Справа № 145/2310/18
Провадження №1-кп/145/50/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2019 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 15.08.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000178, щодо обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с.Івонівці Тиврівського району Вінницької області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

встановив:
13.08.2018 року близько 14:00 год. ОСОБА_5 , знаходячись в АДРЕСА_1 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, під час чергової суперечки із ОСОБА_4 , умисно наніс йому декілька ударів кулаками обох рук в обличчя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №101 від 13.09.2018 року останній отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в підборідній ділянці та обох суглобових ділянках, які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.122 КК України визнав, розкаявся у вчиненому, визнав фактичні обставини справи. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції.
ОСОБА_5 дав показання, що дійсно з обіду 13.08.2018 року він у себе вдома під час суперечки із ОСОБА_6 декілька разів ударив його кулаками в обличчя. У вчиненому кається.

Суд вважає показання обвинуваченого є достовірними, правдивими, належними та допустимими, оскільки вони не спростовуються, а навпаки підтверджуються показаннями потерпілого та іншими доказами.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В силу ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 дав показання, що дійсно 13.08.2018 року близько 14:00 год. він пішов додому до ОСОБА_7 . Під час суперечки обвинувачений почав бити його кулаками в обличчя.

Також винуватість ОСОБА_5 підтверджується дослідженим в судовому засіданні висновком судово-медичної експертизи №101 від 13.09.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в підборідній ділянці та обох суглобових ділянках, які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Дослідивши вищезазначені докази, в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, перевіривши доводи сторони обвинувачення, показання обвинуваченого, потерпілого, проаналізувавши висновок експерта, суд приходить до переконання про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Призначаючи покарання за вчинене, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного ОСОБА_5 (раніше несудимий, позитивно характеризується за місцем проживання), обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відносить визнання винуватості за вчинене суспільнонебезпечне діяння, запевнення в подальшому не вчиняти злочини; обставин, які обтяжують його відповідальність, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеної Тиврівським районним відділом філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченому оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства; виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Згідно положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.ст.50, 65 КК України, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, та приходить до висновку, що його виправлення і перевиховання можливо досягти без ізоляції від суспільства в умовах здійснення постійного контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

По справі потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 на його користь 20640 грн. майнової та 200000 грн. моральної шкоди,

Обвинувачений майнову шкоду визнає у повному обсязі, суму моральної шкоди вважає завищеною.

Суд задовільняє цивільний позов в частині відшкодування майнової шкоди, в частині відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне задоволити частково, виходячи з наступного.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України, п.9 Постанови Пленуму ВСУ України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин справи.

Суд враховує глибину моральних страждань потерпілого, отримані ним душевні травми, вік, ступінь вини обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, майновий стан, інші обставини справи, та вважає за можливе стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і призначити покарання - 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 а від відбування покарання, якщо протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік він не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 а обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На задоволення цивільного позову стягнути з ОСОБА_5 а на користь ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди 20640 гривень, 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а всього 25640 (двадцять п`ять тисяч шістсот сорок) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тиврівський районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_8