Справа № 161/36/19 Провадження №11-кп/802/309/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, без освіти, неодруженого, маючого на утриманні троє малолітніх дітей, не працюючого, судимого 12.09.2018 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.297 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України визначено іспитовий строк - 3 роки,

засуджено за ч.1 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.09.2018 року 1 (один) рік позбавлення волі, остаточно визначено до відбуття ОСОБА_7 6 (шість) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду в сумі 29155 (двадцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн. та 20000 (двадцять тисяч) грн. спричиненої моральної шкоди.

Речові докази:

- посвідчення № НОМЕР_1 ПАТ «Волиньгаз» на ім`я ОСОБА_9 залишено при матеріалах кримінального провадження;

- сліди рук, які поміщено та опечатано в сейф пакет №0011102 знищено;

- ключі із брелоком до автомобіля ВАЗ 2101 та автомобіль марки "ВАЗ 2101", державний номерний знак НОМЕР_2 , що знаходяться, відповідно, при матеріалах кримінального провадження та на майданчику Луцького РВП повернуто законному володільцю ОСОБА_10 ;

- DVD-R диск об`ємом 4,7 GB/120 min з наявними 11 файлами з відеозаписами залишено при матеріалах кримінального провадження.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн. судових витрат у справі за проведення дактилоскопічної експертизи.

Запобіжний захід - домашній арешт, із забороною залишати місце свого проживання ( АДРЕСА_2 ), цілодобово, - залишено до вступу вироку в законну силу.

Знято арешт, який був накладений ухвалою суду від 14.11.2018 року на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події від 08.11.2018 року: посвідчення № НОМЕР_1 від 02.01.2018 року, видане ПАТ «Волиньгаз» на ім`я ОСОБА_9 ; сліди рук (сейф пакет №0011102); ключі із брелоком до автомобіля та автомобіль марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 .

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 08.11.2018 по 09.11.2018, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 07 листопада 2018 року близько 22:30 год., перебуваючи на автодорозі смт.Торчин та с.Веселе Луцького району, знаходячись на передньому пасажирському сидінні в салоні автомобіля марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_2 , умисно, з корисливих мотивів, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , який перебував на задньому пасажирському сидінні, що виразилось у нанесенні одного удару кулаком по голові, в результаті чого останній втратив свідомість. Після чого, ОСОБА_7 відкрито заволодів грошовими коштами потерпілого в сумі 900 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на день вчинення злочину становить 25155 грн. та 4000 грн., посвідченням №Л18-44 від 02.01.2018 року ПАТ «Волиньгаз» та перепусткою ПАТ «Волиньгаз» на ім`я потерпілого, спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 29155 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.187 КК України, тобто вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений та його захисник оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають вирок суду таким, що ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, і таким, що ґрунтується на припущеннях. Вказують про те, що дійсно 07.11.2018 року в смт.Торчин біля магазину "Край" до обвинуваченого та його брата підійшла раніше незнайома особа - ОСОБА_9 , який по зовнішньому вигляду, перебував в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_9 попросив брата обвинуваченого підвезти його в с.Веселе, і запропонував 100 грн., на що брат погодився. Після цього, потерпілий придбавши алкогольних напоїв та їжі дійсно сідав до них в автомобіль. Проте, оскільки автомобіль вийшов з ладу і на ньому не можливо було рухатись на значну відстань, то потерпілий біля магазину в смт.Торчин вийшов, а брат обвинуваченого повернув йому 100 грн. Жодних неправомірних дій відносно потерпілого обвинувачений не вчиняв. Крім того, вказують про те, що обвинуваченому перед його затриманням не було роз`яснено права на захист, а також допущено ряд інших процесуальних порушень при затриманні та при оголошенні повідомлення про підозру. Вказують, що надані потерпілим ОСОБА_9 показання суперечать іншим доказам у справі. А тому, посилаючись на дані обставини просять оскаржуваний вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та ухвалити виправдувальний вирок.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу в повному обсязі, прокурора, яка вважала скаргу безпідставною, а також думку потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

При цьому посилання обвинуваченого та його захисника про недоведеність вини першого у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовується сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Як встановлено в ході судового розгляду провадження місцевим судом, і з цим погоджується апеляційний суд, винність ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами, які колегія суддів вважає належними та допустимими в розумінні положень ст.ст.85, 86 КПК України.

