Номер провадження: 11-сс/813/1307/19
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представників ПАТ «Одеський Коровай» - адвокатів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представників АТ «Сбербанк» - адвокатів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника АТ "Сбербанк" - адвоката ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2019 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0001749, внесеному до ЄРДР 01.09.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2019 року задоволено клопотання представника цивільного позивача в кримінальному провадженні генерального директора ПАТ «Одеський Коровай» ОСОБА_12 про арешт майна в кримінальному провадженні №0001749, внесеному до ЄРДР 01.09.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, зазначене в резолютивній частині ухвали, із забороною АТ «Сбербанк» розпоряджатись вказаним майном та переданням його на відповідальне зберігання ТОВ «Одеський Хліб», а також на прості іменні цінні папери емітента ПАТ «Одеський Коровай», які належать ТОВ «Дебют-Агроінвест», ТОВ Укрстокактив», ТОВ «Донагрофінанс» та ТОВ «Прибуток-Інвест», із забороною будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним або державним нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного в ухвалі рухомого та нерухомого майна.

Ухвала мотивована тим, що зазначене у клопотанні майно, на яке необхідно накласти арешт, є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки воно є предметом кримінального правопорушення та в разі незастосування арешту майна може бути відчужене, та ризик відчуження цього майна не зменшився та продовжує існувати.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі представник АТ «Сбербанк» - адвокат ОСОБА_11 вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскарженою ухвалою накладено арешт на майно юридичної особи, посадові особи якої не є підозрюваними та обвинуваченими у кримінальному провадженню, у клопотанні про арешт майна не зазначено правового статусу майна та завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Апелянт зазначає, що АТ «Сбербанк» є законним власником арештованого нерухомого майна, право власності на яке визнане за АТ «Сбербанк» в судовому порядку.

Також апелянт вказує, що у клопотанні та долучених до нього матеріалах не зазначено та не обґрунтовано правових підстав для арешту цінних паперів, власниками яких є інші юридичні особи, які не мають жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні.

Заперечення на апеляційну скаргу.

Представник ПАТ «Одеський коровай» - адвокат ОСОБА_7 подала на апеляційну скаргу заперечення, в якому зазначає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не підтверджуються матеріалами справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

В своїх запереченнях адвокат зазначає, що на даний час триває досудове розслідування за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами АТ «Сбербанк» та Головою Правління ПАТ «Одеський коровай» ОСОБА_13 , які привласнили кошти, належні ПАТ «Одеський коровай». Арештоване майно є речовим доказом в кримінальному провадженні, тому в разі неприйняття заходів щодо забезпечення кримінального провадження, може бути відчужене; ПАТ «Одеський коровай» визнано потерпілим у справі та подано цивільний позов, в зв`язку з чим, з метою забезпечення цивільного позову, необхідно накласти арешт на майно.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ представників АТ «Сбербанк», які просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі; представників ТОВ «Одеський Коровай», які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін; прокурора, який залишив на розсуд суду розгляд вказаної апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги особи, процесуальний статус якої не визначений в даному кримінальному проваджені, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а у визначених законом випадках на касаційне оскарження судових рішень.

З урахуванням положень ст. ст. 2, 7 КПК України, якими визначені завдання кримінального судочинства, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає апеляційному оскарженню.

Пунктом десятим частини першої статті 393 КПК України передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 року в справі №910/24418/16 було видано наказ згідно якого постановлено в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ «Одеський коровай» перед банком за укладеними кредитними договорами звернути стягнення на предмет застави за Договором застави від 30.08.2010 року шляхом передачі такого майна у власність банку та вилучити таке майно у ПАТ «Одеський коровай»; рішенням Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2018 року в справі №910/24415/16 було видано наказ згідно якого постановлено в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ «Одеський коровай» перед банком за укладеними кредитними договорами звернути стягнення на предмет застави за Договором застави від 11.06.2014 року шляхом передачі такого майна у власність банку та вилучити таке майно у ТОВ «Котовський хлібозавод»; рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 року в справі №910/24417/16 було видано наказ згідно якого постановлено в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ «Одеський коровай» перед банком за укладеними кредитними договорами звернути стягнення на предмет застави за Договором застави від 11.06.2014 року шляхом передачі такого майна у власність банку та вилучити таке майно у ТОВ «Білгород-Дністровська паляниця».

Крім цього, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 року в справі №910/9495/19 було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на майно, яке є предметом розгляду справи, за якою здійснюється апеляційний розгляд; заборонено ПАТ «Одеський коровай» та ТОВ «Одеський хліб» використовувати та експлуатувати арештоване майно; арештоване майно з метою збереження та раціонального використання передано ТОВ «Черкасихліб ЛТД».

