Справа № 480/2600/16-к
Провадження №: 1-кп/480/30/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.05.2019 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
Суд визнав доведеним, що 02.09.2016 року о 10:00 годині ОСОБА_4 навмисно з метою таємного викрадання будь-якого чужого майна, зайшла до приміщення класу №11, розташованого в приміщенні Надбузького професійного аграрного ліцею в с. Надбузьке, Миколаївського району, Миколаївської області. В якому знаходились малолітні учні та помітивши на столі вчителя мобільний телефон, направилась в напрямку столу. Підійшовши до столу, ОСОБА_4 реалізуючи раніше виниклий злочинний намір, направлений на умисне таємне викрадання чужого майна, а саме мобільного телефону марки Lenovo F-6000, вартістю 3000 грн., який знаходився на столі вчителя та належав ОСОБА_5 , узяла зі столу декілька зошитів, за допомогою яких прикрила вищезазначений телефон та взяла його разом з зошитами до рук. Переконавшись, що її дії спрямовані на заволодіння мобільним телефоном залишаються непоміченими, заволодівши вказаним майном вийшла з класу №11, тим самим залишивши місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилась викраденим телефоном на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 3000 грн.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю, щиро розкаялася та підтвердила обставини викладені у обвинувальному акті.
З урахуванням того, що проти не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.
За таких умов, докази на підтвердження вини обвинуваченої, за погодженням з учасниками провадження, не досліджувались, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченої та характеризуючих даних на неї.
Таким чином, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, а саме, у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинене повторно, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України доведена і вона повинна нести відповідальність за вчинене.
Обставинами, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, судом визнається щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь небезпечності вчиненого нею злочину, сукупність всіх обставин його вчинення, дані про особу обвинуваченої, що вона визнала свою вину, щиро розкаялася, її активне сприяння органам досудового слідства та суду в розкритті злочину, добровільне відшкодування спричиненої матеріальної шкоди потерпілій, а також те що вона є інвалідом ІІ групи, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, але перебуває на обліку в ОНД з 1994 року з діагнозом: синдром залежності від опіоїдів.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що у відношенні ОСОБА_6 можливо застосувати ст.69 КК України і призначити їй покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією статті не пов`язане з позбавленням волі, а саме у вигляді штрафу.
Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні подала до суду заяву про застосування до неї ЗУ "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання та ЗУ Про амністію у 2016 році.
Дане клопотання підлягає частковому задоволенню, щодо ЗУ "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, то під час виконання вироку, всі питання мають вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п.2 ч.2 ст.539 КПК України), пояснивши заявниці право звернутися з аналогічною заявою до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого вона відбуває покарання.
Іншу частину клопотання задовольнити, звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від відбування покарання за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК на підставі ст.1 ЗУ Про амністію у 2016 році.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні.
На підставі вищевикладеного та керуючись ЗУ Про амністію у 2016 році, ст.ст. 370, 374 КПК України, суд-
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання із застосування ст.69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК на підставі ст.1 ЗУ Про амністію у 2016 році.
Запобіжний захід по справі відносно ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Миколаївській районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1