Ухвала

15 серпня 2019 р.

м. Київ
справа № 182/166/15-к

провадження № 51-3170ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2019 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, захисник ОСОБА_5 , покликаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу було подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та ч. 4 цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Покликаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак захисник, мотивуючи свою скаргу, по суті оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду та оспорює правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення, що, на її думку, призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого, зокрема, не погоджується із визнанням ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Однак, захисником вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримано.
Вказуючи у касаційній скарзі на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, захисникне вказала, у чому конкретно з огляду на положення статей 412, 413 КПК України полягають такі порушення при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, які були б підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, з огляду на положення статей 84, 91, 94, 370, 404, 412, 413, 415, 419, 420 цього Кодексу та належним чином не обґрунтувала своїх доводів у цій частині.
Одночасно адвокат не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при постановленні ухвали та вироку за результатами розгляду апеляційної скарги на вирок, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419, 420 КПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі та вироку надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.
Отже, покликаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Також, всупереч вимогам ч. 4 ст. 427 КПК України, захисником не додано оформлені належним чином документи, що підтверджують її повноваження представляти інтереси засудженого ОСОБА_4 на стадії касаційного провадження, оскільки відповідно до доданої копії договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2019 року, цей договір діє до вирішення справи в суді апеляційної інстанції.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України, залишити касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд,
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2019 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2019 року щодо ОСОБА_4 , залишити без руху та надати їй десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк, скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3