Так, вина ОСОБА_7 за вказаних в обвинувальному акті та вироку суду першої інстанції обставин, повністю підтверджується наступними доказами.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 суду дав наступні показання. 07 листопада 2018 року близько 18:00 год., по закінченню робочого дня, він зустрівся зі своїм товаришем поблизу кафе «Земан», де були разом з колегами останнього приблизно до 20:00 год. та вживали спиртні напої. При цьому, в стані сильного алкогольного сп`яніння не був, все добре пам`ятав та адекватно реагував на усі події. З вулиці Володимирської міста Луцька сів на автобус та доїхав до смт.Торчин, де телефонував знайомому таксисту, щоб той довіз його додому в с.Веселе, однак він не зміг його забрати. Після цього до нього підійшов обвинувачений з братом, запропонувавши його підвезти додому за « т.зв. могорич», на що він погодився. Коли під`їхав брат обвинуваченого на автомобілі марки "ВАЗ" червоного кольору, то він сів ззаду за водієм, оскільки з іншої сторони лежало два колеса, а обвинувачений спереду. Під`їхавши до магазину, він разом з обвинуваченим зайшли всередину, де він за власні кошти (дістаючи їх з внутрішньої кишені куртки) придбав алкогольний напій (горілку) та дещо з продуктів харчування. По дорозі, повернувши в сторону с.Веселе, вони зупинились, обвинувачений та його брат (водій) випили і поїхали далі. Проїхавшись приблизно півтора кілометра, зокрема в місці, де було вже відсутнє вуличне освітлення, обвинувачений до нього заговорив, він нагнувся, бо ззаду погано чути, і в цей момент відчув сильний удар в голову, від чого відразу ж втратив свідомість. Отямившись на декілька секунд побачив біля себе (над собою) обвинуваченого, а потім знову втратив свідомість, і отямився вже поблизу магазину. Коли прийшов до дому, то його матір ОСОБА_11 побачила, що він побитий (з голови ішла кров) і був без взуття, у зв`язку з чим мала намір викликати швидку, однак він попросив цього не робити і дочекатись ранку. Вранці виявив відсутність коштів: 900 доларів США, 100 доларів США сувенірних та 4000 грн. (така сума була при собі, оскільки він мав дати завдаток за автомобіль, однак він не сподобався, тому були при ньому), а також посвідчення та перепустки на роботу. Попросив матір поїхати на початок села, надіючись, що вони випали, однак остання біля парку знайшла лише його взуття. Після цього, він сам поїхав в смт.Торчин, де побачив автомобіль, яким його підвозили і брата обвинуваченого, тому викликав працівників поліції. 09.12.2018 року сусіди повернули йому перепустку, яку знайшли приблизно за 700 м від місця, де його побили. Категорично ствердив, що удар в голову йому наніс саме обвинувачений ОСОБА_7 , до цього моменту усі грошові кошти та документи були у його кишені.

Показання потерпілого є послідовними і логічними та узгоджуються з показаннями допитаних в суді першої інстанції свідків і дослідженими судом письмовими доказами у провадженні, які є достатніми для обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.1 ст.187 КК України.

Свідок ОСОБА_12 підтвердив показання потерпілого в тій частині, що вони є товаришами, і той факт, що зустрічались з ним в кафе "Земан", де разом із ще двома товаришами вживали алкогольні напої. Бачив він також у потерпілого і грошові кошти - купюри по 100 доларів США, а також гривні. Підтвердив і той факт, що потерпілий нещодавно реалізував свій автомобіль, і дійсно має відношення до купівлі-продажу транспортних засобів (додатковий заробіток). Після зустрічі ОСОБА_9 мав їхати до своєї матері в с.Веселе. Також додав, що на наступний день після вказаної зустрічі, йому зателефонував потерпілий та повідомив, що з траси до с.Веселе його підвозили двоє чоловіків ромської національності та пограбували.

