Справа № 595/203/19
Провадження № 1-кп/603/71/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2019 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000340 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2018 року,

про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

23.11.2018 року, близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_3 перебуваючи за місцем свого проживання у с. Соколів Бучацького району Тернопільської області, втрутившись у конфлікт, що виник між його дружиною ОСОБА_6 та її тіткою ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно, лівою рукою шарпнув ОСОБА_7 за її праву руку, після чого штовхнув її правою рукою в область грудної клітки, чим заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців проекції правого променево-зап`ястного суглобу руки з забоєм м`яких тканин цієї ж ділянки.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_7 було спричинено легкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 висловив небажання надавати показання, однак пізніше, а саме 30 липня 2019 року, позицію змінив надавши показання під час судового розгляду.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 30 липня 2019 року свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, визнав повністю за обставин, що наведені в обвинувальному акті та пояснив, що 23 листопада 2018 року близько 16 год 30 хв, перебуваючи в приміщенні будинку в якому проживає, втрутився у словесний конфлікт, що виник між його дружиною ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_7 і на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин зі злості у відповідь на образи дружини потерпілою ОСОБА_7 умисно шарпнув її своєю лівою рукою за праву руку та штовхнув правою рукою в ділянку грудної клітки.

Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди обвинувачений ОСОБА_3 визнав частково, готовий компенсувати потерпілій за моральні страждання 1000 грн.

Окрім визнання обвинуваченим своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині), його винуватість підтверджується показаннями потерпілої та свідків.

