ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3094/19 Справа № 331/8879/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, контрольне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною вищою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню дитину, інваліда 3-ї групи, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,
обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187 КК України у кримінальному провадженні № 0000104,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
їх захисника адвоката ОСОБА_9 ,
встановила:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному окремо, строком на 60 діб, тобто до 16 листопада 2019 року.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
Розгляд даного кримінального провадження знаходиться на стадії дослідження письмових доказів сторони обвинувачення. Відповідно до встановленого порядку та обсягу дослідження доказів, після завершення даної стадії, визначено проведення допиту потерпілих, свідків, обвинувачених та дослідження матеріалів, які характеризують обвинувачених.
Враховуючи дані про особи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , їх вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність осіб на утриманні, те, що вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим та позбавляє обвинувачених можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, запобіганню спробам переховуватися від суду, оскільки залишаючись на волі обвинувачені можуть переховуватись суду з метою уникнення можливого покарання, що може призвести до невиправданої тяганини розгляду даного кримінального провадження, незаконно впливати на свідків або потерпілих шляхом вмовлянь або залякувань з метою уникнення відповідальності, оскільки вказані особи в ході судового розгляду ще не були допитані, відсутність тяжких хвороб, які б перешкоджали обвинуваченим знаходитись у місцях попереднього ув`язнення, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, колегія суддів прийшла до висновку, що вони не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання осіб під вартою, не зменшились.
Обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, як таку, що суперечить законодавству України та практиці ЄСПЛ, та постановити нову, якою обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його мешкання.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що він ніколи не переховувався від слідства, не перешкоджав встановленню істини по справі, не продовжував злочинну діяльність, не впливав та не мав змоги впливати на потерпілих, має постійне місце проживання, ніколи не вживав та не вживає наркотичні засоби, раніше не був під слідством та судом, має позитивні характеризуючи дані, являється інвалідом війни та потребує належного лікування, яке не може бути йому надане в умовах слідчого ізолятора, має на утриманні неповнолітню дитину.
Вважає, що судом поверхнево та неуважно було розглянуто наявні обставини справи та міра запобіжного заходу була обрана формально, не було встановлено наявності обґрунтованого обвинувачення щодо нього, не було встановлено наявність актуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
На думку апелянта, тримання його під вартою більше ніж 2 роки та 3 місяці, є необґрунтованим, оскільки він раніше не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Зазначає, що рішенням суду від 28.08.2019 року, колегія суддів зобов`язала прокурора у даному кримінальному провадженні організувати та забезпечити йому належне медичне обстеження та лікування, однак до теперішнього часу вказівки суду не виконані, що апелянт розцінює як катування і жорстоке поводження.
Обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його мешкання.
Вважає, що під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою щодо нього, судом було порушено вимоги законодавства України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та практики Європейського суду з прав людини.
На думку апелянта, судом не було взято до уваги відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність обґрунтованого обвинувачення щодо нього, дані про його особу.
Вказує, що він має постійне місце проживання, не вживав та не вживає наркотичні засоби, не підтримує соціальних зв`язків негативного характеру, має на утриманні малолітню дитину, раніше судимий не був.
Вважає, що всі ухвали суду про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під ватою не містили належних підстав та обґрунтувань, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотань про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Під час апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали апеляційні вимоги обвинувачених та просили їх задовольнити.
Прокурор ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою. Зазначив, що розгляд кримінального провадження знаходиться на стадії дослідження письмових доказів та відеоматеріалів. Необхідно заслухати велику кількість потерпілих та свідків.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187 КК України, приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпеки злочинів, які ставляться обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в вину, та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачені можуть вчинити спробу переховуватись від суду з метою уникнення можливого покарання, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які в ходу судового розгляду ще не були допитані, врахувавши вік обвинувачених, їх стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність осіб на утриманні, а також те, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах обвинувачені.
Доводи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про те, що їх обвинувачення у вчиненні інкримінованих злочинів є передчасним, а докази сторони обвинувачення стосовно існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є недостатніми, не обґрунтованими, та не заслуговують на увагу.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції, як це слідує зі змісту судового рішення, визнав такими, що не зменшилися від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть вчинити спробу переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування ризику втечі обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останніх під вартою, щоб завадити цьому.
Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особи обвинувачених та інші передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, зокрема і ті на які посилаються в своїх апеляційних скаргах обвинувачені, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів,- колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження обвинувачених, про які йдеться в поданих апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційних скарг ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,-залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4