Справа № 750/4200/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/694/19
Категорія - ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0007874 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Грицівка, Ічнянського району, Чернігівської області, мешканець АДРЕСА_1 , одружений, пенсіонер, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1360 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 771,58 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 03 жовтня 2017 року, близько 18 години, ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_7 один удар дерев`яною палицею в область лобно-тім`яної ділянки голови зліва, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани лобно-тім`яної ділянки голови зліва, синця обличчя, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 871 від 06.10.2017 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно її підзахисного. У разі неможливості скасування вироку щодо ОСОБА_9 , просила пом`якшити призначене йому покарання та відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого. Апелянт вказує на недоведення вини ОСОБА_9 поза розумним сумнівом у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Зазначила, що суд першої інстанції у вироку посилається на показання свідків, які не були очевидцями події та не бачили факту завдання потерпілому тілесних ушкоджень. Звернула увагу на п.6 (8) висновку судово-медичної експертизи №871 від 06.10.2017 року, згідно якого тілесні ушкодження знаходяться у ОСОБА_7 в зонах, досяжних для власної руки. При цьому судом не було спростовано пояснення ОСОБА_9 , що потерпілий міг сам заподіяти собі тілесні ушкодження. Вказала на неоднозначне ставлення суду до показань свідка ОСОБА_11 . Зазначила, що органом досудового розслідування не було вилучено палицю, якою наносились удари ОСОБА_7 , та її не долучено до матеріалів справи як доказ. Також вказала на завеликий розмір морального відшкодування і відсутність належного мотивування судом підстав для задоволення цивільного позову потерпілого. Крім того, послалась на безпідставність обставини, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку, оскільки її підзахисний за своїм віком є старшим від потерпілого, який до того ж є вищим за зростом і візуально сильнішим від ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; прокурора та потерпілого, котрі просили залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що він жодних тілесних ушкоджень потерпілому не наносив, а ОСОБА_7 його обмовляє, так як вони перебувають у неприязних стосунках.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний в апеляційному суді потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що він разом з обвинуваченим є членами садового товариства «Заріччя», що розташоване по вул. Кільцевій, 6 в м. Чернігові. Останні три роки між ними існують неприязні стосунки. 03.10.2017 року, близько 18.00 год., він на велосипеді приїхав до своєї дачі АДРЕСА_3 , але не зміг потрапити на дачну ділянку, оскільки замок у хвіртці був залитий епоксидною смолою. В цей час йому на мобільний телефон зателефонувала бухгалтер товариства ОСОБА_12 і попросила приїхати до правління. Він побачив, що до нього наближаються ОСОБА_9 , який тримав у руках держак від лопати, і ОСОБА_13 . Відчувши щось недобре, потерпілий попросив ОСОБА_12 не вимикати мобільний телефон і бути на зв`язку. Коли ОСОБА_9 наблизився до нього, то він спитав, хто пошкодив замок. Між ними виникла сварка, в ході якої обвинувачений наніс ОСОБА_7 один удар держаком від лопати в область голови зліва. В цей час ОСОБА_11 стояв поруч і участі у побитті не приймав. Після цього обвинувачений та свідок пішли, а потерпілий звернувся до лікарні за медичною допомогою. Цивільний позов підтримав у повному обсязі.

Допитаний у місцевому суді свідок ОСОБА_12 показала, що з серпня по грудень 2017 року виконувала обов`язки бухгалтера в СТ «Заріччя». 03.10.2017, о 17:56 год, вона зателефонувала ОСОБА_7 і попросила його заїхати до правління товариства. По телефону потерпілий пояснив їй, що стоїть біля хвіртки дачі і не може потрапити всередину, бо хвіртку хтось запечатав, казав, що йдуть ОСОБА_11 і ОСОБА_14 , який тримав в руках палку. Вона чула як потерпілий спитав у ОСОБА_9 , чи не він зіпсував замок. Потім почула крик ОСОБА_7 . Через деякий час потерпілий повідомив їй, що ОСОБА_9 ударив його палкою по голові та попросив викликати «швидку».

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 03.10.2017 він йшов на дачу в СТ «Заріччя». Назустріч йому йшов ОСОБА_7 , який тримався за голову і вів велосипед. Потерпілий казав, що його хтось побив. Потім вони зателефонували до «швидкої».

