Справа № 308/7446/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання спеціально уповноваженого керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх слідчий слідчого відділу Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні №0002034 від 30.06.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, погодженого прокурором, про застосування відносно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ужгород, громадянина України, не працюючому, не одруженому, з неповною початковою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2018 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання строком на 2 роки (набрав законної сили 03.01.2019 року), підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:
Спеціально уповноважений керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх слідчий слідчого відділу Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням в кримінальному провадженні №0002034 від 30.06.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, погодженого прокурором, про застосування відносно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Клопотання мотивовано тим, 30 червня 2019 року слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002034 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

В клопотанні вказано, що досудовим розслідуванням встановлено наступне: 30 червня 2019 року, близько 03 годин 00 хвилин неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на центральній дорозі, по вул. Тельмана, що в м. Ужгороді, неподалік Церкви Введення в храм Пресвятої Богородиці, діючи з прямим умислом усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, напав на гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому ОСОБА_5 наніс останньому удар рукою затиснутою в кулак в область обличчя потерпілого, внаслідок чого останній впав на землю та продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 з метою подолання опору потерпілого, разом з іншими двома невстановленими особами ромської народності, наніс потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше дванадцяти ударів руками та ногами по різних частинах тіла. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №10028/291, потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було завдано такі тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови грудної клітки, ЗТГК, множинні переломи ребер справа, забій та розрив правої легені, посттравматичний правобічний пневмотокарс, ЗЧМТ, Струс головного мозку, закритий перелом кісток носа з викривленням перегородки з порушенням дихання, множинні забійні садна голови, тулуба, кінцівок.

Під час нанесення неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та двома іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами ударів по тілу потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заволоділи його особистими речами, а саме мобільним телефоном марки «Meizu» моделі «M6», чорного кольору, який згідно товарного чеку №8036 від 15.05.2018 року, коштував 3245 гривень 00 копійок, який знаходився у наплічній сумці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та грошовими коштами в сумі 120 гривень, які знаходились у зовнішньому кармані штанів останнього, тим самим завдавши матеріального збитку на суму близько 3 365 гривень 00 копійок. Після заволодіння вищевказаними речами неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з двома невстановленими досудовим розслідування особами покинули місце вчинення злочину.

Після вчинення кримінального правопорушення, неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з двома невстановленими досудовим розслідуванням особами через декілька хвилин повернулись до потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де намагаючись розблокувати вищевказаний телефон, шляхом поміщення пальців останнього на сенсорний екран телефону марки «Meizu» моделі «M6», чорного кольору намагався його розблокувати, де не отримавши бажаного результату продовжив разом з іншими двома невстановленими особами ромської народності наносити потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , удари ногами в район голови та тулуба, після чого останній втратив свідомість та неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з двома невстановленими досудовим розслідування особами покинули місце вчинення злочину.

Слідчий зазначає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні неповнолітнім ОСОБА_5 інкримінованого йому правопорушенні повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви від громадянина ОСОБА_8 від 30.06.2019, протоколом огляду місця події від 12.07.2019, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 10.07.2019, протоколом пред`явленням особи для впізнання від 10.07.2019, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 10.07.2019, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 12.07.2019, Виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 11.07.2019, протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 18.07.2019.

Слідчий вказує на те, що неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив вказаний тяжкий корисливий злочин та злочин проти здоров`я особи в той час, коли останній перебуває на обліку територіального органу пробації у зв`язку з встановленням відносно останнього іспитового строку на 2 роки, згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2018 року (вказаний вирок набрав законної сили 03.01.2019 року за яким останнього засуджено за ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено згідно ст. ст. 75, 104 КК України від відбування покарання з випробуванням).

В клопотанні вказано, що відносно останнього під час досудового розслідування по кримінальних провадженнях №0002861 від 20.10.2017, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, по кримінальному провадженні №0002193 від 10.07.2018 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту останнім порушувались, про що свідчить вчинення неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у період перебування останнього на обліку Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, як такого відносно якого обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту (кримінальне провадження №0002451 від 05.08.2018), де слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке Закарпатський апеляційний суд від залишив в силі.

