Справа № 161/2489/19
Провадження № 1-кп/161/512/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 27 червня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004368, що надійшов з Луцької місцевої прокуратури 12.02.2019 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, працюючого помічником друкаря Релігійного товариства «Місійна книжкова фабрика «Християнське життя», не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 22.11.2018 року близько 17.00 год., перебуваючи в гаражному приміщенні, що на території подвір`я по АДРЕСА_2 , на грунті неприязних відносин, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 , умисно наніс останньому один удар правою рукою в обличчя, спричинивши потерпілому тілесне ушкодження у вигляді підшкірної гематоми навколо лівого ока, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №889 від 18.12.2018 за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, тобто умисно наніс потерпілому легке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в умисному нанесенні легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 не визнав. Цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди та судових витрат у формі судового збору не визнав. Суду дав показання, що він проживав у АДРЕСА_1 , а за будинком АДРЕСА_3 доглядав. Коли заселялись, то потерпілий був на заробітках, а повернувшись почав будівництво гаража. На спільний заїзд висипав дошки і протягом тижня їх не прибирав. Повернувшись 22.11.2018 близько 17.00 год. додому побачив, що дошки не прибрані, тому пішов на подвір`я потерпілого поговорити. Бачив, що той разом з працівниками перебували на другому поверсі недобудованого гаража, там голосно грала музика, вони випивали, він гукнув потерпілого, однак останній не відкликнувся. Почав підніматись по драбині, яка стояла по праву сторону біля стіни в середині гаража (за 3 м від входу до гаража) та відчув, що потерпілий вилив на нього пиво, а коли перебував на рівні плечей в межах другого поверху, то потерпілий нагнувся над ним, схопив за комір та притиснув до стіни, тому він, з метою звільнитись від потерпілого, відмахнувся кулаком правої руки (з прикладанням значної сили, оскільки потерпілий великого зросту) та поцілив у якусь його частину тіла. Куди попав не дивився і не знав, оскільки після цього почув зойк потерпілого, той його відпустив, тому він зліз з драбини і пішов додому. Чув гуркіт, чи падав потерпілий не бачив, однак ствердив, що з другого поверху на перший він точно не падав. Конфлікт бачив його товариш, який привіз його додому та стояв поблизу подвір`я. Оскільки умисно не заподіював жодних тілесних ушкоджень потерпілому, тому просив його виправдати, а у задоволенні цивільного позову відмовити.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 , його винуватість в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового провадження доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 дав показання про те, що 22.11.2018 року перебував разом з двома майстрами в недобудованому гаражному приміщенні - АДРЕСА_2 , що належить йому на праві приватної власності. Коли вже починало сутеніти близько 17.00 год., (точного часу не пам`ятає) помітив сусіда - ОСОБА_4 , однак на його дії особливої уваги не звертав, оскільки готував матеріал для майстрів. Останній дуже несподівано підійшов до нього та наніс удар кулаком правої руки в ліве око, від чого він впав на балки та доски, якими було викладено підлогу (тимчасово, щоб могли ходити будівельники). Дані події відбулись раптово та дуже швидко, після чого майстри втрутились і стягнули обвинуваченого з нього. Ствердив, що обвинувачений також наніс інші удари - вдарив його рукою в ліву частину підребер`я. Вважає, що ОСОБА_4 наніс йому тілесне ушкодження, оскільки між ними склались натягнуті відносини через бажання останнього отримати дозвіл на користування частиною подвір`я, тому таким чином хоче його налякати. Зазначив, що раніше між його дружиною, обвинуваченим та його батьками був конфлікт з приводу території подвір`я, хоча воно перебуває у його власності. На наступний день обвинувачений знову намагався прорватись до нього, махав руками та кричав у його адресу, однак того зупинив його батько, саме тому він вирішив звернутись із заявою до правоохоронних органів. Наступного дня він звернуся до лікаря через погане самопочуття (тошнота, голово кружіння, наявність синців) та до поліції. Обвинувачений після цієї події не просив вибачення, не хотів примиритися, навпаки знущається з них: навмисно заглядає у вікна, сміється з них, на що його дружина болісно реагує.

Заявлений цивільний позов про відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. та понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. підтримує повністю, просить його задовольнити. Щодо покарання покладався на розсуд суду.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 17.01.2019 року /з фототаблицями/, за участю потерпілого ОСОБА_7 , вбачається, що останній деталізував власні покази та розповів про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень 22.11.2018 року обвинуваченим ОСОБА_4 .

Показання потерпілого судом приймаються до уваги, оскільки вони є послідовними, об`єктивними, підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З виписки з медичної картки амбулаторного хворого КП ЛЦПМД №1 вбачається, що гр. ОСОБА_7 встановлено діагноз: «Струс головного мозку. Гематома лівої параорбітальної ділянки. Садно правого зап`ястя».

