Справа № 509/4841/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001204 від 19.07.2019 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іллічівськ, Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, на утриманні малолітніх дітей не маючий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: - 23.11.2016 Овідіопольським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 3 КК України; вид покарання: 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним строком на 3 роки; - 05.04.2017 Овідіопольським районним судом Одеської області за ст. 15 ч. 3, ст.185 ч.2 КК України; вид покарання: 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 зараховано частково відбуте покарання, за вироком Овідіопольського районного суду від 23.11.2016 року і остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним строком на 3 роки;

підозрюваному у скоєні злочину, передбаченому ч.2 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та маючи не зняту та не погашену судимість, повторно вчинив крадіжку за наступних обставин:

Так, 04 липня 2019 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зайшовши до крамниці «Хуторок», розташованої по вулиці Високовольтній, 1 в с/к «Лотос» в с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області, підійшовши до касира побачив на столі мобільний телефон «Samsung G-7», який залишила потерпіла ОСОБА_6 , яка в цей час підійшла до платіжного банкомату, який знаходиться біля вхідної двері на декілька хвилин.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_6 у даній крамниці на столі залишила належне їй майно, а саме мобільний телефон «Samsung G-7», без догляду, діючи повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung G-7» у корпусі жовтого кольору, вартістю 3000 гривень, в якому знаходилась картка пам`яті ємністю 16 Гб, вартістю 300 гривень і картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 вартістю 25 гривень, на рахунку грошових коштів не було та зник з місця пригоди.

В наслідок своїх неправомірних дій, ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму у розмірі 3325 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, а саме в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

19.07.2019 вказане кримінальне правопорушення (злочин) внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001204, за ознаками кримінального правопорушення (злочину)? передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
За наявністю достатніх доказів 21 серпня 2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України.
28.08.2019 підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук у зв`язку з переховуванням від органів досудового розслідування.
У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи те, що, підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності переховується від органів досудового розслідування слідчий вказує в клопотанні, що запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, неможливо при застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою
Досудове слідство вважає, що пред`явлена підозра ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, копії яких долучені до клопотання, та досліджені судом.

В судовому засіданні прокурор, слідчий підтримали клопотання та просили його задовольнити, обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи це тим, що ОСОБА_5 міцних соціальних стосунків не має, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, під час іспитового строку знов вчинив майновий, корисливий злочин, за місцем реєстрації не проживає, на даний момент місце проживання і знаходження ОСОБА_5 невідоме, обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного корисливого злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років, тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 буде незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинить інше кримінальне правопорушення; з метою ухилення від кримінального покарання буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином, слідчий вважає, що існують наступні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний ОСОБА_5 :
1) продовжить переховуватися від органів досудового розслідування та суду;
2) буде незаконно впливати на потерпілого та свідка кримінального правопорушення;
3) вчинить інше кримінальне правопорушення.
Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи, що прокурором не доведено ризиків, на які вони посилаються у клопотанні. Свою позицію обґрунтував у тому числі тим, що проживає та зареєстрований за тією ж адресою, про яку відомо органам досудового розслідування, а саме: АДРЕСА_1 , має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просив суд встановити відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали, додані до клопотання, суд вважає клопотання слідчого таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На даній стадії досудового розслідування ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України - кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини»,заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі « Хайредіновпроти України» (v. Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_5 є громадянином України, зареєстрований та має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , позитивно характеризується за місцем проживання, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, виховує малолітню дитину, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, у п. 41 Рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» зазначено, що протягом чотирьох тижнів, коли заявниця перебувала на свободі, вона виконувала всі обов`язки, пов`язані з судовим контролем, і не намагалася втекти від правосуддя. До речі, їй було б важко це зробити, адже у неї неповнолітні діти та торговий заклад, який є єдиним джерелом її доходів. Якщо ігнорувати ці обставини, то рішення, що приймаються ризикують виявитися недостатньо вмотивованими, такими, що не враховують істотні обставини».

З матеріалів справи також вбачається, що в період перебування підозрюваного в розшуку, за місцем його мешкання здійснювали виїзд співробітники Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, однак з будинку ніхто не вийшов тому ОСОБА_5 доставити до Овідіопольського ВП не надалось можливим. Щодо даного підозрюваний пояснив суду, що ніхто не приїжджав до його домоволодіння, йому із сусідів ніхто нічого не повідомляв про візити співробітників поліції.

Ст. 194 КПК України передбачено, що:

1.Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

2.Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

3.Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

4.Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1та2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

В відповідності до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд вважає, що слідчим, прокурором не доведено, що більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти існуючим ризикам, при цьому, вважає, що запобіжний захід в вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить належне виконання підозрюваним свої процесуальних обов`язків.

На підставі наведеного, суд вважає, що відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції наявні на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні підозри обґрунтовані щодо підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй злочину, а також наявні зазначені у клопотанні прокурора ризики, але можливо їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Керуючись ст.ст.181, 183, 184, 193 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001204 від 19.07.2019 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід в вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 16.11.2019 р.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 за першою вимогою;

2) не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 про наслідки ухилення від покладених обов`язків.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення, а іншими особами з дня її отримання.

Повний текст ухвали складено та оголошено 20.09.2019 р. о 09.30.

Слідчий суддя ОСОБА_1