УХВАЛА
Іменем України
12 червня 2019 року м.Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 розглянувши заяву про самовідвід головуючого судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, внесеному 27.11.2015 в ЄРДР № 0000066 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені ч.2 ст.310, ч.2 ст. 307, ч.4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2019 до провадження Вінницького районного суду Вінницької області з Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали даного кримінального провадження.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10.05.2019 подання Вінницького міського суду Вінницької області задоволено, кримінальне провадження від 27.11.2015, яке внесене в ЄРДР № 0000066 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені ч.2 ст.310, ч.2 ст. 307, ч.4 ст. 358 КК України, направлено для розгляду до Вінницького районного суду Вінницької області.

15.05.2019 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду даної справи визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 17.05.2019 призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні на 19.06.2019 о 14.00 год.

З обвинувального акту по даному кримінальному провадженні убачається, що підозрюваний ОСОБА_2 , серед іншого обвинувачується у вчиненні кримінального провадження, яке передбачене ч.4 ст.358 КК України , за такими обставинами.

Так, ОСОБА_2 , будучи громадянином Російської Федерації, з метою легалізації свого проживання на території України, за невстановлених обставин незаконно отримав свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 21.12.1999 видане на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке в дійсності видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 07.09.2000 року виданий на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, у травні-червні 2008 року ОСОБА_2 , достовірно знаючи про те, що одержані ним вищевказані документи підроблені, звернувся до Староміського РВ УМВС України у Вінницькій області із заявою про псування підробленого паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 від 07.09.2000, виданого на ім`я ОСОБА_3 та видачу йому взамін нового паспортного документу. До вказаної заяви, на підтвердження своєї особи ним надано завідомо підроблені паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 07.09.2000 та свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 21.12.1999.
На підставі наданих ОСОБА_2 вищевказаних підроблених документів, 06.06.2008 року Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області останньому видано новий паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У червні 2009 року, у зв`язку із втратою паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , звернувся до Ленінського РВ УМВС України у Вінницькій області із заявою про видачу го паспорту. До заяви, на підтвердження своєї особи ним надано завідомо підроблене свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 21.12.1999.
В подальшому ОСОБА_2 18.06.2009 року повторно, шляхом використання завідомо підробленого свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 21.12.1999, отримав паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий Ленінським РВ УМВС України у області.
Також, 08.08.2008 ОСОБА_2 умисно, використовуючи паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_3 , отримав картку фізичної особи- латника податків № НОМЕР_6 та 12.08.2008 року одержав паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_7 , виданий на ім`я ОСОБА_3 .
Крім того, ОСОБА_2 , будучи обізнаним, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_7 , виданий 12.08.2008 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 містить неправдиві відомості, умисно, систематично, використовував його при перетині державного кордону України в період з 13.12.2008 по 28.01.2015, шляхом надання працівникам правоохоронних органів України.
03.06.2019, через канцелярію суду від захисника ОСОБА_2 ОСОБА_5 надійшло клопотання про заміну запобіжного заходу обвинуваченому, яке серед іншого умотивовано тим, що у обвинуваченого ОСОБА_6 на утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якого, згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16.02.2016 визначено з ОСОБА_6 тобто обвинуваченим до даному кримінальному провадженні , а мати ОСОБА_7 - ОСОБА_8 з чоловіком та своєю дитиною - не проживає. ДО клопотання захисником додані письмові документи акт фактичного проживання ОСОБА_9 , копія вступної та резолютивної частини рішення Вінницького районного суду від 16.02.2016.
Також в матеріалах кримінального провадження міститься висновок щодо визначення місця проживання голови Вінницької райдержадміністрації від 04.11.2015 про доцільність встановлення місця проживання дитини ОСОБА_10 із батьком ОСОБА_3 ( Т. 2 а.с. 48), фототаблиця 1-7 , як додаток до апеляційної скарги від 17.01.2017 сумісного відпочинку ОСОБА_6 із дружиною ОСОБА_9 та сином ОСОБА_10 ( Т.2 а.с.52-58).
Крім цього, судом установлено, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області під головування судді ОСОБА_1 перебуває на розгляді цивільна справа №128/690/19 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 «про позбавлення батьківських прав», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки і піклування Вінницької міської ради, в якій позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_7 , яка надійшла до суду 21.03.2019 року.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.04.2019 відкрито провадження у справі, було призначено підготовче засідання на 07.06.2019, але відкладено на 15.07.2019 .

Зі змісту позовних вимог у цивільній справі ОСОБА_9 судом убачається, що вона стверджує , що шлюб між нею та відповідачем розірваний рішенням суду ще 08.09.2014 ; відповідач ОСОБА_3 ( Береговий по кримінальному провадженні) з початку 2017 року по теперішній час повністю ухиляється від виховання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не цікавиться його розвитком тощо ; її син постійно проживає з нею та вітчимом, перебуває на їх повному утриманні, оскільки ніякої допомоги сину відповідач ОСОБА_3 не надає.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про самовідвід, виходячи з такого.

Статтею 75 КПК визначені обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні. Суддя не може брати участь в кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно положень, викладених в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», убачається , що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини .

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Таким чином, на основі зазначеного вище можна зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти.

Щодо суб`єктивної складової цього поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу під час об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Суб`єктивними обставинами, за наявності яких можна зробити висновок про невідповідність суду вимогам неупередженості, є, наприклад, висловлювання голови суду по суті правової проблеми у засобах масової інформації до свого головування у судовому органі, покликаному вирішити справу («Сандер проти Сполученого Королівства»); нереагування судді на расистські висловлювання присяжних («Ремлі проти Франції») тощо. Так, у рішенні у справі «Бушемі проти Італії» було визнано порушення суб`єктивного критерію неупередженості суддів, адже голова суду, в якому мала розглядатися справа, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі. З огляду на це ЄСПЛ наголосив, що судді при виконанні ними службових обов`язків мають бути стриманими, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

При вирішенні, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає , що наразі при оцінці безсторонності суду по розгляду даного кримінального провадження постав об`єктивний аспект.

Оскільки фактичні обставини події зазначені в обвинувальному акті ( кримінальне провадження № 127/21881/16-к), викладені фактичні дані у клопотанні захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу та обставини цивільної справи № 128/690/19 переплітаються, є суттєвими і підлягають встановленню як в ході судового розгляду кримінального провадження так і в ході розгляду цивільної справи, тому з метою виключення будь-яких сумнівів у учасників кримінального провадження щодо об`єктивного розгляду даного кримінального провадження суддею ОСОБА_1 та для забезпечення умов, за яких у будь-кого стороннього спостерігача не виникало б сумнівів щодо розгляду кримінального провадження безстороннім та неупередженим судом, суд приходить до висновку, що заяву про самовідвід слід задовольнити.

Відповідно до положень, викладених в чч.2 ст. 82 КПК у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею. Слідчий суддя, суддя (судді), на розгляд яких передається кримінальне провадження або справа, визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Керуючись стст. 35, 76, 82 КПК , Суддя-

УХВАЛИВ:
Заяву про самовідвід судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, яке внесене 27.11.2015 в ЄРДР № 0000066 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені ч.2 ст.310, ч.2 ст. 307, ч.4 ст. 358 КК України, - задовольнити.

Кримінальне провадження, яке внесене 27.11.2015 в ЄРДР № 0000066 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені ч.2 ст.310, ч.2 ст. 307, ч.4 ст. 358 КК України, передати до канцелярії суду для подальшого розподілу відповідно до вимог ст. 35 КПК .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя :