Справа № 214/1109/18
1-кп/214/220/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002303 від 26 грудня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Головуючим в судовому засіданні було поставлене на обговорення питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
В судовому засіданні прокурор надав до суду письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на 2 місяці, оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину, який відносяться до категорії особливо тяжких, за який чинним кримінальним законодавством України передбачається призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. При цьому, існують ризики, яким неможливо запобігти, окрім як шляхом застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, ОСОБА_6 може переховуватись від суду, про що свідчать спосіб та суспільна небезпека вчиненого ним кримінального правопорушення, строк покарання який йому загрожує в разі визнання винним, відсутність міцних соціальних зв`язків, а також те, що він одразу після вчинення злочину втік. Крім того, обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення, що підтверджується характером вчиненого злочину, відсутністю міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи тому й відповідно джерела доходів. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, в період не відбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25.01.2017 року, за яким його засуджено за ч.1 ст.309, ч.1 ст.317, ч.1 ст.70 та ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним строком 2 роки. Таким чином, виходячи з принципу невинуватості особи, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зважаючи на всі «за» і «проти», існування реального суспільного інтересу та публічний інтерес щодо обставин кримінальних правопорушень, ст.3 Конституції України, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, застосування саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 є обґрунтованим, а запобігти встановленим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання піж вартою неможливо.
В судовому засіданні ОСОБА_6 надав до суду письмове клопотання, в якому просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування свого клопотання обвинувачений зазначив на наявність обставин, які дають змогу застосувати більш м`який запобіжний захід. Так, він не має намірів переховуватись від слідства, не заявлятися на допит до слідчого чи в суд, за місцем мешкання характеризується позитивно. Крім того, ОСОБА_6 просить прийняти до уваги те, що його фізичної допомоги потребує сестра інвалід дитинства, яка потребує постійного догляду. Матір ОСОБА_6 нещодавно було госпіталізовано з приступом гострого захворювання, вона тимчасово обмежена в пересуванні та потребує його допомоги. При цьому, ОСОБА_6 має на утриманні дружину та неповнолітню доньку, що підтверджується долученими до матеріалів кримінального провадження доказами.
Захисник ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та підтримав клопотання свого підзахисного, просив змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора в повному обсязі та про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого, виходячи з таких підстав.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Суд вважає, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти життя та здоров`я особи, який, згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі.
При цьому, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні злочину, який ним вчинено в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.01.2017 року. Знаходячись на волі ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду.
З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий, до затримання не мав постійного місця роботи, не одружений, дітей на утриманні не має, тобто в нього відсутні міцні соціальні зв`язки, маються всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду.
Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 2 (два) місяці.

Разом з тим, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт колегія суддів залишає без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного.

Як зазначено вище, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі. Між тим, ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та має не зняті та не погашені судимості в тому числі за вчинення умисних тяжких злочинів, не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу.

При цьому, обвинуваченим ОСОБА_6 ні в клопотанні, ні в судовому засіданні не наведено жодних обставин, які свідчили б про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а наведені в клопотанні обвинуваченого дані про його особу, а саме позитивні характеристики, хворобу його матері, яка потребує постійного догляду, як і сестра ОСОБА_6 , котра є інвалідом, не можуть бути гарантією того, що обвинувачений не буде переховуватися від суду або не вчинить інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, нічим не підтверджені посилання в клопотанні обвинуваченого про наявність на його утриманні дружини і неповнолітньої дитини, а тому колегія суддів оцінює їх критично.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176 178, 183, 184,197, 331, 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2 (два) місяці, тобто до 15 грудня 2019 року.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання в частинні продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 начальнику Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПтСУ у Дніпропетровській області.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 16.10.2019 року о 13 год. 00 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3