З висновку судово-медичної експертизи №889 від 18.12.2018 вбачається, що у ОСОБА_7 було виявлено тілесні ушкодження: підшкірна гематома навколо лівого ока, садно в ділянці правого променево-зап`ясного суглобу. Дані ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів (предмету), цілком можливо в час та за обставин, вказаних в ухвалі суду та в медичній документації, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Також ОСОБА_7 було поставлено діагноз: «Струс головного мозку», проте при оцінці за ступенем тяжкості він не враховується, так як не підтверджений будь-якими об`єктивними даними (описом неврологічного стану). Враховуючи характер та анатомічну локалізацію тілесного ушкодження виявленого у гр. ОСОБА_7 , а саме підшкірної гематоми навколо лівого ока виключається можливість його виникнення під час падіння з висоти власного зросту. Експертиза проведена на підставі ухвали слідчого судді від 12.12.2018 року та, відповідно до ст.ст.85,86 КПК України є належним та допустимим доказом.

Посилання сторони захисту на те, що обставини події, викладені у мотивувальній частині висновку стверджують про розбіжність показань потерпілого, свідків та обставин, встановлених під час досудового розслідування не заслуговує на увагу, оскільки, відповідно до ст.242 КПК України, ЗУ «Про судову експертизу», із відповідними змінами та доповненнями судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у певній галузі, з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Зокрема, вищевказана експертиза, відповідно до ч.2 ст.242 КПК України, проводилась з метою встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень та дала відповіді на усі питання, визначені у судовому рішенні ухвалі слідчого судді від 12.12.2018, вона не може свідчити про розбіжність покарань, натомість підтверджує показання потерпілого та свідків щодо наявності у потерпілого тілесних ушкоджень та характеру їх виникнення.

Окрім того, посилання захисника на те, що діагноз, вказаний у виписці із медичної карти не підтверджений висновком вищевказаної експертизи також не заслуговує на увагу, оскільки об`єктивні дані, наявних у потерпілого ушкоджень, вказані у мотивувальній частині, а у підсумках наведено їх характер, локалізацію, ступінь тяжкості та механізм виникнення. Виписка датована - 23.11., а не як посилався захисник 25.11.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дав показання, що в кінці листопада 2018 року він з колегою допомагали будувати 2-ий поверх над гаражем по місцю проживання потерпілого ОСОБА_7 (з яким він особисто знайомий не був). В один із днів (дати не пам`ятає), в другій половині дня, обвинувачений ОСОБА_4 вискочив на дерев`яну стрем`янку, піднявшись на другий поверх (приблизно висота 1,70-1,80 м; освітлення там не було) та правою рукою вдарив потерпілого в область голови (обличчя), від чого той впав на спину, а обвинувачений знаходився зверху на ньому. При цьому, потерпілий жодних ударів обвинуваченому не наносив. В цей момент він з колегою знаходились на другому поверсі гаража, зокрема він - з лівої сторони, а ОСОБА_11 по цій же стороні, ближче до кінця гаража. Сутичка відбувалась приблизно на відстані 1,5 м від нього. Вони відразу підбігли і він стягнув обвинуваченого з потерпілого. Після цього обвинувачений спустився вниз і пішов. До вказаної події жодного конфлікту між обвинуваченим та потерпілим не чув, в момент конфлікту поряд з ним стояв музичний центр та голосно грала музика, тому він не чув жодної словесної перепалки перед нанесенням удару потерпілому, все відбулось раптово. Ствердив, що жодних інших осіб поблизу гаража, в тому числі автомобіля не бачив. Відразу на обличчі потерпілого не було помітно тілесних ушкоджень, а трохи згодом вже було почервоніння, схоже на гематому. Після конфлікту потерпілий від них не відлучався, а тому отримати це ушкодження у іншому місці не міг.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дав показання, що приблизно в кінці листопада 2018 року він з ОСОБА_10 допомагав мурувати 2-ий поверх над гаражем, по місцю проживання потерпілого ОСОБА_7 (адреси не пам`ятає), з яким він був знайомий особисто тривалий час. Точної дати не пам`ятає, однак в один із днів, в другій половині дня (після 16.00 год.) обвинувачений ОСОБА_4 вискочив на дерев`яну стрем`янку, піднявшись на другий поверх та вдарив потерпілого правою рукою в обличчя, після чого потерпілий впав на спину на дошки, якими був вистелена підлога другого поверху, а обвинувачений впав як ніби на потерпілого трохи збоку. Від місця конфлікту він знаходився за 2-2,5 м, момент удару бачив конкретно (удар наносився знизу-вверх правою рукою в обличчя). Вони з товаришем підбігли і ОСОБА_10 стягнув обвинуваченого з потерпілого. Після чого між ними відбулась словесна перепалка і обвинувачений спустився вниз і пішов. Через 15-20 хвилин після цієї події на обличчі потерпілого з`явився синець, на тілі тілесних ушкоджень не бачив, оскільки він був одягнений. Ствердив, що до цього конфлікту у потерпілого, який перебував поряд із ними, тілесних ушкоджень не було. Інших осіб поблизу гаража та автомобіля не бачив.

