Номер провадження: 11-сс/813/1043/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

представника ТОВ «АБС ТЕХНОЛОДЖИ», ТОВ «С.П.Т» адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника власників майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 01.03.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000903, внесеному до ЄРДР 01.11.2016 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 2 364 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 01.03.2019 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_8 і було накладено арешт на:

- земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:001:0402, площею 11,9356 га, що належить ТОВ «АБС ТЕХНОЛОДЖИ» (ЄДРПОУ № 37688139);

- земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:001:0401, площею 13,6632 га, що належить ТОВ «С.П.Т.» (ЄДРПОУ № 37688139);

- земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:001:0384, площею 1,2893 га, що належить ТОВ «АБС ТЕХНОЛОДЖИ» (ЄДРПОУ № 37688139).

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, накладення арешту на земельні ділянки обумовлено необхідністю їх збереження, запобігання їх подальшого перепродажу, зміни їх території та складу.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Представник ТОВ «АБС ТЕХНОЛОДЖИ» та ТОВ «С.П.Т» адвокат ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду з апеляційними скаргами на вказану ухвалу, в яких вказувала на те, що:
-оскаржена ухвала є незаконною, необґрунтованою і такою, що постановлена з істотним порушенням норм КПК України;
-клопотання слідчого не відповідає вимогам КПК України;

-інформація про бенефіціарів власників знаходиться у відкритому доступі;

-відсутні відомості про причетність «АБС ТЕХНОЛОДЖИ» та ТОВ «С.П.Т» до вказаного кримінального провадження;
-в увалі не зазначено порядок її виконання;

За таких обставин, адвокат ОСОБА_7 просила скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 01.03.2019 року і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «АБС ТЕХНОЛОДЖИ» і ТОВ «С.П.Т» ОСОБА_6 апеляційні скарги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити, скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 01.03.2019 року і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт земельних ділянок.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання до суду не прибув, після вирішення питання про можливість здійснення судового розгляду на адресу апеляційного суду надійшла заява прокурора про відкладення судового засідання.

Представник ОСОБА_6 вважала можливим проводити розгляд апеляційних скарг за відсутності прокурора.

Апеляційний суд, приймає до уваги положення ст. 422 КПК України, щодо скорочених строків розгляду апеляційних скарг на ухвали слідчого судді.
Крім того апеляційний суд враховує практику Європейського суду, який неодноразово зазначав в своїх рішеннях, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також апеляційний суд враховує ті обставини, що прокурор завчасно належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, а судовий розгляд неодноразово відкладався.
За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглядати апеляційні скарги за відсутності прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши представника «АБС ТЕХНОЛОДЖИ» та ТОВ «С.П.Т», яка підтримала апеляційні скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з п.1) ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, пославшись в ухвалі на необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя у судовому рішенні, окрім наведення його змісту та цитування змісту процесуальних норм КПК України не зазначив, яких висновків він дійшов за результатами розгляду клопотання і не навів мотиви на обґрунтування такого рішення, зокрема, з огляду на наявність зазначених вище відомостей.

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що у клопотання слідчого та в ухвалі слідчого судді зазначено, що:

-у власності АБС «ТЕХНОЛОДЖИ» перебуває земельна ділянка що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:001:0402, площею 11,9356 га, що (ЄДРПОУ № 37688139).

-у власності ТОВ «С.П.Т.» перебуває земельна ділянка що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:001:0401, площею 13,6632 га (ЄДРПОУ № 37688139).

-у власності ТОВ «АБС ТЕХНОЛОДЖИ» перебуває земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:001:0384, площею 1,2893 га, (ЄДРПОУ № 37688139).

На зазначені земельні ділянки слідчий суддя наклав арешт, відповідно до вимог клопотання слідчого.

При цьому, в судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_6 вказувала на те, що такі відомості не відповідають дійсності і спростовуються даними, які містяться у Державному реєстрі речових прав.

Зокрема, земельна ділянка ТОВ « АБС ТЕХНОЛОДЖИ» має кадастровий номер №:01:001:0402, площею 13, 6632 га ( ), а земельні ділянки ТОВ «С.П.Т.» мають кадастрові номери №:01:001:0401, площею 11, 9356 га і №:01:001:0384, площею 1, 2893 га відповідно. ().

Викладені обставини свідчать про невідповідність клопотання слідчого вимогам кримінального процесуального закону.

Однак, слідчий суддя не звернув уваги на таку невідповідність, не перевірив належність земельних ділянок відповідним власникам і фактично скопіював в ухвалі відомості, зазначені в клопотанні слідчого.

Крім того, в порушення вимог ст.173 КПК України слідчий суддя в резолютивній частині оскаржуваної ухвали не вказав спосіб арешту (заборона, обмеження розпорядження або користування майном) та порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

За таких обставин, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК України, в якому, до клопотання не додано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на майно, визначених в ч.2 ст.170 КПК України, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт майна.

Відповідно до положень ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За таких клопотання слідчого не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 ККПК України, в зв`язку з чим необхідно повернути клопотання прокурору для усунення недоліків.

Викладені обставини свідчать про істотне порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило слідчому судді прийняти законне та обгрунтоване рішення, що, згідно з положеннями п.3) ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до положень п.2) ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч.3 ст.172 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання слідчого про арешт майна прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Інші доводи апеляційних скарг апеляційним судом не перевіряються в зв`язку зі скасуванням ухвали слідчого судді з процесуальних підстав, викладених в мотивувальній частині цієї ухвали.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 131, 132, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 01.03.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000903, внесеному до ЄРДР 01.11.2016 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 2 364 КК України, задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 01.03.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000903, внесеному до ЄРДР 01.11.2016 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 2 364 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути процесуальному керівнику прокурору відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000903, внесеному до ЄРДР 01.11.2016 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 2 364 КК України, для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали, протягом 72 годин з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4