ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/2897/15
Провадження № 11-кп/818/1745/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження №0000434 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 15 лютого 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Зміїв Харківської області, не одружений, з середньою освітою, працюючий водієм-експедитором ТОВ "С-Транс", зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнаний винним та засуджений:

- за ч.2 ст.286 КК України 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки;
- за ч. 1 ст. 135 КК України 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно, ОСОБА_9 призначено - 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Згідно вироку, ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він 25.04.2015 року близько 20:30 год. керував власним технічно справним автомобілем ВАЗ-2108, р.н. НОМЕР_1 , та рухався по вул. Піщаній зі сторони вул.Левківської в напрямку вул.Новоселівської м. Зміїв Харківської області.
Під час руху по вказаній вулиці, в районі будинку №24, ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п. 12.3 ПДР України, згідно з яким: У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди - та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїжджу частину зліва направо по ходу його руху.
Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя від яких помер у лікарні.
Згідно висновку комплексної судово-медичної та судово-автотехнічної експертизи №281-КЕ/661/2015 від 10.09.2015, причиною смерті ОСОБА_11 стала сукупна травма тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми, закритої тупої травми грудної клітини та ушкоджень нижніх кінцівок.
Порушення вимог ПДР України ОСОБА_9 , які знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками, виразилося у тому, що він керуючи технічно-справним автомобілем ВАЗ_2108, р.н. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку у вигляді виникнення небезпеки для руху, а саме пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїжджу частину зліва на право по ходу його руху і якого він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_11 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер.
Крім того, після скоєння вказаного правопорушення 25.04.2015 року, близько 20:30 год., в районі буд. 24 по вул. Піщаній у м. Зміїв Харківської області, водій ОСОБА_9 , після наїзду на пішохода, грубо порушив вимоги п. 2.10 а), б), в), г), ґ), д), е) ПДР України, згідно з якими: У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупини транспортних засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортних засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди, - та суб`єктивно усвідомлюючи, що своїми діями залишив потерпілого ОСОБА_11 у небезпечному для життя стані, нехтуючи моральними і правовими нормами, на місці дорожньо-транспортної пригоди не зупинився, не переконався чи потребує потерпілий медичної допомоги, не викликав працівників медичної допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив потерпілого в небезпеці у безпорадному стані, позбавивши його можливості до самозбереження, та з місця події зник.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення та призначити йому за ч.2 ст.286 КК України 3 роки позбавлення волі, без застосування додаткового покарання, у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами; за ч.1 ст.135 КК України 1 рік позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки із покладенням на нього обов`язків передбачених ст..76 КК України. В обґрунтування посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме суд критично поставився до показів обвинуваченого наданими ним під час слідчого експерименту від 22.06.2016 року, та не врахував їх тільки з підстав того, що вони відрізняються від його показів, зафіксованих під час слідчого експерименту 19.10.2015 року. Також зазначає, що судом не враховано наявність порушень п.п.4.1, 4.4., 4.7, 4.8, підпунктами «а» «б» «г» п.4.14 ПДР України в діях пішохода ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої, які заперечувалт проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у скоєнні злочину та правильності кваліфікації його дій в апеляційні скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_9 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.
Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце роботи, де характеризується позитивно, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України не притягувався, має постійне місце проживання, де характеризується також позитивно, на наркологічному та психоневрологічному обліках не перебуває.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом враховано відсутність обставини, що обтяжує покарання, та наявність обставини, що пом`якшує покарання часткове відшкодування потерпілій витрат на поховання.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 скоїв умисний злочин невеликої тяжкості та тяжкий злочин, який за формою вини, відносно наслідків, що настали з необережним. Поведінку після скоєння злочину, яка виразилась в умисному залишенні потерпілого в небезпечному для життя стані. Також той факт, що водій ОСОБА_9 покинув місце ДТП, що в подальшому ускладнило встановлення дійсних обставин події органом досудового розслідування.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення потерпілим правил дорожнього руху були предметом розгляду суду першої інстанції, який враховував, той факт, що потерпілий ОСОБА_11 перебував в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню тяжкості та не міг контролювати свої дії, перебуваючи на узбіччі дороги. З даними висновками погоджується і апеляційний суд.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 не можливе без його ізоляції від суспільства, а призначення більш м`якого виду покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.
Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого.
Отже, апеляційні вимоги захисника про можливість призначення більш м`якого покарання є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 15 лютого 2019 року у відношенні ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: