КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/604/2019 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимого:
- у 2007 році вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

- у 2008 році вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки 2 місяці позбавлення волі; у 2009 році звільнений УДО на 11 місяців 3 дні,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 серпня 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його приватною власністю.
Строк відбування покарання обраховано з 6 квітня 2016 року із зарахуванням у цей строк терміну попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без зміни.

Вироком суду встановлено, що 12.12.2014 року близько 17-ої години ОСОБА_6 , вступивши у злочинну змову з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, проникли на територію ПАТ ТЗ «Славутич», що на території заводу «КРЗ» в м. Києві по вул. Бориспільській, 9, у сховище корпусу № 90, де діючи спільно та узгоджено, згідно розподілених ролей, обрізали кабель довжиною близько 10 метрів, вартістю 350 гривень, поклали його в сумку та вийшли із вказаного приміщення і попрямували до виходу з території заводу, коли до них підійшли ОСОБА_10 і ОСОБА_9 . Помітивши кабель в дорожній сумці, яку несла невстановлена досудовим розслідуванням особа, ОСОБА_10 і ОСОБА_9 спитали, звідки вказаний кабель, однак ОСОБА_6 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою мовчки попрямували до виходу із території заводу, на що ОСОБА_9 крикнув, що зараз викличе працівників міліції. Тоді ОСОБА_6 , погрожуючи застосувати насильство небезпечне для здоров`я, сприйняте потерпілим як реальна загроза для його здоров`я, обхватив ОСОБА_9 правою рукою за шию та підставивши лівою рукою йому індикатор до горла, сказав, щоб до нього ніхто не підходив, оскільки в нього в руках знаходиться ніж.

В подальшому ОСОБА_6 , із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я ОСОБА_9 , вдарив своєю ногою по його правій нозі, тим самим завдавши останньому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, після чого з місця вчинення злочину зник.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу з доповненнями, в якій порушує питання про скасування вироку Дарницького районного суду від 05 серпня 2016 року як незаконного та постановленого з порушенням норм КПК України.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що кваліфікація його дій за ч.3 ст.187 КК України є невірною, оскільки умислу нападати на будь-кого з метою заволодіння чужим майном в нього не було; ні кабель, ні корпус № 90, не є власністю ОСОБА_9 , а тому суд першої інстанції помилково зарахував вартість кабелю в суму матеріальної шкоди, а власник кабелю та вказаного приміщення не встановлений.
Зазначає, що ударів ОСОБА_9 не наносив, а лише штовхнув його, в результаті чого останній міг зламати ногу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та належним чином дослідженими в судовому засіданні, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Зокрема, вина ОСОБА_6 у вчиненні ним нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства та із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаного з проникненням у сховище, підтверджується даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 05.03.2015, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 12.12.2014 близько 22 год. на території «КРЗ» за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9 обхватив його за шию та погрожував ножем; даними висновку експерта № 97/е від 26.01.2015, згідно якого ОСОБА_9 були нанесені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої гомілки, косий перелом дистального кінця діалізу правої малогомілкової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , наданими в суді 1-ї інстанції.

Крім того, допитаний в судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 12 грудня 2014 року близько 21:00 год. він знаходився на робочому місці по вул. Бориспільській, 9 в м. Києві, яке орендує, і за стінкою корпусу почув шум; оглянувши територію, він помітив двох чоловіків з сумкою, з якої виглядав кабель. Одним із чоловіків був обвинувачений ОСОБА_6 , однак коли він повідомив їм про те, що викличе співробітників міліції та почав діставати телефон, ОСОБА_6 схопив його за шию та підставив якийсь предмет до шиї. Він, як потерпілий, сприймав погрози як реальні, так як відчував, що щось давило йому в шию. Намагаючись вирватись, він, ОСОБА_9 впав, а ОСОБА_6 підбіг до нього та зверху сильно вдарив його ногою по нозі, переламавши її.

Отже, сумніву у достовірності та достатності здобутих у справі доказів для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості не вбачається.
Зважаючи на викладене, твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про відсутність у кримінальному провадженні доказів вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, через відсутність у нього умислу вчиняти напад, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, відповідно до яких дії, розпочаті ОСОБА_6 та іншою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, як крадіжка, поєднана з проникненням у сховище, переросли в розбій, і саме тому їх слід кваліфікувати за відповідною частиною, у даному випадку, частиною третьою статті 187 КК.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частиною 2 вказаної норми закону передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Так, суд 1-ї інстанції визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства та із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, із проникненням у сховище, із чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Разом з тим, у зміненому прокурором обвинуваченні така кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 за ч.3 ст.187 КК України, як «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб», була виключена як така, що не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства, та разом з тим є помилкова зазначеною в мотивувальній частині прийнятого рішення судом 1-ї інстанції, а тому підлягає виключенню з вироку шляхом його зміни у цій частині.
При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час судового розгляду дотримані вимоги ст. 22 КПК України і будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, як про те зазначається в апеляційній скарзі, допущено не було.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є правильним, та підстав для його пом`якшення не вбачається.
Зокрема, суд 1-ї інстанції врахував, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, вчинене ОСОБА_6 , згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, обвинувачений раніше неодноразово судимий, має місце реєстрації та постійне місце проживання, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, зі слів має на утриманні двох неповнолітніх дітей; відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства, а отже правильно призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, з яким колегія суддів погоджується, як зі справедливим і достатнім для досягнення цілей покарання.
При перевірці матеріалів кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 - без зміни.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
На підставі ст. 404 ч.2 КПК України вирок Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який під вартою, - з моменту отримання копії рішення.

Судді _____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4