Номер провадження 11-кп/816/517/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми, від 6 березня 2019 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) за вироком Буринського районного суду Сумської області, від 10 травня 2011 року, за ст. ст. 263 ч. 1; 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з звільненням від відбування покарання на протязі 1 року іспитового строку, звільненого за постановою Буринського районного суду Сумської області, від 1 вересня 2011 року, на підставі ст. 1 п. «в» ЗУ «Про амністію в 2011 року»;

2) за вироком Буринського районного суду Сумської області, від 19 серпня 2014 року, за ст. ст. 121 ч. 2; 263 ч. 1; 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців,

відмовлено в умовно достроковому звільненні від відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:

До Ковпаківського районного суду м. Суми звернулися з поданням в.о. начальника ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» та голова спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради про умовно дострокове звільнення від покарання засудженого за вироком Буринського районного суду Сумської області, від 19 серпня 2014 року, ОСОБА_7 , яке вони мотивували тим, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми, від 6 березня 2019 року, в задоволенні вказаного подання було відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Суд вказав, що відповідно до характеристики, від 26 вересня 2017 року, засуджений ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, при цьому, суд послався на довідку про кількість відпрацьованих засудженим ОСОБА_7 годин та нараховану йому заробітну плату, яка не узгоджується з матеріалами справи та особової справи. Суд також вказав, що із загальної суми шкоди, визначеної до відшкодування судом першої інстанції в сумі 106317,84 грн., із заробітної плати ОСОБА_7 стягнено лише 1421,66 грн., що на думку суду свідчить, що ОСОБА_7 не сумлінно ставиться до праці.

Суд також послався на те, що 29 вересня 2017 року адміністрацією колонії оголошено подяку засудженому ОСОБА_7 за сумлінне виконання ним покладених на нього обов`язків, що на думку суду, не відповідає дійсності, оскільки, відповідно до довідки бухгалтерії колонії, у вересні 2017 року ОСОБА_7 фактично не відпрацював жодної години.

Судом також було з`ясовано, що ОСОБА_8 не ознайомлений зі змістом програм «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення», в яких він нібито приймає участь, що на думку суду спростовує мотиви подання, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення.

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми скасувати та задовольнити подання в.о. начальника ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» та голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради про його умовно дострокове звільнення від покарання.

ОСОБА_7 мотивувє свої вимоги тим, що він у місцях позбавлення волі був працевлаштований, але від нього не залежить рішення про відрахування з його заробітку сум у виконання вироку про відшкодування шкоди.

Засуджений ОСОБА_7 вказує на те, що суд першої інстанції, беручи до уваги його характеристику, від 26 вересня 2017 року, не врахував, що він не мав жодного стягнення, та не надав оцінки всім іншим позитивним характеристикам, які наявні в особовій справі, та окрім цього, не врахував, що через три дні після складання характеристики, відносно нього, в якій було вказано, що він тільки стає на шлях виправлення, ОСОБА_7 отримав заохочення, а 9 листопада 2017 року за поведінку та сумлінне ставлення до праці ОСОБА_7 було переведено із дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації.

Зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_7 і про те, що заходи виховного впливу, зокрема ті, що проводяться священнослужителями та релігійними організаціями мають відвідуватися виключно за бажання засуджених осіб, однак він приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених добровільно та з власної ініціативи, що на його думку не було взято до уваги судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Також засуджений ОСОБА_7 вказує, що суд не надав оцінки п`яти заохоченням від начальника колонії та дисциплінарної комісії за сумлінне ставлення ОСОБА_7 до праці та за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки в місцях позбавлення волі.

ОСОБА_7 наголошує, що він приймає участь у суспільно ? корисній діяльності колонії, зокрема з проведення ремонтних робіт кімнат, утеплення фасаду гуртожитку та дільниці соціальної реабілітації, з проведення санітарного прибирання територій колонії.

Вказує ОСОБА_7 і про те, що під час відбування покарання на дільниці соціальної реабілітації він був працевлаштований до бригади № 110 різноробочим на контрагентному об`єкті «Укрпластрейд» в м. Суми. Останнє заохочення він отримав 29 вересня 2018 року.

ОСОБА_7 зазначає, що судом першої інстанції було залишено поза увагою його навчання під час відбування покарання в Сумській виправній колонії № 116 та отримання ним робітничої професії електрозварювальник, що на його думку, свідчить про його виправлення та бажання бути працевлаштованим.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 та пояснення засудженого ОСОБА_7 про підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про передчасність умовно дострокового звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання.

