Ухвала
іменем України
10 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 320/4137/15-к
провадження № 51-4025ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Мелітопільського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 травня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000074 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької обл., громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (далі-КК),
встановив:
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Мелітопільського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах та строк три роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням строком на три роки, якщо він протягом цього іспитового строку не вчинить нового злочину і не виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК, покладено на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ст. 54 КК позбавлено ОСОБА_4 спеціального звання «капітан міліції».
Згідно з ст. 77 КК призначено ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах на строк три роки підлягає самостійному та реальному виконанню.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні працівником правоохоронного органу умисних дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним інтересам чи громадським інтересам, що супроводжувались насильством за відсутності катування.
Як встановлено судом, 10 грудня 2014 року о 07:35 год. від ОСОБА_5 та о 07: 40 год. від невстановленої особи до чергової частини Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області по лінії «102» надійшли повідомлення про те, що за місцем помешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 стукає по вхідній двері та погрожує фізичною розправою. Зазначені повідомлення були зареєстровані до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події в Мелітопольському МВ ГУМВС України в Запорізькій області під № 18317 та № 18318.
Засуджений ОСОБА_4 , перебуваючи на добовому чергуванні, за вказівкою помічника начальника - оперативного чергового інспектора чергової частини Мелітопольського міського відділу міліції ОСОБА_7 прибув за викликом за вказаною вище адресою, після чого о 08:20 год. доставив ОСОБА_6 до Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Леніна, 83, де того ж дня, приблизно о 08:30 год., під час складання протоколу серії ЗП № 021054 про вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у порушення вимог статей 1, 2, 3, 5, 10, 12, 13 Закону України «Про міліцію», а також присяги, прийнятої ним 14 вересня 2002 року, умисно, перевищуючи свої службові повноваження, безпідставно застосував до ОСОБА_6 фізичну силу, чим саме спричинено істотну шкоду державним інтересам у виді підриву авторитету та престижу органів державної влади в особі Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 травня 2019 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, покликаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо нього скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК). Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та доказам встановленим у судовому засіданні, обвинувачення ґрунтується на припущеннях суду та недопустимих доказах. На думку засудженого, в порушення вимог ст. 419 КПК, вказані обставини не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який необґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без зміни.

Мотиви суду
Перевіривши дотримання засудженим порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статтей 433, 438 КПК, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 у частині невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд в ухвалі навів мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
За встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 365 КК кваліфіковано правильно.

В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання допитаних в судовому засіданні свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про обставини вчинення засудженим неправомірних дій щодо потерпілого та критично віднісся до показань ОСОБА_6 і визнав їх неспроможними, оскільки такі показання не відповідають та суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних та перевірених в ході судового розгляду доказах.
Крім того, суд слушно визнав інші докази, а саме: послужний список, копію книги та копію журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення або інші події нарядів, копію журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, заяву ОСОБА_6 , повідомлення Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, копію висновків за повідомленням ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.12.2014 року, протоколи тимчасового доступу до речей і документів, протоколи огляду, відеозапис, висновок комп`ютерно-технічної експертизи, протокол огляду предмету, протокол огляду приміщення, висновок за матеріалами службового розслідування, накази, речові докази, належними та допустимими, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку.
Згідно з цими доказами в результаті фізичного насильства у вигляді застосування фізичної сили до потерпілого ОСОБА_6 , дільничним інспектором міліції Мелітопольського МВ ГУ МВС України в Запорізькій області ОСОБА_4 , вчинено умисні діі, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що завдало істотної шкоди державним інтересам у виді підриву авторитету та престижу органів державної влади в особі Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області.
Досліджені в судовому засіданні та покладені в основу обвинувального вироку докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у правильності їх оцінки судами першої та апеляційної інстанції. Об`єктивних підстав вважати недопустимими ці докази, у тому числі і показання допитаних у судовому засіданні свідків, у суду не було.
Перевіривши докази кримінального провадження, надавши їм належну оцінку, суд обґрунтовано визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, а тому обгрунтовано ухваливобвинувальний вирок.
Кваліфікація судом вчиненого діяння за ч. 2 ст. 365 КК узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа № 301/2178/13-к), відповідно до якого об`єктивна сторона цього злочину вичерпується самим фактом вчинення дій, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень, і містять принаймні одну з ознак, визначених у ч. 2 ст. 365 КК. При цьому, матеріальне вираження істотної шкоди, завданої злочином охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, в даному випадку не вимагається.

Колегія суддів вважає, що покарання засудженому ОСОБА_4 призначено згідно з вимогами ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та даних про особу засудженого. Призначене покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, особу винного, який раніше не судимий, злочин вчинив вперше, за місцем проживання та роботи характеризується із задовільної сторони, відсутність обставин, які обтяжують покарання та дійшов обгрунтованого висновку про призначення покарання в межах санкції ч.2 ст.365 КК із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням із застосуванням ст.ст.75,76 КК.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Переглянувши справу в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги засудженого, у тому числі й тим, на які засуджений покликається у своїй касаційній скарзі, та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення залишив вирок суду першої інстанції без зміни.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України, та які могли бути підставами для скасування чи зміни судових рішень, у тому числі і тих, про які зазначив засуджений ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі, судом касаційної інстанції не встановлено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Мелітопільського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 травня 2019 року щодо нього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3