Із показань потерпілої ОСОБА_7 отриманих під час судового розгляду слідує, що 23 листопада 2018 року близько 16 год 30 хв вона розмовляла зі своєю дочкою ОСОБА_8 та повідомила їй про те, що хоче замурувати двері в кімнату. Цю розмову почула ОСОБА_6 , яка зі своєю сім`єю проживає у цьому будинку, та категорично заперечила. У зв`язку з цим, між ними виник словесний конфлікт, що переріс у шарпанину. Пізніше, у конфлікт втрутився чоловік ОСОБА_6 - обвинувачений ОСОБА_3 .. В ході конфлікту обвинувачений ОСОБА_3 схопив своєю лівою рукою за її праву руку і сильно шарпнув, а пізніше штовхнув її правою рукою в ділянку грудної клітки. Внаслідок таких дій їй заподіяні тілесні ушкодження у виді синців проекції правого променево-зап`ястного суглобу руки з забоєм м`яких тканин цієї ж ділянки.
В подальшому потерпіла ОСОБА_7 подала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити в її відсутності, оскільки перебуватиме за межами території України, в заяві також вказала, що в подальшому її інтереси в судовому засіданні буде представляти адвокат ОСОБА_5 .
Із показань свідка ОСОБА_9 , отриманих під час судового розгляду слідує, що 23.11.2018 року їй зателефонувала потерпіла ОСОБА_7 та попрохала, щоб та прийшла до неї додому та допомогла перемістити меблі, оскільки має намір робити ремонт в будинку. Близько 17 години свідок зайшла на територію домогосподарства ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: с. Соколів Бучацького району Тернопільської області, і побачила крізь вікно вхідних дверей, як конфліктували між собою потерпіла та ОСОБА_6 .. В ході конфлікту вона була очевидцем, як обвинувачений ОСОБА_3 своєю лівою рукою шарпав за праву руку ОСОБА_7 , а потім правою рукою наніс їй один удар в ділянку грудей. У момент заподіяння обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень її за руку тримала ОСОБА_6 .. Також, ОСОБА_9 повідомила, що вказаний конфлікт тривав близько 15 хв, після конфлікту вона пішла додому. Пізніше свідок телефонувала потерпілій ОСОБА_7 проте остання не брала слухавку, а тому свідок вирішила навідатись до потерпілої додому. Прийшовши до потерпілої помітила на її тілі синці та подряпини, а тому порадила їй повідомити про факт нанесення тілесних ушкоджень правоохоронні органи.
Із показань свідка ОСОБА_8 отриманих під час судового розгляду слідує, що 23 листопада 2018 року близько 16 год 30 хв вона відпочивала у своїй кімнаті коли до неї зайшла її мати ОСОБА_7 і повідомила про те, що хоче замурувати двері в кімнату, а тому попросила свою подругу ОСОБА_9 , щоб та допомогла їй винести меблеву стінку. Цю розмову почула ОСОБА_6 , яка зі своєю сім`єю проживає у цьому ж будинку, та категорично заперечила. У зв`язку з цим, між ними виник словесний конфлікт. Пізніше, у конфлікт втрутився чоловік ОСОБА_6 - обвинувачений ОСОБА_3 .. В ході конфлікту обвинувачений ОСОБА_3 схопив своєю лівою рукою за праву руку матері та сильно шарпнув, а пізніше штовхнув маму правою рукою в ділянку грудної клітки. Після чого вона злякалася і втратила свідомість, коли прийшла до тями конфлікт завершився.
Із показань свідка ОСОБА_6 , отриманих під час судового розгляду слідує, що вона є дружиною обвинуваченого ОСОБА_3 . Також із показань випливає, що 23.11.2018 року між 16 та 17 годинами вона перебувала в одній із кімнат житлового будинку в с. Соколів Бучацького району Тернопільської області та почула як у сусідній кімнаті ОСОБА_7 , яка також зі своєю дочкою проживає у цьому будинку, розмовляла по телефону. В ході цієї розмови ОСОБА_7 повідомила, що має намір замурувати двері в її кімнату. Після цього ОСОБА_6 втрутилася у розмову ОСОБА_7 заперечила проти цього, після чого ОСОБА_7 почала на неї кричати намагаючись зайти до її кімнати.
Почувши, що у будинку конфліктують до нього зайшов її чоловік ОСОБА_3 , після чого ОСОБА_7 почала кричати й на нього. У ході конфлікту ОСОБА_7 намагалася завдати свідку ОСОБА_6 кількох ударів, однак її чоловік ОСОБА_3 цьому завадив відштовхнувши потерпілу ОСОБА_7 .. Під час даного конфлікту дочка ОСОБА_7 ОСОБА_8 втратила свідомість, внаслідок чого конфлікт припинився. Свідок також вказала, що не бачила як ОСОБА_3 шарпав потерпілу ОСОБА_7 за руку.
Також ОСОБА_6 суду повідомила, що із ОСОБА_7 постійно конфліктують, оскільки мають невирішений спір щодо користування та утримання житлового будинку в якому спільно проживають вони та члени їх сімей.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується й іншими доказами отриманими стороною обвинувачення й поданими під час судового розгляду, зокрема:
-даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 27.11.2018 року (а.м.к.п. 63-65);
-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 09.01.2019 року та фото таблицею до нього, за участю свідка ОСОБА_9 , з якого вбачається де саме свідок знаходилася під час конфлікту, де знаходилися учасники конфлікту. Також свідок при проведенні слідчого експерименту, у присутності понятих, указала як обвинувачений ОСОБА_3 шарпав потерпілу за руку та наносив один удар в ділянку грудної клітки (а.м.к.п. 68-73);
-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 03.12.2018 року та фото таблицею до нього, за участю свідка ОСОБА_9 , з якого вбачається як під час слідчого експерименту за допомогою статиста свідок показує, як обвинувачений ОСОБА_3 шарпає за руку потерпілу ОСОБА_7 та завдає їй удару в ділянку грудної клітки (а.м.к.п. 74-78);
-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 18.12.2018 року та фото таблицею до нього, за участю потерпілої ОСОБА_7 , з якого вбачається як під час слідчого експерименту за допомогою статиста потерпіла показує, в яку саме частину тіла обвинувачений ОСОБА_3 наносить удар та як саме шарпає її за руку (а.м.к.п. 79-83);
-висновком експерта від 10.12.2018 року № 254 (а.м.к.п. 66-67), згідно підсумків якого встановлено, що у громадянки ОСОБА_7 відповідно до записів з медичної довідки Бучацької ЦКРЛ при огляді черговим лікарем було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців проекції правого променево-зап`ясного суглобу з забоєм м`яких тканин цієї ж ділянки, що за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.
Оцінивши подані стороною обвинувачення докази, суд вважає їх таким, що відповідають вимогам ст.ст. 84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості, оскільки отримані у порядку, встановленому діючим КПК України. При цьому процесуальні дії та складені за їх результатами протоколи слідчих експериментів відповідають вимогам ст.ст. 104-107, 240 КПК України.
Що стосується висновку експерта, то це дослідження було проведене за встановленою КПК України процедурою, зміст його відповідає ст.ст 101,102 вказаного Кодексу. Підстав вважати цей доказ недопустимим у контексті вимог ст. 87 КПК України немає.
Оцінюючи показання свідків та потерпілої, суд вважає їх достатньо переконливими, чіткими, логічними, взаємоузгодженими між собою. Цілком відповідають показанням обвинуваченого ОСОБА_3 і ним під сумнів не ставилися. Показання отримані судом під час судового розгляду - безпосередньо, відповідно до вимог ст. 22 КПК України, із дотриманням правил допиту свідка та потерпілого, передбачених ст.ст. 352,353 КПК України.
Деякі розбіжності в показаннях свідка ОСОБА_6 з показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо механізму заподіяних тілесних ушкоджень, свідчать про індивідуальне суб`єктивне сприйняття ними обставин і подій. Такі розбіжності не є суттєвими та не впливають на загальний висновок суду щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 .. Окрім цього, учасниками процесу ці показання під сумнів не ставилися.
Зважаючи на наведене, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність, поза розумним сумнівом, винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за частиною першою ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
У разі визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), суд у відповідності до частини третьої ст. 374 КПК України, окрім іншого, зазначає мотиви призначення покарання.