Слідчий вказує на те, що враховуючи вищевказане, неповнолітній ОСОБА_5 усвідомлюючи неминучість покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, наявний ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків, оскільки потерпілий впізнав нападника та відповідно засвідчив це, тому є обґрунтовані підстави вважати, що неповнолітній підозрюваний ОСОБА_5 може наважитись та вдатись до протиправних дій до потерпілого з метою зміни його показів на свою користь. Крім того, як зазначає слідчий, неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знайомий зі свідками, які встановлені під час досудового розслідування, оскільки останній знайомий зі свідками, оскільки згідно допитів встановлено, що з одними свідками підозрюваний проживає інші є його друзями, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що неповнолітній ОСОБА_5 може наважитись та вдатись до протиправних дій, до свідків з метою зміни його показів на свою користь. Також, наразі останнім не повернуто речовий доказ грошові кошти потерпілого, оскільки останній не надає інформації про їх місцезнаходження, отже є наявні підстави щодо знищення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тобто ризики, передбачені п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, враховуючи, що неповнолітнім підозрюваним ОСОБА_5 протягом нетривалого часу вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України та останній є засуджений за тяжкі корисливі злочини ч. 3 ст. 186 та ч. 2 ст. 186 КК України є обґрунтовані підстави вважати, що неповнолітній підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявний ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки протягом нетривалого часу неповнолітній підозрюваний ОСОБА_5 вчиняє систематично кримінальні правопорушення у сфері злочинів проти власності, які пов`язані з нанесенням тілесних ушкоджень потерпілим.

В клопотанні слідчий зазначає, що враховуючи те, що неповнолітній ОСОБА_5 ніде не працює, не навчається, характеризується негативно, як за місцем проживання так і навчальним закладом, де навчався та може переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки усвідомлює про неминучість покарання за вчинення тяжкого корисливого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 7-ми років, може незаконно впливати на потерпілого, оскільки потерпілий вказав на останнього як такого, що вчинив відносно останнього кримінальне правопорушення та підтвердив вказане документально, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та існує ризик його протиправної поведінки, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

Відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України затримання та тримання під вартою може застосовуватись до неповнолітнього лише, якщо він підозрюється у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і за умови що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три років.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення враховуються зміст ст. 37 Конвенції про права дитини, яка встановлює, що «арешт, затримання чи тюремне ув`язнення здійснюється згідно із законом та використовується як крайній захід і протягом якомога коротшого відповідного періоду часу» та практику ЄСПЛ, зокрема рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Свершов проти України» та рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Прокопенко проти України» (обрання альтернативного запобіжного заходу ніж тримання під вартою).

В клопотанні вказано, що аналіз особистості неповнолітнього ОСОБА_5 вказує на байдуже ставлення ним до дотримання правових норм, ігноруванням громадських інтересів. Вказані обставини свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту стосовно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 , так як такі ним дотримані не будуть.

З цих підстав, як вказує слідчий, більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не зможуть запобігти ризикам, визначеним ч. 2 ст. 177 КК України.

На підставі вище викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 176 - 178, 183, 194, 315, 492 КІІК України, слідчий просить: застосувати запобіжний захід відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ужгород, рома за національністю, громадянину України, не працюючому, не одруженому, з неповною початковою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2018 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання строком на 2 роки (набрав законної сили 03.01.2019 року), підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, з у вигляді тримання під вартою, без можливості внесення застави строком на 60 діб.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Законний захисник підозрюваного у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні вказаного клопотання. Разом з тим, вказувала, що впливу на сина не має.

Захисник адвокат ОСОБА_11 просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід - домашній арешт, так як слідчий та прокурор не довели під час розгляду справи, чому не можливо застосувати до ОСОБА_5 більш м"який запобіжний захід.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку свого законного захисника та захисника.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.2 ст. 492 КПК України, затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу. Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F.проти Німеччини,27.11.1997 р.,§ 57).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Слідчий суддя враховує, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому правопорушення підтверджується дослідженими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви від громадянина ОСОБА_8 від 30.06.2019, протоколом огляду місця події від 12.07.2019, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 10.07.2019, протоколом пред`явленням особи для впізнання від 10.07.2019, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 10.07.2019, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 12.07.2019, Виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 11.07.2019, протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 18.07.2019.

Також в ході судового розгляду клопотання по суті, судом достовірно встановлено, а стороною кримінального провадження доведено наявними в матеріалах клопотання доказами, наявність такого ризику, зокрема, як переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Оскільки ОСОБА_5 хоч і є неповнолітнім, однак раніше судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Згідно наявних в матеріалах даних, неодноразово ухилявся від явки до органів досудового розслідування, зникав з місця проживання, згідно пояснень матері.