Свідок ОСОБА_13 суду першої інстанції давала показання про те, що у листопаді 2018 року після 20:00 год. в магазин, що в смт.Торчин Луцького району Волинської області зайшли (як на даний час їй відомо) потерпілий та обвинувачений, придбали горілку та дещо з продуктів харчування, за що розрахувався потерпілий. Ствердила, що і обвинувачений, і потерпілий в стані сильного алкогольного сп`яніння не були, поводились цілком адекватно.

Свідок ОСОБА_11 , яка є матір`ю потерпілого ОСОБА_9 , давала місцевому суду показання, що в день з 07 на 08 листопада 2018 року її син не прийшов вчасно додому, а коли вона йому телефонувала вже після 23:00 год., то телефонної трубки не брав. Додому він прийшов об 03.20 год., і при цьому був без взуття. Розповів їй, що його побили «цигани» і забрали гроші. Коли вже зняв шапку, то побачила, що у нього була побита голова, а рана кровилась. Вона хотіла викликати швидку, однак він сказав, що сам розбереться. Вранці вона поїхала на початок села (до парку), подивитись чи не має документів на вулиці. Знайшла там лише його туфлі. Точної суми коштів, що були у сина не знає, однак ствердила, що це була значна сума, оскільки син мав намір придбати автомобіль та носив гроші з собою. Ствердила, що син не був п`яним та адекватно себе поводив.

Свідок ОСОБА_14 суду першої інстанції давала показання, що в листопаді 2018 року на виїзді на початку села, на дорозі, знайшла картку, перепустку на роботу на ім`я ОСОБА_15 , які повернула останньому вже на наступний день.

Окрім показань потерпілого та свідків вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується також і іншими письмовими доказами, а саме:

- протоколом пред`явлення осіб для впізнання від 08.11.2018 року з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 , серед пред`явлених до впізнання інших осіб, вказав на особу під №2 - ОСОБА_7 як на такого, який причетний до вчинення злочину відносно нього, упізнавши його за загальними рисами обличчя;

- протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 09.11.2018 року та від 12.12.2018 року з яких вбачається, що свідок ОСОБА_16 , серед пред`явлених до впізнання інших осіб, вказала на особу під №4 - ОСОБА_7 та під №2 - ОСОБА_9 як на таких, які перебували у магазині в смт.Торчин Луцького району Волинської області 07.11.2018 року близько 21:30 год.;

- медичною карткою стаціонарного хворого №1485, відповідно до якої, ОСОБА_9 звернувся до Торчинської районної лікарні та був госпіталізований у хірургічне відділення з діагнозом «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Рана, садно лівої лобної та тім`яної ділянки (рана 3 см, садно 6 см). Термін лікування - з 09.11.2018 року по 23.11.2018 року;

- висновком експерта №879 від 14.12.2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_9 отримав ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, раною лівої лобної ділянки та садном тім`яної ділянки голови. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупого предмета, цілком можливо в час та при обставинах вказаних обстежуваним та в ухвалі суду, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виникнення вказаних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту виключається. (Експертиза проведена на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 19.11.2018 року);

- протоколом огляду місця події від 08.11.2018 року з доданими фото таблицями, відповідно до яких було оглянуто автомобіль марки «ВАЗ 2101» червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 . В ході огляду встановлено, що задня праві двері автомобіля механічно несправні та не відчиняються. Проводилось опилення та було виявлено і вилучено сліди рук із поверхні дзеркала заднього виду, в салоні автомобіля із задньої лівої дверці, із внутрішньої сторони та із скла вказаної дверці. Окрім того, під переднім пасажирським сидінням ближче до заднього сидіння виявлено та вилучено посвідчення № НОМЕР_1 ПАТ «Волиньгаз», видане на ім`я ОСОБА_9 .

Факт перебування ОСОБА_9 на посаді у ПАТ з газопостачання та газифікації «Волиньгаз» на посаді провідного інженера з супроводу будівельно-монтажних робіт відділу інжинірингу стверджується довідкою регіонально газової компанії «Волиньгаз» №102 від 15.11.2018 року. Для використання в роботі йому видано електронну пропускну картку та посвідчення Л18-44 видане 02.01.2018 року.

