Справа № 368/525/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" серпня 2019 р. Слідчий суддя Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , сторони кримінального провадження прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання в.о. начальника СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області про арешт вилученого майна в кримінальному провадженні № 0000186, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.. 307 ч. 2 КК України, -
ВСТАНОВИВ :
28 серпня 2019 року в.о. начальника СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області капітан поліції ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт вилученого майна.
Дане клопотання обґрунтовано тим, що на початку травня 2019 року (точної дати та часу досудовим слідством не встановлено) у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, та у подальшому - збут у місця позбавлення волі особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу. З метою реалізації свого злочинного умислу, 05 травня 2019 року о 07 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебуваючи біля багатоповерхового будинку, в якому вона проживає, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 зустрілася з невстановленою досудовим розслідуванням особою, з яким напередодні досягла домовленості про передачу їй наркотичного засобу - канабісу. В вказаному місці та у вказаний час невстановлена досудовим слідством особа передала ОСОБА_5 10 пакетів, виготовлених з поліетиленового матеріалу із пазовими застібками, із вмістом сухої подрібненої речовини рослинного походження зеленого кольору із специфічним запахом. ОСОБА_5 , діючи умисно, реалізуючи свій умисел на придбання наркотичного засобу, забрала у невідомого їй чоловіка вказані поліетиленові пакети, тим самим здійснила незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, - канабіс, з метою подальшої передачі до місця позбавлення волі.
Далі, ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне зберігання наркотичного засобу з метою подальшої передачі у місця позбавлення волі, порушуючи порядок обігу наркотичних засобів, зберігала за місцем свого проживання протягом невстановленого досудовим розслідуванням часу 05.05.2019 10 пакетів, виготовлених з поліетиленового матеріалу із пазовими застібками, із вмістом сухої подрібненої речовини рослинного походження зеленого кольору із специфічним запахом, тим самим вчинила незаконне зберігання наркотичного засобу.
В подальшому ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання, окремо обмотала кожен пакет липкою стрічкою - скотч та помістила їх почергово до двох презервативів. Далі, з метою підготовки до незаконного перевезення наркотичних засобів та передачі цих речовин у місця позбавлення волі, а саме до Державної установи «Кагарлицька виправна колонія №115», що розташована по вул. Незалежності, с. Зікрачі, Кагарлицького району, Київської області, ОСОБА_5 помістила наркотичний засіб до своєї піхви. Продовжуючи свої злочинні дії, реалізовуючи умисел на незаконне перевезення наркотичного засобу з метою передачі цих речовин до місця позбавлення волі, ОСОБА_5 05.05.2019, приховуючи від інших згорток з наркотичними засобами у піхві, за допомогою громадського транспорту прибула до місця позбавлення волі, а саме до Державної установи «Кагарлицька виправна колонія № 115», де її чоловік ОСОБА_8 відбуває покарання у виді позбавлення волі для проведення довгострокового побачення з ним та передачі останньому наркотичних засобів, тим самим здійснивши незаконне перевезення особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, з метою подальшої передачі у місця позбавлення волі.
05.05.2019 р. при проходженні перевірки на контрольно-пропускному пункті Державної установи «Кагарлицька виправна колонія № 115». молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки запропоновано ОСОБА_5 здати заборонені законом речі, предмети. На дану пропозицію ОСОБА_5 повідомила, що не має при собі заборонених законом речей та предметів, після чого ОСОБА_5 запрошено до спеціальної кімнати, для проведення огляду. 05.05.2019 р. близько о 12 год. 15 хв. під час огляду ОСОБА_5 працівникам Державної установи «Кагарлицька виправна колонія № 115» остання, усвідомлюючи неминучість викриття її у незаконному зберіганні, перевезенні та подальшій передачі у місце позбавлення волі , видала працівникам установи виконання покарань згорток з вмістом 10 пакетів, виготовлених з поліетиленового матеріалу із пазовими застібками, що містили в собі суху подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору із специфічним запахом.
Згідно з висновком експерта № 11-2/2884 від 25.05.2019 р., складеним за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів, надана на експертизу речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом. Маса канабісу (в перерахунку на суху речовину) становить 0,76 г, 0,76 г, 0,77 г, 0,78 г, 0,71 г, 0,69 г, 0,71 г, 0,81 г, 0,74 г, 0^74. Загальна маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 7,47 грам.