За змістом ст. 81 КК України, при вирішенні питання про умовно дострокове звільнення засудженого від відбування покарання необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму перебування в установі виконання покарання, участі у самодіяльних організаціях виправно ? трудової установи, а також його наміри щодо його бажання брати участь у суспільно ? корисній праці.

Колегія суддів не може вважати обгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 з приводу того, що судом першої інстанції було враховано, при прийнятті рішення, тільки характеристику відносно ОСОБА_7 , від 26 вересня 2018 року та, що не було враховано інші позитивні характеристики засудженого ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції було встановлено, що за характеристикою, від 26 вересня 2018 року, засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо, в особистості засудженого спостерігаються ознаки, які можуть спричинити правопорушення, працевлаштований, але потребує додаткової уваги під час виконання поставлених задач, до виховних заходів ставиться посередньо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за наявності такої характеристики засудженого ОСОБА_7 не можна зробити однозначний висновок, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, оскільки такий висновок можна зробити за наявності позитивних характеристик засудженого ОСОБА_7 за увесь час відбування ним покарання, а не за термін який безпосередньо передував зверненню з поданням про умовно дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Не може погодитись колегія суддів і з доводами апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що відрахування з його заробітної плати в рахунок погашення боргу відшкодування шкоди потерпілій здійснюється бухгалтерією виправної колонії, оскільки з матеріалів кримінального провадження та особової справи (аркуші особової справи 46, 69), вбачається, що добровільних погашень вказаного боргу засудженим ОСОБА_7 не здійснювалось. При цьому, колегія суддів зазначає, що особова справа та матеріали кримінального провадження не містять заяв засудженого ОСОБА_7 про добровільне відшкодування ним шкоди потерпілій, на які посилається в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 , як на підставу неповноти судового розгляду судом першої інстанції.

Так, тільки із довідки, від 27 листопада 2018 року, (а. п. 7), вбачається, що із нарахованої заробітної плати у сумі 10823,65 грн. за період 2017 2018 р. р. було утримано тільки 1421,66 грн. на погашення відшкодування збитків, що спричиненні скоєнням злочину у сумі 110069,53 грн., що на думку колегії суддів також свідчить про пасивну поведінку засудженого ОСОБА_7 щодо вжиття заходів по відшкодуванню завданої ним шкоди, що у свою чергу спростовує те, що засуджений ОСОБА_7 беззаперечно став на шлях виправлення.

Не впливають на висновки суду і доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 щодо його участі в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення», так як вони не містять відомостей про те, що засуджений ОСОБА_7 , приймаючи участь у вказаних програмах, доводить своє виправлення та перевиховання.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про його працевлаштування, наявність у нього 5 заохочень у виді подяк та здобуття ним професії електрозварювальника під час відбування ним покарання у виправній колонії, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки вказані обставини не є тими обставинами, які у будь - якому випадку дають засудженому право на умовно дострокове звільнення від відбування покарання, а є лише тими обставинами які повинні враховуватися виключно у сукупності з всіма іншими об`єктивними даними про особу засудженого та його поведінку за весь час відбування покарання.

Наявність же у засудженого ОСОБА_7 наміру повернутися до правомірної поведінки та працювати на підприємстві, колегією суддів під сумнів не ставиться, однак ці обставини, самі по собі, також не є визначальними підставами для його звільнення від відбування покарання умовно достроково.

Колегія суддів вважає, що вказані обставини, що характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , давали суду першої інстанції достатні підстави для висновку, що відбутий ОСОБА_7 термін призначеного відносно нього,покарання не сприяв до повного його виправлення та досягненню мети запобігти вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Також колегія суддів вважає необхідним зауважити, що виходячи зі змісту ст. 81 КК України, наявність даних про позитивну характеристику засудженої особи та ставлення її до праці в місцях позбавлення волі, не є безумовною та обов`язкового підставою для суду для звільнення судом такої особи від відбування покарання умовно достроково, оскільки вказаним законом України про кримінальну відповідальність, за наявності позитивної характеристики засудженої особи та ставлення її до праці в місцях позбавлення волі, передбачено право суду звільнити засуджену особу від подальшого відбування нею призначеного покарання умовно достроково, а не безумовний обов`язок суду щодо такого звільнення.

За наведених підстав, знаходячи ухвалу суду законною, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, а відповідно, не знаходить підстав, і для задоволення апеляційних вимог засудженого ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми, від 6 березня 2019 року, про відмову в умовно ? достроковому звільненні засудженого за вироком Буринського районного суду Сумської області, від 19 серпня 2014 року, за ст. ст. 121 ч. 2; 263 ч. 1; 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4