Справа № 522/6814/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси - ОСОБА_1 , розглянувши клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000932 від 17.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси із клопотанням про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні №0000932 від 17.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, мотивуючи наступним.
В обґрунтування клопотання заявник посилаються на те, що 27.10.2018 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №881 та №883, за яким продавець ` передає у власність, а покупець приймає у власність житловий будинок загальною площею 119,9 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_5 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Пізніше від свого представника, ОСОБА_5 стало відомо про наявність обтяження, а саме арешту нерухомого майна, накладеного ухвалою Приморського районного суду мста Одеси від 10.05.2019 року (справа №522/6814/19). Так, слідчим суддею Приморського районного суду мста Одеси було задоволено клопотання прокурора Одеської м1ської прокуратури №3 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000932 від 17.04.2019 року та вирішено накласти арешт на житловий будинок, загальною площею 119,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 , із забороною його відчуження та розпорядження та заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту нерухомого майна. Про дану справу ОСОБА_5 відомо не було, відповідно, під час судового засідання, в якому вирішувалось питання щодо арешту належного йому майна, присутній не був. Створені умови тягнуть за собою порушення прав та законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.

Позиція учасників судового процесу.
Представник заявника до судового засідання не з`явився, написав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, обставини викладені у клопотанні підтримує в повному обсязі, а тому з метою недопущення виникнення судової тяганини, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання на підставі ст. 22 КПК України.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Положення закону, якими керувався слідчий суддя при вирішенні скарги.
Кримінальний процесуальний кодекс

Стаття 3. Визначення основних термінів Кодексу

Частина 1. Терміни, що їх вжито в цьому Кодексі, якщо немає окремих вказівок, мають таке значення:

Пункт 18. слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду;

Стаття 24. Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності
Частина 1. Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 170 . Накладення арешту на майно
Частина 1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частина 2. Арешт майна допускається, з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина 3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 174. Скасування арешту майна

Частина1. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Стаття 17. Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року)
Також, стаття 1 Першого протоколу, спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи , спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004 року).
Відповідно до п. 1 Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 05.04.2013 року № 223-558/0/4-13, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язані сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону; перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів ; зважати, що незалежно від визначеного процесуальним законом суб`єкта ініціювання застосування заходів забезпечення обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (ч. 3 ст. 132 КПК) покладається на слідчого та/або прокурора.

Стаття 132. Загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Частина 3. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
Пункт 1. існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
Пункт 2. потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
Пункт 3. може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини у справі «Свято-Михайлівської парафії проти України» (заява №77703/01) від «14» червня 2007 року в пункті 128 рішення зазначив, що «…в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані: Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання...»

Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали.
Слідчим відділом Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000932 від 17.04.2019 року.
Ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси накладено арешт на на житловий будинок, загальною площею 119,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 , із забороною його відчуження, та розпорядження та заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.

Представник власника майна посилається на те, що ОСОБА_5 є добросовісним і законним набувачем нерухомого майна за цивільно-правовим договором, який не було визнано у встановленому законом порядку недійним або нікчемним. Як обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, прокурор посилається на те, що попередній власник майна ОСОБА_4 протиправно зареєстрував право власності на об`єкт нерухомості. Однак, єдиним доказом, на який посилається прокурор є Довідка з державного реєстру прав на нерухоме майно та документи, отриманні від КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР. Проте, на підставі таких документів неможливо встановити протиправність здійсненої державної реєстрації, у матеріалах справи відсутні документи з реєстраційної справи, яка знаходиться у державного реєстратора. Більше того, дійсність цивільно-правових угод, за якими ОСОБА_5 отримав право власності не оспорювалась, відсутні судові справи щодо визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно..

ОСОБА_5 , не є суб`єктом кримінального правопорушення №0000932 від 17.04.2019 року.
З урахуванням вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, за вказаних у клопотанні обставин, подальше застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 , не є доцільним, а тому обмеження особи володінням своїм майном не є об`єктивно необхідним.
Подальше існування арешту за відсутності передбачених для цього підстав порушує право власності на вільне використання належним майном, суперечить загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентнї практики європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Таким чином з урахуванням вище викладеного та практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування арешту з майна та повернення його володільцю.
Керуючись ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 2,170, 173, 174, 372 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:
Клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000932 від 17.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України - задовольнити.
Скасувати арешт нерухомого майна, накладеного на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2019 року у справі №522/6814/19.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту його проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя

22.08.2019