Окрім того, слідчий суддя враховує і те, що підозрюваний раніше судимий вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2018 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі та його звільненого від відбування покарання строком на 2 роки (набрав законної сили 03.01.2019 року). Підозрюється у вчиненні даного кримінального правопорушення під час іспитового строку, що вказує на існування ризику продовжити вчиняти інше кримінальне правопорушення. Слідчий суддя бере до уваги також те, що відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах інших кримінальних проваджень під час досудового розслідування по кримінальних провадженнях №0002861 від 20.10.2017, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, по кримінальному провадженні №0002193 від 10.07.2018 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Слідчий суддя вважає, доведеним те, що існує реальна загроза того, що підозрюваний перебуваючи на волі може впливати на потерпілого та свідків, які впізнали підозрюваного, та існує ризик незаконного впливу на потерпілого з метою зміни його показів на свою користь. Крім того, підозрюваний знайомий зі свідками, які встановлені під час досудового розслідування, а тому існує ризик незаконного впливу неповнолітнім ОСОБА_5 на таких свідків з метою зміни їх показів на свою користь.

Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого, та санкція за вчинення якого, згідно ч. 1 ст. 187 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, тому існують ризики, що він не буде виконувати покладені на нього обов`язки та зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним. Підозрюваний ОСОБА_5 не має постійного джерела доходів та засобів для існування, не працює та не навчається.

Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, незаконно впливати на свідків, як основних джерел показів в даному кримінальному провадженні, з метою уникнення від покарання шляхом залякування свідків та очевидців даної події, перешкоджати повному та всебічному досудовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, або вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною пятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються зміст ст. 37 Конвенції про права дитини, яка встановлює, що «арешт, затримання чи тюремне ув`язнення здійснюється згідно із законом та використовується як крайній захід і протягом якомога коротшого відповідного періоду часу» та практику ЄСПЛ, зокрема рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Свершов проти України» та рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Прокопенко проти України» (обрання альтернативного запобіжного заходу ніж тримання під вартою).

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами, що визначають та виправдовують потребу в обранні запобіжного заходу неповнолітньому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину.

Слідчий суддя не вбачає підстав для застосування більш м"яких запобіжний заходів, зокрема: особистого зобов`язання, оскільки відсутні фактичні дані, що ОСОБА_5 зможе виконати зобов`язання, визначені ст. 194 КПК України, особиста порука також не може бути застосована, оскільки в ході розгляду клопотання мати підозрюваного не поручилися перед судом за виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України; домашній арешт - оскільки підозрюваний, з урахуванням наявних в матеріалах доказах, у будь-який момент може залишити місце проживання та переховуватись від органів досудового розслідування, суду, що свідчить про недоцільність обрання домашнього арешту.

Крім того, вирішуючи питання про застосування до неповнолітнього крім запобіжних заходів як альтернативи передання неповнолітнього під нагляд батьків, опікунів чи піклувальників, слідчий суддя не вбачає для цього підстав, оскільки мати неповнолітнього не поручились перед судом за нього.

Врахувавши вищевикладене та встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти його спробам вчинити інший злочин.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу стосовно останнього у виді тримання під вартою.

Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_5 заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги ч.3 ст.183 КПК України, відповідно до яких при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, відповідно до якої слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Окрім загальних підстав, слідчий суддя враховує вікові та психологічні особливості підозрюваного.

Відповідно до ст. 37 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН у 1989 р. і ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 p., міститься положення про те, що "арешт, затримання чи тюремне ув`язнення дитини здійснюється згідно з законом та використовується лише як крайній захід і протягом якомога більш короткого відповідного періоду часу".

Згідно з п. 13.2 "Пекінських правил" утримання під вартою до суду за можливістю має замінюватись іншими альтернативними заходами. Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України від 26 квітня 2001 р. "Про охорону дитинства" затримання та арешт неповнолітніх застосовується як винятковий захід і тільки у випадках та порядку, встановлених законом.

В Правилах ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі 1990 р., у пункті 17 вказується на необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою до суду і вдаватися до цього у виняткових випадках, усіляко прагнучи застосування альтернативних заходів.

Що стосується визначення ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя, поряд з положеннями ст. 182,183 КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незважаючи на те, що злочин, в якому підозрюється ОСОБА_5 , пов`язаний із застосування насильства, ураховуючи його особистість та психофізичний стан, обставини вчинення злочину, ступень наявних ризиків, слідчий суддя вважає за можливе в якості альтернативи тримання під вартою останньому встановити заставу в розмірі, встановленому для тяжких злочинів, яка на думку слідчого судді здатна забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, які визначаються згідно положень ч.5 ст.194 КПК України.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Такою сумою застави визначаю 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що буде достатньо для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі внесення застави на ОСОБА_5 відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, слід покласти обов`язки.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання спеціально уповноваженого керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх слідчий слідчого відділу Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні №0002034 від 30.06.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, погодженого прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 16.09.2019 року.

Визначити заставу, достатню для забезпечення виконання неповнолітнім підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків передбачених цим Кодексом, - в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 153 680 грн.

Роз`яснити, що неповнолітній підозрюваний ОСОБА_5 , або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; - не відлучаться із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1