Провадження № 1-кс/344/7041/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 ,, підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000308 від 22.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором, в обґрунтування якого покликався на те, що 21.07.2019 близько 23.30 год., перебуваючи поряд із дільничною виборчою комісією № 260418, що в с. Акрешори Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 , разом із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , керуючись єдиним злочинним умислом на заподіяння працівникові поліції тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, усвідомлюючи що ОСОБА_8 одягнутий у формений одяг, однострій, працівника поліції і перебуває при виконанні службових обов`язків, умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень працівнику поліції ОСОБА_8 , повалили останнього на землю, де утрьох нанесли серію ударів по голові та тілу потерпілого, спричинивши ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійних саден обличчя, правої китиці, забійної гематоми обличчя, забою м`яких тканин поперекової ділянки хребта.

Зокрема, як зазначено в поданому клопотанні, 19 липня 2019 відповідно до затвердженого плану заходів Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області щодо забезпечення правопорядку та публічної безпеки під час проведення передвиборчої кампанії та позачергових виборів народних депутатів України 21 липня 2019 років, слідчий слідчого відділення Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , перебував під час виконання службових обов`язків та у відповідності до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію», виконував покладені на поліцію завдання щодо забезпечення публічної безпеки та громадського порядку на території дільничної виборчої комісії № 260418, що в с. Акрешори Косівського району Івано-Франківської області.

21.07.2019 о 20.00 год. після закриття дільничної виборчої комісії слідчий слідчого відділення Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 відповідно до пунктів плану забезпечував підтримання правопорядку на території дільничної виборчої комісії № 260418.

Цього ж дня, близько 23.30 год. ОСОБА_8 під час охорони громадського порядку біля вхідних дверей дільничної виборчої комісії почув крики. Прибувши до вказаного місця до нього звернулася голова дільничної виборчої комісії ОСОБА_9 з приводу припинити протиправні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які зі слів ОСОБА_9 намагалися зайти у приміщення дільничної виборчої комісії, при цьому наносили удари ногами у вхідні двері.

Працівник поліції ОСОБА_8 з метою припинення незаконних дій висловив законну вимогу вказаним особам припинити зазначені протиправні дій та підійшов підійти до останніх з метою припинити протиправні дії. Однак, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не бажаючи виконувати законні вимоги поліцейського, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почали поводити себе зухвало та агресивно, голосно висловлюючись нецензурною лайкою в адресу поліцейського ОСОБА_8 , відмовились виконувати законні вимоги працівника поліції відштовхуючи його в область грудей та передпліччя шарпали за різні частини форменого одягу, однострою, чим вчинили опір поліцейському під час виконання ним службових обов`язків.

22 липня 2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Як зазначено в поданому до суду клопотанні, причетність до злочину ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 22.07.2019, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та іншими доказами в їх сукупності.

ОСОБА_5 вчинив злочини, які відносяться до категорії злочинів середньої та невеликої тяжкості, за вчинення яких згідно із ч. 2 ст. 342 передбачено покарання у вигляді штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеженням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до двох років та відповідно до ч. 2 ст. 345 КК України передбачено покарання у вигляді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, і на момент вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Обґрунтовуючи наявність ризиків, слідчий покликається на можливість підозрюваного ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює про неминучість покарання за вчинення злочину; знищити, сховати або спотворити будь-які речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених в ньому, просив клопотання задовольнити та обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний в судовому засіданні проти клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, просив обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді застави.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої та невеликої тяжкості.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено слідчим суддею, 22 липня 2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, а саме протоколом огляду місця події від 22.07.2019, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та іншими доказами в їх сукупності, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює про неминучість покарання за вчинення злочину; знищити, сховати або спотворити будь-які речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, в контексті зазначеного слідчий суддя звертає увагу на те, що, як випливає зі змісту матеріалів клопотання та пояснень учасників процесу, після вчинення інкримінованих йому дій ОСОБА_5 покинув місце події, певний час переховуючись від органу досудового розслідування.

Крім того, в судовому засіданні слідчому судді надано Рапорт старшого слідчого СВ Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_13 від 22.07.2019 року, зі змісту якого вбачається, що в рамках даного кримінального провадження, особи, які є свідками відповідних кримінальних правопорушень, відмовилися надавати пояснення, посилаючись на те, що особи, що підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , негативно зарекомендували себе в с. Акшешори Косівського району, що постійно вчиняють конфлікти з односельчанами.

Відтак, враховуючи зазначене, а також, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення злочину у вигляді позбавлення волі, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також впливати на свідків даного кримінального правопорушення та потерпілого в ньому.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором повністю доведено існування зазначених у клопотанні ризиків.

Крім того, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором та слідчим доведено, що в даному кримінальному провадженні, враховуючи конкретні його обставини та інкриміновану ОСОБА_5 участь у кримінальному правопорушенні, стан підозрюваного в момент його вчинення (у стані алкогольного сп`яніння), наслідки даного правопорушення, відношення самого підозрюваного до його вчинення, щодо підозрюваного ОСОБА_5 неможливим є застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання тим ризикам, існування яких доведено в судовому засіданні.

На думку слідчого судді, застосування більш м`якого запобіжного заходу не унеможливить прояв встановлених слідчим суддею ризиків, та не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження.

Необґрунтованим, на думку слідчого судді, є клопотання підозрюваного про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки такий запобіжний захід, враховуючи конкретні обставини даного кримінального правопорушення, є таким, що не забезпечить відсутності вищенаведених ризиків та не сприятиме досягненню завдань кримінального провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Отже, чинним процесуальним законом передбачено право слідчого судді не визначити розмір застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

При цьому, в даному випадку тяжкість кримінального правопорушення юридичного значення не має.

Злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 (ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України), відноситься до категорії злочинів невеликої та середньої злочинів.

Разом з тим, згідно встановлених на даному етапі досудового розслідування обставин, вчиняючи інкриміновані йому дії, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що згідно положень кримінального закону є обтяжуючою обставиною, та в компанії ще двох осіб, проявивши зухвалість та вседозволеність, відчуття безкарності, вчинив насильство щодо працівника правоохоронних органів, який перебував при виконанні своїх професійних обов`язків, завдавши йому тілесних ушкоджень.

В результаті даного кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , потерпілому, який являється працівником поліції, завдані тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійних саден обличчя, правої китиці, забійної гематоми обличчя, забою м`яких тканин поперекової ділянки хребта, згідно наданих прокурором в судовому засіданні пояснень.

Вказана обставина, яка є вкрай негативною з точки зору суспільних стереотипів та суспільної моралі, враховується слідчим суддею при вирішенні питання щодо можливості не визначення застави як альтернативного запобіжного заходу, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Відтак, враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість злочинів, які інкримінуються підозрюваному, наслідки злочину, його відношення до даного злочину та власну поведінку, вчинення таких дій у стані алкогольного сп`яніння, вважаю за необхідне не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у інкримінованих йому органом досудового розслідування діяннях, існування ризиків, які можуть перешкодити встановленню істини в даному кримінальному провадженні, відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 19 вересня 2019 року включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту в залі суду, а тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.07.2019 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1