Окрім показів потерпілого та свідків, вина обвинуваченого підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- рапортом оперативного чергового ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 03.10.2017 року, згідно якого 03.10.2017 р., о 18:02 год., на службу 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що його знайомий розбив йому голову;

- заявою потерпілого ОСОБА_7 від 03.10.2017 року, згідно якої останній звернувся до ЧВП ГУНП в Чернігівській області з проханням вжити заходів до ОСОБА_9 , який 03.10.2017 року, біля будинку № 311 по вул. Горіховій у СТ «Заріччя», наніс йому удар дерев`яною палицею по голові;

- протоколом огляду місця події від 28.04.2018 року з фототаблицею, згідно якого слідчим проведений огляд належної потерпілому ОСОБА_7 садової ділянки АДРЕСА_3 , в ході якого зафіксовано, що врізний замок у хвіртці залитий епоксидною смолою;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.04.2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 добровільно, послідовно та детально показав та пояснив на місці, як 03.10.2017 року обвинувачений ОСОБА_9 наніс йому один удар дерев`яною палицею в область голови зліва;

- протоколом огляду речових доказів від 10.12.2018 року, згідно якого 03.10.2017 р., о 17:56 год., на мобільний телефон НОМЕР_1 ( ОСОБА_7 ) телефонував абонент НОМЕР_2 ( ОСОБА_12 ), дзвінок закінчено о 18:01;

- висновком експерта № 871 від 06.10.2017 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани лобно-тім`яної ділянки голови зліва, синця обличчя, які виникли 03.10.2017 року як мінімум від однієї травмуючої дії тупим предметом і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; утворення комплексу тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту на площину як з наданням тілу попереднього прискорення, так і без такого, є неможливим;

- висновком експерта № 372 від 09.07.2018 року, згідно якого тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_7 є наслідком ударної дії тупого предмету, яким в тому числі могла бути і дерев`яна палиця і вони могли утворитися за обставин, на які вказує потерпілий ОСОБА_7 .

Отже, місцевий суд, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, дійшов правильного висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи сторони захисту з приводу відсутності доказів на підтвердження вини ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого правопорушення не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, матеріалами кримінального провадження підтверджується наявність існування особистих неприязних стосунків між потерпілим та обвинуваченим, на його думку, через відключення від електроенергії його садового будинку.

03.10.2017 року між цими особами знову виник черговий конфлікт, причиною якому слугувало залиття врізного замку епоксидною смолою у хвіртці потерпілого ОСОБА_7 .

Посилання сторони захисту на можливість заподіяння потерпілим самому собі тілесних ушкоджень, спростовуються дослідженим судом висновком експерта № 871 від 06.10.2017, згідно якого утворення комплексу тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 при падінні з висоти власного зросту на площину як з наданням тілу попереднього прискорення, так і без такого, є неможливим. Даний висновок експерта, який є послідовним, не містить суперечностей та повністю відповідає вимогам ст.ст.101, 102, 242 КПК України.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції у вироку посилається на показання свідків, які не були очевидцями події та не бачили факту завдання потерпілому тілесних ушкоджень, є безпідставними.

Так, свідок ОСОБА_12 у місцевому суді повідомила, що 03.10.2017 о 17 год. 56 хв., під час розмови з ОСОБА_7 по телефону, останній повідомив, що до нього наближаються ОСОБА_11 та ОСОБА_9 з палкою і попросив не вимикати телефон, вона чула крики потерпілого, а потім останній повідомив, що обвинувачений вдарив його палкою по голові.

Вказана телефонна розмова між потерпілим та свідком ОСОБА_12 03.10.2017 року, в проміжок часу з 17:56 по 18:01 годин, об`єктивно підтверджується трафіком телефонних з`єднань, що мається в матеріалах справи.

Тим же трафіком телефонних з`єднань підтверджується, що відразу після отримання тілесних ушкоджень потерпілий о 18:02 год. зателефонував до поліції.

Побічно факт заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_7 підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_15 , який увечері 03.10.2017 року, біля СТ «Заріччя», бачив потерпілого, який тримався за голову і казав, що його побили.

Вказані свідки як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Під час судового розгляду даного кримінального провадження у місцевому суді вони були приведені до присяги, а їх показання є логічними, послідовними, вони узгоджуються між собою, а також з іншими матеріалами справи, зокрема з показами потерпілого ОСОБА_7 , а також із локалізацією тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого, за висновком судово-медичної експертизи.

Крім того, вказані свідки не мали підстав для обмови ОСОБА_9 , з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

У той же час, стороною захисту не було надано жодних доказів, які б спростовували свідчення вказаних осіб і доводили невинуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Відтак, позицію ОСОБА_9 про його непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника в цій частині.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання захисника на безпідставність визнання судом обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки обвинувачений за своїм віком є старшим від потерпілого ОСОБА_7 , не заслуговує на увагу.

Так, потерпілий ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером за віком, тому є особою похилого віку.

Частиною 1 статті 67 КК України, яка передбачає вичерпний перелік обставин, які обтяжують покарання обвинувачено, встановлено визнання такою обставиною вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, одружений, є пенсіонером, майновий стан обвинуваченого та стан його здоров`я, формально позитивну характеристику за місцем мешкання; обставину, яка пом`якшує покарання вчинення злочину у похилому віці; обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.125 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання захисника на завеликий розмір морального відшкодування і відсутність належного мотивування судом підстав для задоволення цивільного позову потерпілого є безпідставним.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 про стягнення завданої моральної шкоди з обвинуваченого, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, на думку апеляційного суду, розмір стягнутого з обвинуваченого морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав потерпілий унаслідок отримання тілесних ушкоджень.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вирок місцевого суду є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм кримінального та кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2019 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4