З протоколу пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 26.01.2019 року вбачається, що свідок ОСОБА_11 , серед пред`явлених до впізнання інших осіб, вказав на особу під №1 ОСОБА_4 як на такого, який в 2018 році, а саме в кінці листопада чи початок грудня (точної дати не пам`ятає), перебуваючи на другому поверсі будівлі, яка будується, наніс один удар в ділянку обличчя, в ліве око ОСОБА_7 .

Клопотання сторони захисту про визнання даного доказу недопустимим суд вважає безпідставним, оскільки протокол відповідає вимогам ст.228 КПК України, проведений у присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , понятих, від жодного із учасників заяв, зауважень щодо його проведення не надходило, тому, відповідно до ст.85, 86 КПК України, суд вважає його належним та допустимим доказом.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 28.01.2019 року /з фототаблицями/, за участю свідка ОСОБА_11 , вбачається, що останній деталізував власні покази та розповів про обставини нанесення потерпілому тілесних ушкоджень 22.11.2018 року обвинуваченим ОСОБА_4 .

Посилання сторони захисту на невідповідність показань даного свідка, викладених у даному протоколі з показаннями свідка, даними в ході судового розгляду також не заслуговує на увагу, оскільки показання, які мають доказове значення у межах даного провадження повністю відповідають обставинам справи та дослідженим за клопотанням учасників доказами.

Показання свідка ОСОБА_12 , допитаного за клопотанням сторони захисту про те, що під час того, як підвіз ОСОБА_4 додому бачив словесну суперечку між ним та потерпілим під час якої ударів обвинувачений потерпілому не наносив, останній впав внаслідок шарпанини з другого на перший поверх, після чого обвинувачений пішов, а він (свідок) поїхав додому, судом до уваги не беруться, оскільки вони не підтверджуються, окрім показань обвинуваченого, жодним із досліджених доказів, натомість повністю спростовуються висновком судово-медичної експертизи №889 від 18.12.2018 та показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Зважаючи на наявність дружніх відносин між ним та обвинуваченим, про що підтвердив в судовому засіданні сам свідок, суд розцінює такі його покарання як намагання сприяти обвинуваченому в уникненні відповідальності за фактично вчинені дії.

Окрім того, посилання сторони захисту про те, що обставини, викладені у рапорті від 23.11.2018, зокрема, - час вчинення кримінального правопорушення 17.20 год.; та у повідомленні про вчинення кримінального правопорушення місце його вчинення подвір`я, що по АДРЕСА_2 не відповідають показанням потерпілого та свідків, обставинам, викладеним в обвинувальному акті, судом також до уваги не беруться, оскільки, відповідно до ст.91 ч.1 п.1 КПК України доказуванню підлягає подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Судом встановлено, що подія вчинення кримінального правопорушення мала місце 22.11.2018 року близько 17.00 (вбачається із показань усіх без винятку учасників судового провадження та не суперечить дослідженим у справі письмовим документам); місце вчинення гаражне приміщення, що на території подвір`я по АДРЕСА_2 , що аналогічно вбачається із показань потерпілого, свідків, самого обвинуваченого та письмових документів.

Досліджені в судовому засіданні докази суд, відповідно до ст.85,86 КПК України суд вважає належними, допустимими та, відповідно до ст.94 КПК України, достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення щодо ОСОБА_4 .

Враховуючи, що показання потерпілого ОСОБА_7 , дані ним безпосередньо в судовому засіданні, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , висновком судово-медичної експертизи №889 від 18.12.2018 року, протоколами проведення слідчого експерименту від 17.01.2019 року, 28.01.2019 року, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у спричиненні потерпілому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, кваліфікуючи його дії за ч.1 ст. 125 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.ст.66, 67 КК України, суд не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав та не розкаявся у вчиненому, однак не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні двоє малолітніх дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинене ним правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості, тому суд, враховуючи, що останній працевлаштований та має постійний дохід, призначає покарання в межах санкції ст.125 ч.1 КК України, у виді штрафу.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

На підставі ст.ст.128, 129 КПК України, ст. 1167 ЦК України цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування завданої моральної шкоди та процесуальних витрат задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілого ОСОБА_7 спричинену моральну шкоду в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.
Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходив з засад розумності, виваженості, справедливості та вважає, що визначена сума моральної шкоди, з врахуванням ступеню спричиненої шкоди, відповідає обсягу та характеру спричинених страждань потерпілого та характеру вимушених змін у його життєвих стосунках.
В решті позовних вимог потерпілого відмовити.
Відмовляючи в частині позову потерпілого ОСОБА_7 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 процесуальних витрат у справі, понесених щодо сплати державного мита в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходив із постанови об`єднаної палати ККС ВС від 23.01.2019 року, відповідно до якої при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого, який несе цивільну відповідальність, не допускається, оскільки таке стягнення суперечить закріпленим у ст.ст.2,7,9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч.5 ст.128, 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених вказаним Кодексом.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування завданої моральної шкоди та процесуальних витрат задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілого ОСОБА_7 спричинену моральну шкоду в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1