Враховуючи вищевикладена, апеляційний суд приходить до висновку, що АТ «Сбербанк» є власником арештованого майна та має право на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується законності накладення арешту на майно апелянта, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Перевіряючи рішення слідчого судді районного суду та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження, який є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного перегляду оскарженого судового рішення апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею районного суду не були виконані.

Слідчий суддя, пославшись на вимоги ст. 173 КПК України, задовольнив клопотання ПАТ «Одеський коровай» та прийняв рішення про необхідність накладення арешту на майно, яке на даний час належить апелянту, з метою заборони АТ «Сбербанк» здійснювати користування, відчуження та розпорядження майном.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком слідчого судді, та при вирішенні питання щодо законності ухваленого судового рішення керується наступними вимогами кримінального процесуального закону України.

Відповідно до положень частин 1-3 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом четвертим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з ч. 8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Апеляційним судом встановлено, що під час розгляду клопотання про арешт майна ПАТ «Одеський коровай» слідчим суддею не дотримано вказані вимоги КПК України.

Як вбачається з витягу ЄРДР від 01.09.2018 року в кримінальному провадженні №0001749, 31.08.2018 року до Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_14 , який просить вжити заходи до особи, яка, зловживаючи службовим становищем, привласнила кошти, належні ПАТ «Одеський коровай» (т. 2 а. с. 24).

Постановою слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 14.09.2018 року ПАТ «Одеський коровай» визнано потерпілим та цивільним позивачем у вказаному кримінальному провадженні, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України (т. 1 а. с. 24, 25).

Постановою слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 05.06.2019 року кримінальне провадження №0001749, внесене до ЄРДР 01.09.2018 року, закрито в зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Згідно з ухвалою слідчого судді від 19.07.2019 року вказана постанова скасована, а досудове розслідування поновлено.

Під час апеляційного розгляду, прокурор зазначив, що на теперішній час досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001749, внесеному до ЄРДР 01.09.2018 року, фактично не проводиться, так як в ухвалі слідчого судді не зазначено конкретні підстави для скасування вищезазначеної постанови слідчого та перелік слідчих (розшукових) дій, які необхідно провести.

З матеріалів кримінального провадження, які були надані апеляційному суду, вбачається, що, на цій стадії досудового розслідування, не встановлені обґрунтовані підстави вважати, що арештоване майно могло бути одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення посадовими особами АТ «Сбербанк», а також, що воно є предметом кримінального правопорушення.

Під час досудового розслідування не встановлені особи, причетні до вчиненого кримінального правопорушення, жодній особі не повідомлено про підозру.

Крім того в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про визнання посадових осіб АТ «Сбербанк» причетними до вчиненого кримінального правопорушення.

В запереченнях до апеляційної скарги представник ТОВ «Одеський коровай» зазначає, що кримінальне правопорушення вчинено невідомими особами.

При цьому ні прокурором, ні представником ПАТ «Одеський коровай», під час апеляційного розгляду, не наведено жодного доказу того, що посадові особи АТ «Сбербанк» мають відношення до вказаного кримінального правопорушення.

Доводи представника ПАТ «Одеський коровай» про перевищення Головою Правління ПАТ «Одеський коровай» ОСОБА_13 своїх повноважень щодо отримання кредитних коштів та передачі майна в заставу не відповідають обставинам справи, а також спростовуються Постановою Верховного Суду, в якій зазначено, що згідно Статуту Товариства, Голова Правління ПАТ «Одеський коровай» діяла в межах повноважень, оскільки рішення про отримання кредитних коштів та про передачу банку в заставу майна ПАТ «Одеський коровай» було оформлено Наглядовою радою ВАТ «Одеський коровай» від 22.06.2010 року.

За змістом ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, визначено необхідність арешту майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Разом з тим, згідно із ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вирішуючи питання про арешт майна, слідчий суддя виходив з того, що майно, на яке цивільний позивач просив накласти арешт, а саме рухоме і нерухоме майно, є речовими доказами в кримінальному провадженні, та на нього вже було накладено арешт ухвалою слідчого судді від 05.10.2018 року, оскільки зазначене майно є об`єктом кримінально-протиправних дій невстановлених досудовим розслідуванням осіб, яке у разі неприйняття заходів щодо забезпечення кримінального провадження, може бути відчужене шляхом укладення договорів купівлі-продажу та/ або проведення торгів у формі аукціону на користь третіх осіб.

