УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002781 від 13.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, кримінальне провадження розпочато за зверненням ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 щодо протиправних дій службових осіб замовника будівництва ТОВ «Камертон» та Одеської міської ради із протиправного заволодіння та безпідставного оформлення прав на земельну ділянку по вул. Гагарінське плато, 5 у м. Одесі (кадастровий номер: :51:005:0090), шляхом використання завідомо підробних документів у сфері містобудування, протиправних рішень міської ради, а також намірів з ошукування майбутніх пайовиків будівельного кооперативу, яким залучаються кошти на будівництво.

З матеріалів провадження вбачається, що замовником будівництва (забудовником) є ТОВ «Камертон», , до складу учасників якого входять ОСОБА_7 та дві Кіпрські офшорні компанії.

ТОВ «Камертон» 16.08.2018 з Одеською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,4824 га строком на 10 років для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоповерхового житлового будинку з вбудованими громадськими приміщеннями та підземним паркінгом.

Відповідно до п. 2.2 договору на земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові будівлі та споруди, що належать ТОВ «Камертон» на підставі свідоцтва про право власності, виданого 03.07.2013 Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, індексний номер: 5611172, право власності на які зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.07.2013, номер запису про право власності: 1498993, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

Наявність прав на вказану споруду надало можливість ТОВ «Камертон» у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України поза проведення процедури земельних торгів набути право оренди на земельну ділянку, оскільки вказаними нормами передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Аналогічні зміни внесені і до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наявність споруд дає право на забудову без ДПТ та Плану зонування території.

Разом з цим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 вказаного Закону детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 вказаного Закону на підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід`ємною частиною детального плану території.

Згідно з ч. 2 ст. 18 вказаного Закону план зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Рішенням Одеської міської ради № 2825-VII від 14.12.2017 надано дозвіл ТОВ «КАМЕРТОН» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,6500 га, за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5, цільове призначення - В.02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, вид використання - для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з вбудованими громадськими приміщеннями та підземним паркінгом. Зобов`язано ТОВ «КАМЕРТОН» після формування земельної ділянки надати до виконавчого органу Одеської міської ради щодо забезпечення реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин розроблений та погоджений у встановленому законом порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Встановлено, що у разі невиконання пункту 2 цього рішення, Одеська міська рада має право в односторонньому порядку визнати це рішення таким, що втратило чинність, без відшкодування замовнику витрат, пов`язаних з розробкою землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки. Контроль за виконанням цього рішення покладено на постійну комісію Одеської міської ради з питань землеустрою та земельних правовідносин.

Рішенням Одеської міської ради № 3517-VII від 18.07.2018 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :51:005:0090), площею 1,4824 га (землі житлової та громадської забудови), за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5. Надано ТОВ «КАМЕРТОН» земельну ділянку, вказану в пункті 1 цього рішення, в оренду на 10 років, цільове призначення - В.02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, вид використання - для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з вбудованими громадськими приміщеннями та підземним паркінгом. Затверджено проект договору оренди землі між Одеською міською радою та ТОВ «КАМЕРТОН». Затверджено орендну плату в розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Утім вказані рішення Одеською міською радою, які внесені на розгляд ради на підставі рішень постійної комісії з питань землеустрою і земельних відносин ОМР прийняті у порушення діючих положень ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку розроблення містобудівної документації, Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, оскільки прийняті без додержання обов`язкового порядку, процедур громадських слухань та обговорення рішень щодо змін до містобудівної документації, суспільного інтересу з розміщення дитячого дошкільного закладу освіти, школи.

Отже без внесення змін до рішення Одеської міської ради № 27-VІІ від 16.12.2015 «Про затвердження детального плану території у межах: вул. Генуезька, Піонерська, Французький бульвар, Гагарінське плато в м. Одесі», яким зокрема стосовно земельної ділянки за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5, яким передбачалося будівництво окремо розміщуваного дошкільного навчального закладу на 165 дітей жителів даного району, що також підтверджується чисельними публікаціями ЗМІ з розміщенням на них фрагментів Генерального плану, ДПТ, фотозйомки мікрорайону.

При цьому затвердження плану зонування території здійснено без урахування інтересу жителів району, якими здійснюються акції протестів щодо будівництва багатоповерхівок на вказаній земельній ділянці.

Крім того, за результатами моніторингу Єдиного реєстру судових рішень України встановлено, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради тривалий час у цивільному та господарському судочинстві оскаржувалось судові рішення та заявлялись вимоги щодо витребування з незаконного володіння ТОВ «Камертон»

Постановою Верховного Суду України від 22.02.2017 по справі №2-3203/17 скасовано рішення Апеляційного суду Одеської області від 19.11.2015р. та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.06.2016 у справі №2-3203/07, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду Одеської області (номер провадження: 22-ц/785/4870/17), яким 07.06.2017 вказане провадження закрито через пропуск річного строку на оскарження органами місцевого самоврядування рішення суду.

