Дата документу 18.06.2019 Справа № 336/4892/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/169/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/4892/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.286 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 00233, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Запобіжний захід ухвалено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3954 грн. 80 коп.

Знято арешт з автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на території спецмайданчика Дніпровського ВП ГУНП Запорізької області за адресою: м. Запоріжжя, пров. Кузнечний, 11, та повернуто за належністю.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 04 червня 2017 року, приблизно о 14 год. 45 хв., водій ОСОБА_7 , не маючи водійського посвідчення на право керування транспортними засобами відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. І. Сікорського м. Запоріжжя з боку вул. Цитрусової в напрямку вул. Полякова м. Запоріжжя.

В салоні автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_9 .

Під час руху в районі будинку № 422/1, водій ОСОБА_7 , у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок свого руху вправо, внаслідок чого виїхав на узбіччя, де допустив наїзд на дерево.

Своїми діями водій ОСОБА_7 , згідно з висновками судових інженерно-транспортних експертиз з дослідження обставин і механізму ДТП № 9-345 від 20.06.2017 року та № 9-540 від 28.08.2017 року порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до якої:

- п.10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2042 від 21.07.2017 року, смерть ОСОБА_9 настала від сполученої травми голови, грудної клітини, лівої гомілки, яка супроводжувалась крововиливами під оболонками головного мозку, множинними переломами ребер зліва, забоєм легень, відкритими переломами обох кісток лівої гомілки. Травма ускладнилась розвитком шоку, який у даному випадку і став безпосередньою причиною смерті постраждалого. Перелічені вище ушкодження, як кожне, так і в сукупності у живих осіб кваліфікувалися би, як тяжкі, небезпечні для життя, у даному випадку перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю. Не виключається вірогідність утворення всіх ушкоджень, виявлених при експертизі трупа ОСОБА_9 при обставинах, викладених у постанові слідчого, а саме: при ударах головою, грудною клітиною та кінцівками об виступаючі частини конструкції салону легкового автомобіля, пасажиром якого був постраждалий, в момент зіткнення легковика, що рухався зі стаціонарним об`єктом. За результатами судово-токсикологічної експертизи в крові трупа ОСОБА_9 виявлено 2,7 проміле, а в сечі 3,6 проміле етилового спирту. Вказана концентрація алкоголю в крові за життя могла відповідати сильному алкогольному сп`янінню.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, прийнятого судом без урахування особи обвинуваченого. Вважає, що суд першої інстанції не врахував факт надання матеріальної допомоги родині загиблого ОСОБА_9 , не надав у вироку оцінку показам свідка ОСОБА_10 та не врахував, що у випадку реального відбуття покарання він не зможе піклуватися про родину загиблого, який був його другом, не зможе матеріально допомагати його дружині та доньці, не зможе утримувати свою непрацездатну через хворобу мати, що значно погіршить становище осіб, які потребують допомоги. Крім того, зазначає, що він з самого початку досудового слідства активно сприяв розкриттю злочину, щиро каявся, відшкодовував матеріальну шкоду потерпілим та затрати на поховання, має хвору мати, яка потребує сторонньої допомоги (він є її єдиним сином та крім нього про неї нема кому піклуватися), працює та частину заробітної плати відраховує дружині загиблого у ДТП ОСОБА_9 . Також вказує, що він на даний час потребує термінової операції.
На підставі викладеного, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, прийнятого судом без урахування особи обвинуваченого та таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання. При ухваленні вироку не були взяті до уваги докази, що були досліджені під час судового розгляду, у вироку не надано оцінку показанням свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 , необґрунтовано не застосовано ст. 75 КК України, оскільки не враховано всі обставини, які пом`якшують покарання. Суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, під час досудового розслідування та судового слідства надавав правдиві показання і тим самим активно сприяв розкриттю злочину і встановленню істини у справі; ОСОБА_7 веде нормальний спосіб життя, має місце реєстрації та місце проживання, де зареєстрований тривалий час разом із мамою, з якою має дуже близькі родинні відносини, мати знаходиться на утриманні сина, оскільки через стан здоров`я, гіпертонічну хворобу та хворобу серця вона не може працювати і потребує сторонньої допомоги від єдиного сина (у 2015 році після смерті чоловіка (батька обвинуваченого) її стан здоров`я значно погіршився і тільки матеріальна та фізична допомога сина дає можливість лікуватися та вести нормальний спосіб життя і лікуватися амбулаторно); за місцем проживання обвинувачений ОСОБА_7 характеризується позитивно; має постійну роботу на посаді монтажника, має стабільний заробіток, за місцем роботи характеризується дуже позитивно; загиблий ОСОБА_9 був дуже близьким другом обвинуваченого, вони разом працювали, тісно спілкувалися родинами і його смерть вплинула на психічний стан ОСОБА_7 , почуття провини ніколи не покине його, бо змінити те, що скоєне вже неможливо, тому він допомагав, допомагає родині загиблого і запевняє, що і надалі буде допомагати доньці та дружині загиблого. Апелянт також зазначає, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , виражається у формі необережного злочину, і хоча він був скоєний обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, але вказана концентрація алкоголю в крові відповідає легкому алкогольному сп`янінню; обвинувачений не є соціально небезпечною особою, не перебуває на обліку в психо- та наркодиспансері, цивільний позов по кримінальному провадженню потерпілим не подавався; ОСОБА_7 є особою раніше не судимою в силу ст. 89 КК України, є суспільно корисним та заслуговує на шанс для виправлення без ізоляції від суспільства. Вказує, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку не обґрунтував свій висновок щодо неможливості виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, а лише послався на обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. При цьому, суд належним чином не оцінив і не врахував всі пом`якшуючі обставини, дії обвинуваченого після вчинення злочину та його дії протягом всього судового слідства, показання свідка, думку та заяву потерпілого і необґрунтовано призначив надто суворе покарання обвинуваченому.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання змінити та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які підтримали апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядаються.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

За обставин, встановлених судом першої інстанції, дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначив його, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу на те, що призначаючи покарання, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При вивченні особи обвинуваченого судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.

В якості обставин, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд визнав, що вину він у інкримінованому йому правопорушенні визнав повністю, надає матеріальну допомогу сім`ї потерпілого.

Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України, судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Зваживши зазначені обставини, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, близькому до мінімального, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_7 , який щиро розкаявся, його дії після вчинення злочину та протягом всього судового слідства, показання свідка, відшкодування матеріальної шкоди потерпілим та затрат на поховання, наявність хворої матері, яка потребує сторонньої допомоги, думку потерпілого, а тому у суду були всі підстави призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не можуть бути враховані, як підстави для пом`якшення покарання, оскільки вже приймалися судом при призначенні покарання, а решта обставин, зазначених стороною захисту, на думку колегії суддів, не можуть бути безумовною підставою для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, по доводах, зазначених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Застосований судом розмір покарання призначений правильно, є відповідним до скоєного, справедливим та достатнім, і колегія суддів не вважає його надмірно суворим, тому підстав для зміни вироку і пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4