Апеляційний суд не погоджується із зазначеними висновками слідчого судді, оскільки з матеріалів клопотання не вбачається наявність жодних підстав вважати, що вказане майно має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, є об`єктом кримінально-протиправних дій, може містити на собі їх сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, про те, що майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям речових доказів.

Крім цього з клопотання цивільного позивача, ухвали слідчого судді та матеріалів кримінального провадження не вбачається, який правовий статус має майно, на яке накладено арешт, в контексті вимог ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

В матеріалах провадження відсутні належні докази, які давали б беззаперечні підстави суду дійти до висновку про наявність необхідності в накладенні арешту на вказане майно.

Разом з тим, апеляційний суд переконаний, що відмова в накладенні арешту не може призвести до його зникнення, знищення, приховування та інших негативних наслідків, що можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Наявні матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже, ухвала слідчого судді є необґрунтованою, оскільки арешт накладено на майно юридичної особи, службові особи якої, не мають статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною першою статті 171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим суддею під час розгляду клопотання ПАТ «Одеський коровай» про арешт майна не досліджувався цивільний позов потерпілого, копія цивільного позову не долучена до матеріалів справи, не встановлювалися особи цивільного позивача та відповідача, а заявником не обґрунтовано ні розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо таке було), ні факт завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Під час досудового розслідування та в суді першої інстанції при розгляді клопотання про арешт майна не встановлені обставини, згідно з якими АТ «Сбербанк» повинен нести цивільну відповідальність, а матеріали провадження не містять доказів того, що арештоване майно обґрунтовано визнано речовим доказом у справі.

Апеляційним судом встановлено, що майно, на яке накладено арешт, є власністю АТ «Сбербанк» та набуто банком на законних підставах (на підставі відповідних судових рішень, які після перегляду судами апеляційних та касаційних інстанцій залишені без змін та набрали законної сили).

Стосовно рухомого майна (обладнання) щодо якого накладено арешт, судами постановлені рішення про звернення стягнення на таке рухоме майно шляхом передачі банку права власності на таке майно. Відділами виконавчої служби різних рівнів здійснюються виконавчі дії щодо вилучення рухомого майна у боржників та передачі такого майна у власність банку.

Стосовно цінних паперів, які знаходяться у заставі банку та належать іншим юридичним особам, також наявні відкриті виконавчі провадження щодо звернення стягнення на таке майно, а наявність арешту унеможливлює виконання судових рішень про звернення стягнення на майно, які відповідно до Конституції України підлягають виконанню.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд з висновками слідчого судді не погоджується і вважає, що необґрунтований арешт майна буде перешкоджати юридичній особі належним чином здійснювати господарську діяльність і ніякі забезпечення заявленого цивільного позову не виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 року в справі №910/9495/19 було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на майно, яке є предметом розгляду справи, за якою здійснюється апеляційний розгляд; заборонено ПАТ «Одеський коровай» та ТОВ «Одеський хліб» використовувати та експлуатувати арештоване майно; арештоване майно з метою збереження та раціонального використання передано ТОВ «Черкасихліб ЛТД».

Слідчий суддя фактично прийняв рішення всупереч рішенню Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 року та порушив права інших осіб, а саме ТОВ «Черкасихліб ЛТД».

Слідчий суддя не звернув увагу на викладені обставини та постановив ухвалу, яка не відповідає нормам права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Рішення слідчого судді про передачу вказаного майна на відповідальне зберігання з правом експлуатації та управління ТОВ «Одеський Хліб», є таким, що не передбачене вимогами КПК України.

Доводи ПАТ «Одеський коровай» про необхідність накладення арешту на рухоме та нерухоме майно з метою забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні є необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Одеський коровай» не спростувала доводи апеляційної скарги представника АТ «Сбербанк», а лише послалася на висновки слідчого судді, викладені в оскарженій ухвалі.

Слідчий суддя не обґрунтував висновку стосовно того, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, яке відношення вказане майно має до розслідування вчиненого злочину, апеляційний суд приходить до висновку, що арешт накладено необґрунтовано.

Наведене свідчить, що слідчий суддя, задовольнивши клопотання представника ПАТ «Одеський коровай» про арешт майна фактично позбавив банк права володіти та розпоряджатися своїм майном, право власності на яке зареєстровано в установленому законом порядку на підставі чинних судових рішень.

Встановлені апеляційним судом обставини свідчать про те, що висновки слідчого судді, викладені в оскарженій ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, є підставами для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу представника АТ "Сбербанк" - адвоката ОСОБА_11 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2019 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0001749, внесеному до ЄРДР 01.09.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ПАТ «Одеський коровай» про арешт майна в кримінальному провадженні №0001749, внесеному до ЄРДР 01.09.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3