Відповідно до положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Отже, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що обвинувачений вчинив умисний злочин, який посягає на здоров`я людини, що є однією із найвищих соціальних цінностей проголошених у ст. 3 Конституції України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, одружений (а.м.к.п. 147), на утриманні має двох малолітніх дітей: ОСОБА_10 2014 року народження, ОСОБА_11 2015 року народження (а.м.к.п. 88), не працює, притягується до кримінальної відповідальності вперше (а.м.к.п. 84), за місцем проживання характеризується позитивно (а.м.к.п. 87), на обліку в лікаря нарколога та під наглядом лікаря психіатра не перебуває (а.м.к.п. 85-86).

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

Судом враховується також і посткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 , який не вибачався перед потерпілою, не прагнув усунути моральну шкоду у тій формі, яка б задовольнила потерпілу, не висловлював іншим чином жаль з приводу вчиненого злочину. Вказані обставини підвищують суспільну небезпечність протиправних дій.

Беручи до уваги, що злочин, передбачений частиною першою ст. 125 КК України, відноситься до категорії злочинів, які посягають на приватні інтереси, урахування думки потерпілого при призначенні покарання винуватому є обов`язковим.

Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_7 через заподіяння їй тілесних ушкоджень виглядала пригніченою, мала до обвинуваченого ОСОБА_3 моральні претензії, наполягала, що його перевиховання можливе лише через застосування максимально суворого покарання передбаченого санкцією статті закону за якою ОСОБА_3 обвинувачується.

Зважаючи на усе вищевикладене, беручи до уваги дискреційність повноважень суду щодо призначення покарання, суд дійшов переконання, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді громадських робіт на строк, що наближений до середніх меж.

Саме таке покарання на переконання суду буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , запобігатиме вчиненню новим злочинам, а також відповідатиме принципам справедливості, співмірності та невідворотності покарання за вчинене діяння.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування не обирався, клопотання про його обрання судом не надходило.

Щодо вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні про відшкодування моральної шкоди суд зважає на таке.

Відповідно до ст. 127 та ст. 128 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно з частиною першою ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала зокрема і у зв`язку з вчиненням злочину щодо життя та здоров`я особи.

Суд переконаний, що заподіяння людині тілесних ушкоджень, незалежно від ступеня тяжкості таких ушкоджень, завжди завдає моральних страждань цій людині. Це презумпція, яка не лише витікає з положень ст. 23 ЦК України, але й ґрунтується на здоровому глузді.

Виходячи із зазначених законодавчих положень, суд вважає, що потерпіла ОСОБА_7 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_3 .

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя ст. 23 ЦК України).

Відповідно частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, розглядаючи цивільний позов суд дійшов висновку, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 позивачу за позовом ОСОБА_7 завдано моральної шкоди, яка виразилася у відчутті нею фізичного болю при заподіянні легких тілесних ушкоджень. Крім того, з приводу неправомірних дій обвинуваченого потерпіла зверталася до правоохоронних органів, що призвело до порушення нормального ритму життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення.

Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та з урахуванням обставин справи та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_7 , які відносяться до легких, розмір моральної шкоди суд визначає у 2000 грн, оскільки саме такий розмір на переконання суду відповідатиме характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_7 ..

Натомість заявлений ОСОБА_7 розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 15000 грн є очевидно не співмірним з негативними наслідками, знаходиться за межами того рівня страждань, якого зазнала потерпіла у зв`язку з нанесеними їй тілесними ушкодженнями та на переконання суду потребує обґрунтованого документального доведення.

Окрім цього, суд звертає увагу, що визначення розміру відшкодування моральної шкоди завжди матиме відносний характер, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, а тому взагалі неможливо точно визначити матеріальний еквівалент моральних страждань, особливо, коли мова йде про заподіяння особі тілесних ушкоджень. У цьому контексті суд міг би погодитися з аргументами потерпілої та її представника щодо запропонованого розміру відшкодування моральної шкоди, коли б це підтверджувалося результатами психологічної експертизи, однак таких засобів доказування на обґрунтування розміру оціненої потерпілою ОСОБА_7 моральної шкоди подано суду не було.

Крім того, потерпілою ОСОБА_7 заявлено вимогу про стягнення на її користь з обвинуваченого ОСОБА_3 , витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_5 у розмірі 3000 грн.

Відповідно до пункту першого частини першої ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

В частині другій ст. 120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з частиною першою ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Потерпілою ОСОБА_7 документально підтверджено здійснені нею процесуальні витрати на правову допомогу адвоката ОСОБА_5 у розмірі 3000 грн (а.м.к.п. 48-52).

Отже, процесуальні витрати потерпілої на правову допомогу підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 в розмірі 3000 грн.

Речові докази, процесуальні витрати, пов`язані із залученнями експерта, відсутні.

Керуючись п. 1 ч.3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням (злочином) покарання у виді 120 (сто двадцяти) годин громадських робіт.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити частково - стягнути з ОСОБА_3 в користь потерпілого ОСОБА_7 2 000 (дві тисячі) грн на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.
В задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1