Справа № 363/4280/18 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2456/2019 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000866 від 23.09.2018 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого 20 листопада 2006 року Апеляційним судом м. Києва за п.п.4, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.11.2017 звільнено умовно-достроково від покарання на невідбуту його частину 2 роки 5 місяців 3 дні,

засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 20.11.2006, остаточно призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 22 вересня 2018 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, неподалiк подвiр`я одного з недобудованих домоволодiнь, навпроти якого з правого боку розташований магазин «Озерний», що у котеджному мiстечку «Мiжрiччя» по вул. Центральнiй у с. Осещина, Вишгородського району Київської областi, зірвав та поклав до заздалегідь заготовленого поліетиленового пакету рослини дикоростучої коноплі, тим самим незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс для власного вживання без мети збуту, який в подальшому переніс до свого місця тимчасового проживання, за адресою: АДРЕСА_2 . 22.09.2018 приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції, після чого, в ході огляду місця події у ОСОБА_7 виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій, вважала вирок незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, через його суворість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указала, що суд першої інстанції мав можливість призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання з урахуванням особи обвинуваченого, а також з урахуванням обставин, які пом`якшуються покарання. Просила змінити вирок та призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.

Висновки суду в частині фактичних обставин вчинення злочину, доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій, щодо яких докази судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України не досліджувались і які учасниками судового провадження не оспорювалися, апеляційним судом не перевірялися. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України суд не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність вироку в частині призначеного покарання, то вони не ґрунтуються як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.

За змістом ч.1 і ч.2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Цих вимог закону суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання дотримався у повному обсязі.
Так судом було враховано те, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, проте він вчинений у період умовно-дострокового звільнення. ОСОБА_7 раніше судимий. Обставиною, яка пом`якшує покарання судом обґрунтовано визнане щире каяття у вчиненні злочину. Врахувавши наведені обставини суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за злочин, передбачений ч.1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік. Колегія суддів вважає, що за своїм видом та розміром дане покарання відповідає як тяжкості вчиненого злочину, так і особі обвинуваченого. Із урахуванням того, що ОСОБА_7 раніше засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, повністю призначене покарання у виді позбавлення волі не відбув, суд обґрунтовано визнав за неможливе призначення інших, альтернативних видів покарань, які передбачені санкцією ч.1 ст. 309 КК України.
Із урахуванням того, що цей злочин обвинуваченим вчинений у період умовно-дострокового звільнення, тобто до повного відбуття покарання за попереднім вироком, суд обґрунтовано призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків, правильно застосувавши положення ст. 71 КК України та належним чином мотивувавши дане рішення.
Доводи апеляційної скарги про суворість призначеного покарання, на думку колегії суддів, є не обґрунтованими. Як зазначалось вище, судом першої інстанції при призначенні покарання у повній мірі було дотримано вимог ст. 65 КК України. Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних які би указували на можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу. Належних доводів про можливість чи необхідність призначення цього, чи будь-якого іншого із альтернативних покарань, передбачених санкцією ч.1 ст. 309 КК України апеляційна скарга не містить. На думку колегії суддів як покарання призначене за ч.1 ст. 309 КК України, так і покарання призначене за сукупністю злочинів є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Підстав для пом`якшення цього покарання колегія суддів не вбачає.
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4