- висновком дактилоскопічної експертизи №538 від 18.12.2018 року, якою стверджується, що надані на експертизу сліди пальців рук надійшли на дослідження в упакованому вигляді (спеціалізований пакет №0011102, з відповідними написами та підписами понятих (вказане відображено і у ілюстративній таблиці). Експертизою встановлено, що три сліди пальців рук та слід долоні руки, виявлені, відкопійовані на відрізки липкої стрічки та вилучені в ході огляду місця події 08.11.2018 року придатні для ідентифікації за ними особи. Два сліди пальців рук та один слід поверхні долоні руки, виявлені, відкопійовані на відрізок липкої стрічки та вилучені в ході огляду місця події 08.11.2018 року залишені особою дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Один слід пальця руки, залишений не пальцями рук осіб, дактилокарти яких заповнені на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а іншою особою. При цьому, з дослідницької частини експертизи вбачається, що сліди рук №1-2 вилучені з поверхні скла форточки задньої дверки автомобіля, №3 з металевої поверхні лівої дверки; саме сліди рук з відрізків липкої стрічки №1, 2, 3 (тобто з задньої частини автомобіля) належать потерпілому ОСОБА_9 .

Колегія суддів повністю погоджується із тим, що одним із беззаперечних доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, є також виявлені у нього тілесні ушкодження - незначні садна на правій китиці руки, оскільки, як вказав потерпілий саме цією рукою обвинувачений наніс йому удар в голову.

При цьому, доводи обвинуваченого про те, що такі тілесні ушкодження він отримав під час ремонту велосипеда повністю спростовує висновок експерта №906 від 26.12.2018 року, в якому окрім іншого зазначено, що тілесні ушкодження (садна та подряпини в ділянці обох кистей) виникли в результаті контакту з травмуючою дією тупих предметів, більш детальна характеристика яких не відобразилась в морфології ушкоджень, не виключається можливість їх виникнення в час вказаний в ухвалі суду. А тому, суд правильно критично віднісся до таких доводів обвинуваченого та не взяв їх до уваги.

Дослідивши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України, а саме: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини і мотив вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством, що фактично спростовує доводи сторони захисту щодо порушення прав обвинуваченого ще на досудовому розслідування (в той час - підозрюваного).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, що й відповідно спростовує доводи сторони захисту про ґрунтування вироку суду на припущеннях, а не на належних і допустимих доказав, які фактично підтверджували б його винуватість.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, тобто - у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, повністю доведена в ході судового розгляду.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження у зв`язку із недоведеністю вчинення саме обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Щодо міри призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, відповідно до ст.12 КК України, злочин, який вчинив обвинувачений, передбачений ч.1 ст. 187 КК України, відноситься до категорії тяжких.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який має постійне місце проживання, на утриманні троє малолітніх дітей, раніше судимий, і знову ж вчинив злочин під час іспитового строку, посередньо характеризується по місцю проживання, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також те, що обвинувачений вини у доведенні злочину не визнав, не відшкодував шкоди потерпілому, який в свою чергу наполягав на суворій мірі покарання, дійшов правильного висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів в даному випадку не можливе без ізоляції його від суспільства і що щодо нього слід обрати покарання в межах санкції ч.1 ст.187 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, із застосуванням ст.71 КК України, остаточно визначив покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Що стосується вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого про стягнення матеріальної та моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що місцевим судом в повній мірі було дотримано вимог законодавства щодо вирішення питання по заявленому цивільному позову.

Так, відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції розглянув цивільний позов з дотримання вимог кримінального та цивільного законодавства, а також з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в постанові №4 від 31.09.2013 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Погоджується колегія суддів і з висновками місцевого суду щодо вирішення питання про стягнення процесуальних витрат (за проведення експертизи) та про вирішення долі речових доказів, оскільки вони повністю відповідають положенням ст.ст.100 та 124 КПК України.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту.

Таким чином, апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.02.2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді