Справа №560/669/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000299 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої спеціальної, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого Дубровицьким районним судом Рівненської області 02.06.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим Дубровицьким районним судом Рівненської області 02.06.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК україни до 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки та щодо якого ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.04.2018 року було встановлено адміністративний нагляд строком на 1 (один) рік та встановлено наступні обмеження:

1) заборонити залишати межі Дубровицького району без дозволу керівництва Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області;

2) заборонити відвідувати місця, де продають спиртні напої на розлив;

3) заборонити залишати своє помешкання в нічний час доби з 23-ї години вечора по 6-ту годину ранку;

4) зобов`язання з`являтися для відмітки в чергову частину Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області щомісячно в перший четвер місяця.

Однак, незважаючи на вказані зобов`язання, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючи з прямим умислом порушив обмеження, які на нього було покладено ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.04.2018 року про встановлення за ним адміністративного нагляду, без дозволу керівництва Дубровицького відділення поліції ГУНП в Рівненській області, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин 13 червня 2018 року самовільно залишив місце проживання, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , поїхавши до с. Степангород Володимирецького району Рівненської області до 27 червня 2018 року.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини. та пояснив, що він дійсно 13 червня 2018 року виїхав за межі Дубровицького району поїхавши до с. Степангород Володимирецького району, щоб підзаробити грошей, де перебував два тижні, про що не повідомив Дубровицький ВП. У вчиненому обвинувачений щиро розкаюється.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винність у вчиненні вказаного злочину повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Встановлено, що постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.04.2018 року встановлено відносно ОСОБА_4 адміністративний нагляд строком на 1 рік та застосовано до останнього обмеження у вигляді:

1) заборони залишати межі Дубровицького району без дозволу керівництва Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області;

2) заборони відвідувати місця, де продають спиртні напої на розлив;

3) заборони залишати своє помешкання в нічний час доби з 23-ї години вечора по 6-ту годину ранку;

4) зобов`язання з`являтися для відмітки в чергову частину Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області щомісячно в перший четвер місяця.

З актів нічних перевірок особи, що перебуває під адміністративним наглядом від 15.06.2018 року, 20.06.2018 року та 27.06.2018 року, які наявні у матеріалах кримінального провадження, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 після 23 год. був відсутній за місцем проживання.

Отже, даючи оцінку результатам судового розгляду справи та досліджуваним доказам, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 порушив правила адміністративного нагляду, а тому кваліфікація його дій за ст. 395 КК України є правильною.

Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими та прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачений самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

На підставі ст. 94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження і, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до внутрішнього переконання про те, що показання обвинуваченого узгоджуються між собою, містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який негативно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ", осудження своєї поведінки самим обвинуваченим та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Касаційний кримінальний суд у своїй постанові від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к вказав, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Пленум Верховного Суду України в пункті 3 своєї постанови від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що вчинений обвинуваченим злочин є злочином проти правосуддя та у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості.

Отже, факт щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України в повному обсязі знайшов своє відображення в ході судового розгляду.

Слід зазначити, що як передбачає ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Однак, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи винного, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який щиро розкаявся у вчиненому, з урахуванням вищенаведених пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ст. 395 КК України, у виді арешту на строк, який є мінімальним для даного виду покарання.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, призначивши покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання рахувати після набрання вироком законної сили з часу фактичного затримання ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1