Також за результатами розгляду cудової справи № 916/2358/15 у порядку господарського судочинства встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №168 від 31.07.2014 року «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси», затверджено перелік об`єктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси; внесено зміни до рішень виконавчого комітету Одеської міської ради № 70 від 28.02.2013 року та № 106 від 12.06.2014 року, у зв`язку зі зміною технічних даних об`єктів; Департаменту комунальної власності Одеської міської ради доручено в тримісячний термін вжити заходи щодо реєстрації за територіальною громадою м. Одеси об`єктів нерухомого майна, у тому числі, щодо нежитлової будівлі загальною площею 191,0 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/1А.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.07.2017 у вказаній справі у задоволенні позову відмовлено, через відсутність повноважень у Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на представництво повноважень міської ради, як у виконавчого органу.

Під час апеляційного оскарження директором Департаменту комунальної власності Одеської міської ради ОСОБА_8 01.08.2018 за (вх. № 2281/18) подано заяву про відмову від апеляційної скарги. Аналогічну заяву подано також приватним навчальним дошкільним закладом «Мрія», яким з 2014 року орендувалось вказане комунальне майно.

Враховуючи викладене, а також протиправне заволодіння спорудою комунальної власності, можливих протиправних дій службових осіб Одеської міської ради з внесення завідомо недостовірних даних до містобудівної документації, що використана для протиправного набуття прав на земельну ділянку (кадастровий номер: :51:005:0090), з урахуванням обставин оскарження ДАБІ України правомірності видачі дозволу на будівельні роботи, а також громадськістю будівельних робіт у порушення містобудівної документації (ДПТ), вказана земельна ділянка та об`єкт капітального будівництва (котельна) є предметом злочинного посягання, а отже з метою схоронності земельної ділянки та об`єкту капітального будівництва (котельної), які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, виникла необхідність у накладені арешту на зазначені об`єкти із забороною проведення будівельних та підготовчих робіт з будівництва.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник власника майна в судовому засіданні надала письмові заперечення, підтримавши їх в повному обсязі.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно положення ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься недоторканість житла чи іншого володіння особи, недоторканість права власності.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Слідчим суддею встановлено, що подане прокурором клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України.

Так, прокурором, при складанні клопотання про накладення арешту на майно, не дотримані вимоги ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки у клопотанні не зазначені підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

В порушення вимог ч.3 ст. 171 КПК України, прокурором до клопотання, а також в судовому засіданні під час розгляду клопотання про арешт майна, не були долучені матеріали, які б обґрунтовували всі доводи, викладені в клопотанні, на які посилається в клопотанні прокурор, зокрема, рішення Одеської міської ради, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також рішення Одеської міської ради щодо відведення земельної ділянки, судові рішення, відповідно до яких заявлялись вимоги щодо витребування майна з незаконного володіння ТОВ «Камертон», що позбавляє слідчого суддю дослідити належним чином обставини кримінального провадження.

Крім того, прокурор у клопотанні зазначає, що земельна ділянка та об`єкт капітального будівництва є предметом злочинного посягання, а тому накладення на них арешту необхідне з метою їх схоронності, які мають значення речових доказів.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Прокурором, в порушення вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, не зазначено та необґрунтовано, що вказане майно відповідає хоча б одному із вищевказаних критеріїв, отже, відсутні підстави вважати, що земельна ділянка (кадастровий номер :51:005:0090), розташована за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5, а також нежитлові будівлі і споруди, що належать на праві власності ТОВ «Камертон» є речовим доказом в рамках кримінального провадження.

Крім того, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, перевіряючи наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, слідчий суддя вважає, що обмеження права власності та права користування ТОВ «Камертон» шляхом накладення арешту на вказане у клопотанні прокурором майно - є нерозумним та неспіврозмірним, оскільки унеможливить ведення юридичною особою будь-якої господарської діяльності, необхідність чого сторона обвинувачення в судовому засіданні не довела.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що накладення арешту на вищевказане майно може мати також вагомі наслідки і для третіх осіб, в тому числі осіб, зокрема, які виконують будівельні роботи, які вклали свої кошти в будівництво та інших осіб.

Враховуючи викладене, у клопотанні прокурора не зазначено підстави арешту майна та конкретні ознаки речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, а також обґрунтування необхідності арешту такого майна.

На підставі викладеного, враховуючи необґрунтованість та вищевказані недоліки клопотання, оскільки в клопотанні відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002781 від 13.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1