ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1364/19 Справа № 215/5145/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вироком Дніпропетровського обласного суду від 18.06.1999 року за ст. 93 п.п. г,ж, і КК України в редакції 1960 року,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року клопотання засудженого ОСОБА_8 про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку суду, залишено без задоволення.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 04.10.2016 року, яка набрала законної сили 12.10.2016 року вже було зараховано в строк покарання засудженому вироком Дніпропетровського обласного суду від 18.06.1999 ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 24.12.1997 року по 16.11.1999 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У термін з 16.11.1999 року по 06.12.2001 року строк перебування ОСОБА_8 у слідчому ізоляторі в статусі засудженого та період етапування з 22.07.2016 року по 04.08.2016 року, коли проводилися етапування в інші установи покарання, то ОСОБА_8 мав статус засудженого відповідно до норм ст.4 КВК України, тобто відбував покарання за вироком суду, а тому вказаний строк не може зараховуватись відповідно до правил ст.72 ч.5 КК України.

Засуджений ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року скасувати. Зарахувати строк попереднього ув`язнення з 16.11.1999 року по 06.12.2001 року у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України. Зарахувати строк етапування з Вінницької УВП №1 в УВП №3 м. Кривий Ріг з 22.07.2016 року по 04.08.2016 року.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, на його думку, ухвала суду є незаконною, оскільки відповідно до постанови Верховного Суду України від 26.10.2017 року повинно розглядатися як зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з моменту попереднього ув`язнення до моменту прибуття до виправної колонії для відбуття призначеного покарання з урахуванням часу етапування.
Зазначає, що після винесення вироку, він продовжував перебувати у СІЗО м. Дніпропетровська на протязі ще двох років, при цьому умови його тримання там тільки погіршились порівняно з попередніми.

Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення даної апеляції, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі, і співставивши їх з наданими матеріалами, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року клопотання засудженого ОСОБА_8 про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку суду, а саме зарахування йому у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 16.11.1999 року по 06.12.2001 року та з 22.07.2016 року по 04.08.2001 року, було залишено без задоволення.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
При надходженні до суду клопотань про зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до покарання у виді позбавлення волі суди повинні забезпечити точне та неухильне дотримання законодавства та керуватися Конституцією України, Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, Законом України № 838 YІІІ від 26 листопада 2015 року, Законом України «Про попереднє ув`язнення», міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Апеляційний суд вважає, що вказаних норм Закону суд першої інстанції під час постановлення свого рішення дотримався у повному обсязі.
Посилання в апеляційній скарзі засудженого на те, що суд не врахував ті обставини, які були викладені в клопотанні та поясненнях під час судового розгляду, та постановив незаконне та невмотивоване рішення, яке підлягає скасуванню в апеляційному порядку є необгрунтованими.
Перевіркою матеріалів справи, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання з`ясовано, що судовий розгляд під час розгляду вказаного клопотання проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин провадження за клопотанням, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні письмові докази на підтвердження посилань засудженого, яким дав належну оцінку, а отже, таких порушень Закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування постановленої ухвали, у справі не допущено.
Згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838 YІІІ від 26 листопада 2015 року ч. 5 ст.72 КК України викладено в такій редакції: зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення відповідно до кримінально-процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
У строк попереднього ув`язнення у відповідності Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» включається, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, що відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Як убачається з матеріалів провадження, згідно вироку Дніпропетровського обласного суду від 18.06.1999 року, ухвали Дніпропетровського обласного суду від 27.07.2000 року, ухвали Верховного Суду України від 16.11.1999 року ОСОБА_8 засуджено за п.п. «г», «ж», «і» ст.93, ч.1 ст.186 КК України до довічного позбавлення волі, та залишено в силі запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання ухвалено обраховувати з часу затримання 24.12.1997 року. Згідно протоколу затримання підозрюваного у вчиненні злочину, ОСОБА_8 затримано 24.12.1997 року. Вирок суду щодо ОСОБА_8 набрав законної сили 16.11.1999 року і до цього часу засуджений тримався під вартою.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року, яка набрала законної сили 12.10.2016 року вже було зараховано у строк покарання ОСОБА_8 , засудженому вироком Дніпропетровського обласного суду від 18.06.1999 року, строк попереднього ув`язнення з 24.12.1997 року по 16.11.1999 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК України та Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року незалежно від процесуального порядку попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили. У зв`язку із цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання.
Таким чином, з дати набрання вироком законної сили та до моменту прибуття до визначеного місця відбування покарання засуджений ОСОБА_8 вважався таким, що тимчасово перебував у ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4, оскільки даний слідчий ізолятор не визначено місцем відбування покарання засудженим ОСОБА_8 , а він знаходився в його умовах в очікуванні етапування до місця виконання покарання за вищевказаним вироком суду, що не є в даному випадку попереднім ув`язненням, а тому зарахуванню та перерахунку за Законом України від 26.11.2015 №838-VIII не підлягає.
Не порушив районний суд вимог норм чинного законодавства і в частині відмови в зарахуванні терміну етапування з Вінницької УВП №1 до УВП №3 м. Кривого Рогу з 22.07.2016 року по 04.08.2016 року, вказаного засудженим, оскільки вирок суду, за яким ОСОБА_8 і на даний час відбуває покарання, набрав законної сили 16.11.1999 року, останній вже перебував у статусі засудженого, а отже згідно чинного законодавства та з урахуванням вищенаведеного, даний період не можна вважати попереднім ув`язненням.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для зарахування засудженому ОСОБА_8 у строк відбування покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КПК України строку з 16.11.1999 року по 06.12.2016 року та з 22.07.2016 року по 04.08.2016 року з вищезазначених підстав, оскільки вказані обставини мали місце після набрання вироком законної сили та не пов`язані з затриманням останнього, триманням під вартою як запобіжним заходом, участю у проведенні слідчих дій або участю у судовому розгляді кримінального провадження, що виключає застосування положень ч. 5 ст. 72 КПК України в цій частині.
Отже, з огляду на все вищезазначене, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 виходив з загальних засад кримінального провадження, керувався положеннями чинного законодавства та обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, в результаті чого постановив цілком законне та вмотивоване рішення, яке колегія суддів вважає за необхідне залишити без змін, виходячи з чого доводи даної апеляційної скарги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженого ОСОБА_8 , який відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вироком Дніпропетровського обласного суду від 18.06.1999 року за ст. 93 п.п. г,ж, і КК України в редакції 1960 року - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4