Згідно зі «Списком №1 Особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в Таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року за № 770, зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 518 від 04.06.2008, канабіс є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.
Згідно з Таблицею №1, затвердженої наказом МОЗ України №188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» маса канабісу в перерахунку на суху речовину від 5 г до 500 г є невеликими розмірами.
По даному факту внесено відомості до ЄРДР № 00000186 від 06.05.2019 р. з попередньою правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 307 КК України. 23.08.2019 року ОСОБА_5 було повідомлено про зміну повідомленої раніше підозри.
16.08.2019 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 було виявлено та вилучено - мобільний телефон марки «S-TELL» чорного кольору, мобільний телефон марки «Soni Ericsson» сіро-чорного кольору, мобільний телефон марки «Samsung GT-19505», коробку до мобільного телефону марки «ML». Вищевказані речі були поміщені до спеціалізованого поліетиленового пакету №3111615, «МВС Експертна служба України». Також при обшуку було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «ML Ksiomi», який поміщено до спеціалізованого поліетиленового пакету №1752460 «МВС Експертна служба України» та опечатано.
В ході досудового слідства було встановлено, що ОСОБА_5 у своїй власності має житлове приміщення, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , житлова площа, якої становить - 27, 90 кв.м.
Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення є арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначених у ст. 98 КПК України.
Згідно вимог ст. 98 КПК України у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що вказані речі мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки являються предметами, що були об`єктами кримінально протиправних дій та можуть бути використані як доказ фактів та обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.
Метою арешту вилучених речей є забезпечення їх збереження як речових доказів.
Арештувати належить виявлені та вилучені 16.08.2019 р. в ході проведення санкціонованого обшуку в приміщенні кв. АДРЕСА_3 .
Також арештувати належить і житлове приміщення, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , житлова площа, якої становить - 27, 90 кв.м., власником якого є ОСОБА_5 , так як покарання за вчинений ОСОБА_5 злочин передбачає позбавлення волі з конфіскацією майна.
Слідчий ОСОБА_4 подане до суду клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила його задовольнити.
Власник майна ОСОБА_5 та її адвокат ОСОБА_6 щодо поданого клопотання, то заперечували проти його задоволення.
Вислухавши доводи прокурора, слідчого, ОСОБА_5 та її адвокат ОСОБА_6 вивчивши доводи клопотання та матеріали, надані в його обґрунтування, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП в Київськійц області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000186, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.. 307 ч. 2 КК України.
Так, вказаним клопотання слідчий просить накласти арешт на майно, а саме: телефон марки «S-TELL» чорного кольору, мобільний телефон марки «Soni Ericsson» сіро-чорного кольору, мобільний телефон марки «Samsung GT-19505», коробку до мобільного телефону марки «ML», та вищевказані речі були поміщені до спеціалізованого поліетиленового пакету № 3111615, «МВС Експертна служба України». Також при обшуку було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «ML Ksiomi», який поміщено до спеціалізованого поліетиленового пакету №1752460 «МВС Експертна служба України» та опечатано. В ході досудового слідства було встановлено, що ОСОБА_5 у своїй власності має житлове приміщення, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , житлова площа, якої становить - 27, 90 кв.м.
Відповідно до ч. 1 ст. 234 Кримінального - процесуального кодексу України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Обшук - це слідча дія, що являє собою процесуальне примусове обстеження приміщень, місцевості, окремих осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Залежно від об`єкта обшук поділяється на три види: 1) обшук приміщень: а) житла чи іншого володіння особи; б) службових і виробничих приміщень підприємств, установ, організацій; 2) обшук місцевості: саду, городу, подвір`я, ділянок лісу, поля тощо; 3) обшук особи (ч. 3 ст. 208 КПК).
Згідно з ч.2 ст.234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.
При цьому, відповідно до ч.7 ст.236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко - чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Частиною 2 ст.167 КПК України визначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, ч.10 ст.170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
Частина 1 ст.173 КПК України, передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При цьому, в ч.3 ст.173 КПК України, зазначено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Також, відповідно до п.2 ч.1 ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.
На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання прокурора про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності та приходить до висновку, що прокурором не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Крім того, згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотанні слідчого.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.. ст.. 167, 170-175, 309, 371, 372, 395 КПК України (в редакції 2012 року), слідчий суддя, -
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання в.о. начальника СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області про арешт вилученого майна в кримінальному провадженні № 0000186, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.. 307 ч. 2 КК України відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1