено, що повернення обвинувального акту прокурору в підготовчому судовому засіданні можливе тільки за умови, якщо цей обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, зокрема, має містити такі відомості: анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт у кримінальних провадженнях внесеному в ЄРДР № 0000304, № 0000625, № 5000045 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відповідає вимогам закону, оскільки в ньому викладенні фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на норми закону України про кримінальну відповідальність та сформульоване конкретне обвинувачення.

Також в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин, які прокурор вважав встановленими, зазначений розмір шкоди, що був завданий потерпілим внаслідок цього кримінального правопорушення.

При цьому слід зазначити, що на даному етапі судового розгляду суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість вказаної прокурором в обвинувальному акті розміру заподіяної шкоди.

Крім того, на думку суду, безпідставним є посилання захисту на ч. 3 ст. 415 КПК України, оскільки в своїй ухвалі Чернівецький апеляційний суду від 30.09.2019 року, скасувавши вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області вказав, що при новому судовому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі фактичні обставини справи, розглянути кримінальне провадження з урахуванням викладеного у даній ухвалі, перевірити всі доводи наведені у апеляційних скаргах та постановити законне та обґрунтоване рішення.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстав для повернення обвинувальних актів прокурору немає, а тому необхідно призначити судовий розгляд.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст. ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Глибоцькому районному суду Чернівецької області.

Таким чином, в наявності достатні підстави для призначення судового розгляду по кримінальному провадженню.

Вирішуючи клопотання прокурора про застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд приходить до висновку, що воно задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою, змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормою ч. 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, як того вимагає ч.1 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи із того, що прокурором не доведено про існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді домашнього арешту слід відмовити.

Вирішуючи питання про прийняття цивільного позову суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Крім того, відповідно до ч.2 ст.61 КПК України права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Ч. 4 ст. 128 КПК України передбачено, що форма і зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 128, 314, 315, 316, 317, 170-173, 177 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження № 0000304, № 0000625, № 5000045 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 177, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст.229 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 177, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст.229 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 177, ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.229 КК України на 27 листопада 2019 о 14 годині 00 хвилин у приміщенні Глибоцького районного суду Чернівецької області.

Про час розгляду справи повідомити прокурора, викликати у судове засідання учасників кримінального провадження.

Потерпілого ОСОБА_5 - визнати цивільними позивачами по кримінальному провадженні № 0000304, № 0000625, № 5000045 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 177, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст.229 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 177, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст.229 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 177, ч. 2 ст. 27, ч.3 ст.229 КК України та прийняти до розгляду його позовну заяву про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: