йСправа № 304/166/18 Провадження № 1-в/304/2/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника персоналу органу пробації ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області про скасування іспитового строку та направлення засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троїцьке Бессарабського району Республіки Молдова, мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, громадянина України, раніше судимого,

для відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

у поданні начальник Перечинського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_4 ставить питання про направлення звільненого від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_5 для відбування призначеного йому за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2018 року покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. Посилається на те, що вказаний вирок відносно ОСОБА_5 надійшов на виконання Перечинського РС з питань пробації 14 травня 2018 року, після чого засудженого було поставлено на облік та ознайомлено з умовами і порядком відбування покарання, отримано підписку про те, що у разі систематичного порушення громадського порядку чи порушення умов відбування покарання, звільнення від відбування покарання може бути скасовано судом, а його направлено для реального відбування призначеного покарання. Однак, під час перебування на обліку ОСОБА_5 зарекомендував себе негативно, а саме 01 жовтня, 19 листопада, 03 та 17 грудня 2018 року не з`явився на реєстрацію до Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» через різні причини, пов`язані, з його слів, зі станом здоров`я, після чого йому двічі були винесені застереження у виді письмових попереджень про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення його для відбування призначеного покарання. Крім того, 22 грудня 2018 року на їх адресу надійшов витяг з ЄРДР, згідно якого Перечинським ВП 14 листопада 2018 року відносно ОСОБА_5 порушено кримінальне провадження № 0000470 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Оскільки протягом іспитового строку засуджений чотири рази не з`явився на реєстрацію до органу пробації без поважних причин, а також те, що відносно нього у період іспитового строку було внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, що у свою чергу свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, тому просить подання задовольнити.

У судовому засіданні начальник органу пробації ОСОБА_4 своє подання підтримала та просила таке задовольнити, посилаючись на викладені у поданні обставини.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні також підтримав подання та зазначив, що доказів перебування засудженого на лікуванні не надано, а відтак посилання ОСОБА_5 та його захисника на те, що він хворів є лише способом захисту з метою уникнення від відповідальності за вчинений злочин.

У судовому засіданні ОСОБА_5 просив у задоволенні подання органу пробації відмовити, оскільки він хворіє, ще у 2013 році переніс інсульт, внаслідок якого страждає на склероз. Коли не з`являвся до органу пробації, то звертався до лікарні для отримання підтвердження хвороби, однак лікарі навіть не дивилися у його сторону, а згодом сказали прийти завтра. Натомість часто приїжджати до міста Перечина він не має можливості через відсутність коштів, так як пенсію не отримує, має дохід лише від збору сезонних дикоростучих ягід. Так, у дане судове засідання з`явився лише тому, що за ним приїхали працівники поліції.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 у судовому засідання також заперечив проти задоволення клопотання органу пробації, зазначивши, що ОСОБА_5 хворіє, є особою з інвалідністю ІІ групи, і до, і після визначених для реєстрації днів з`являвся до органу пробації, а відтак будь якого умислу порушувати умови звільнення засуджений не має, тому вважає подання передчасним.

Обміркувавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Згідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд вирішує питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком суду. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року згідно з ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів подання, вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2018 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Також у матеріалах подання зазначено, що ОСОБА_5 чотири рази не з`явився для реєстрації до органу пробації без поважних причин, а також відносно нього порушено кримінальне провадження № 0000470 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим орган пробації звернувся до суду з даним поданням.

В той же час, підставою для скасування іспитового строку, згідно з вимогами ст. 166 КВК України, є невиконання засудженим покладених обов`язків та його небажання стати на шлях виправлення.

Частинами 1 та 2 статті 166 цього Кодексу визначено, що якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Інструкція «Про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань», затверджена наказом №270/1560 Державного департаменту України з питань виконання покарань Міністерства внутрішніх справ України від 19 грудня 2003 року (чинній на момент звернення до суду з поданням) надає право надіслати до суду відповідне подання лише після вчинення певних дій, а саме: затримання засудженої особи, з`ясування всіх обставин і причин залишення особою постійного місця проживання, встановлення ухилення від відбування покарання, встановлення умисного порушення вимог законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням необхідно з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Вказана стаття, до поважних причин неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції відносить несвоєчасне одержання запрошення, хворобу та інші обставини, що фактично позбавляють засудженого своєчасно прибути за викликом.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є не працевлаштований, перебуває на «Д» обліку у невропатолога, є особою з інвалідністю ІІ групи, а у 2013 році перебував на лікуванні у кардіологічному відділенні Перечинської ЦРЛ з діагнозом «гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню, ризик дуже високий. Стан після перенесеного /07.04.13/ ГПМК по типу ішемічного інсульту. Атеросклеротичний кардіосклероз», звідки виписаний з незначним покращенням (а. с. 20, 22, 127).

У судовому засіданні як засуджений, так і його захисник неодноразово наголошували на тому, що ОСОБА_5 не мав реальних можливостей виконати покладені на нього обов`язки, оскільки по перше страждає на склероз, а по друге перебуває у скрутному матеріальному становищі, що в окремих випадках унеможливлює його приїзд із села Туриця Перечинського району до міста Перечина, а відтак факти, викладені у поданні органу пробації, не можна розглядати як свідчення його небажання стати на шлях виправлення, тому орган пробації повинен був перевірити чи дійсно неявка засудженого на реєстрацію була допущена ним без поважної причини та чи свідчить про його намір ухилитися від виконання вироку суду.

Таким чином, хоча формально в діях ОСОБА_5 і вбачається невиконання покладених на нього судом обов`язків, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження небажання засудженого стати на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для скасування іспитового строку та направлення засудженого для відбування покарання у відповідності з вироком суду.

Що стосується посилання начальника органу пробації у поданні на вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, то суд, виходячи з презумпції невинуватості особи, до уваги таке прийняти не може, оскільки матеріали особової справи не містять жодних відомостей про ухвалення відносно ОСОБА_5 обвинувального вироку суду.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99).

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення вини поза розумним сумнівом (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора.

Аналогічна позиція Європейського Суду з прав людини викладена у справі «Капо проти Бельгії» (Capeau v Belgium) № 2914/98 від 13 січня 2005 року, де в п. 25 зазначено, що в кримінальних справах питання доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Так, суду не надано достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 під час іспитового строку, встановленого вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2018 року, дійсно вчинив новий злочин, а Витяг з ЄРДР №0000470 від 20 грудня 2018 року (а. с. 58) не є належним та допустимим доказом цьому та відповідно таким, що не ґрунтується на вимогах закону, порушує засадничий принцип презумпції невинуватості та може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному.

Таким чином, оскільки ні прокурором, ні представником органу пробації обставини зазначені у поданні належним чином не доведені, то таке не можна вважати обґрунтованим, а відтак підстав для його задоволення суд не вбачає.

Керуючись ч. 1 ст. 78 КК України, ст. ст. 369-372, 539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні подання начальника Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області про скасування засудженому ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення останнього для відбування призначеного йому за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2018 року покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1