Справа № 462/6118/19
провадження 1-кс/462/2383/19
У Х В А Л А

27 вересня 2019 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна, подане в межах кримінального провадження №0002936 від 25.09.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

Слідчий СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням в порядку ст.171 КПК України про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки «ГАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , а фактичним володільцем якого є ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що 24.09.2019 року близько 19.40 год. по вул. Городоцька, 291 у м. Львові сталась ДТП за участю автомобіля марки «ГАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля марки «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «ГАЗ» ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження. Наведені відомості внесено в ЄРДР за №0002936, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Під час огляду місця події 24.09.2019 року виявлено та вилучено зазначений автомобіль, який в подальшому відповідно до ч.1 ст.98 КПК України визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002936. Оскільки автомобіль є речовим доказом, зберіг на собі сліди злочину, в результаті проведення експертного дослідження цього транспортного засобу будуть отримані дані, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому просить накласти арешт на це майно.

Слідчий суддя вважав за можливе розглядати клопотання за відсутності слідчого, з огляду на вимоги ч.1 ст.172 КПК України і приймаючи до уваги підставне прохання слідчого з цього приводу, викладене у клопотанні.

Також дане клопотання можливо розглянути за відсутності володільця майна ОСОБА_6 , який, будучи повідомленим про час та місце розгляду, в судове засідання не з`явився.

Дослідивши клопотання і додані до нього матеріали, перевіривши матеріали кримінального провадження № 0002936, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0002936, 25.09.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до матеріалів клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 24.09.2019 року близько 19.40 год., на вул. Городоцька, 291 у м. Львові, відбулася ДТП за участю автомобіля марки «ГАЗ», під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля марки «Опель», під керуванням водія ОСОБА_7 . В результаті ДТП пасажир ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби зазнали технічних ушкоджень.
24.09.2019 року в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди було вилучено автомобіль марки «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та доставлено на територію майданчика тимчасового утримання транспортних засобів, що за адресою: м. Львів, вул. Суботівська, 13А.
Частиною 2 ст.168 КПК України визначено, що під час обшуку, огляду може здійснюватися тимчасове вилучення майна.
Відповідно до вимог ч.ч. 5, 7 ст.237 КПК України при огляді слідчий, прокурор має право вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Згідно з ч.1 ст.167, ч.5 ст.171 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій статті 167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Дослідженням матеріалів клопотання встановлено, що таке подано в строк, визначений ч.5 ст.171 КПК України.
Стаття 167 КПК України дає визначення критеріїв, яким повинно відповідати тимчасово вилучене майно. Так, згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстав вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Зазначений перелік критеріїв є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Тому, зважаючи на положення ст.ст. 167, 237 КПК України, тимчасово вилучатися можуть лише речі та документи, які відповідають критеріям, визначеним у ч.2 ст.167 КПК України. Інші речі під час огляду не можуть бути тимчасово вилучені. А отже у випадку тимчасового вилучення під час огляду речей, слідчий повинен при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна навести переконливі мотиви, що зазначені речі відповідають критеріям ч.2 ст.167 КПК України та може ставити питання про їх арешт лише з правових підстав, що визначені у ч.2 ст.170 КПК України. Посилатися на інші правові підстави слідчий не може, оскільки, якщо речі не відповідатимуть критеріям ч.2 ст.167 КПК України, вони будуть вважатися такими, що вилучені та зберігаються органом досудового розслідування поза дозволеним законом порядком. Відповідно слідчий суддя не може розглядати таке майно як предмет арешту і накладати на нього арешт.
Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
За змістом ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, згідно ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається із постанови слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 від 25.09.2019 року автомобіль, на який просить накласти арешт слідчий, визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002936.
Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.2 ст.167 КПК України.
Таким чином, з огляду на положення ч.2 ст.167, п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Як встановлено, вилучений під час огляду місця події 24.09.2019 року у ОСОБА_6 автомобіль має статус тимчасово вилученого майна та є речовим доказом, оскільки зберіг на собі сліди дорожньо-транспортної пригоди та інші відомості, які можуть бути використаними, як доказ.
Отже, слідчий у клопотанні мав право ставити питання про накладення арешту на вказаний автомобіль, з тих підстав, що це майно відповідає критеріям, вказаним у ч.2 ст.167, 98 КПК України, тобто з підстав передбачених ч.2 ст.170 КПК України.
Слідчий суддя не знаходить у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на автомобіль порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.
Надані слідчим матеріали містять достатньо розумних підстав і підозр вважати, що вилучений в ході огляду транспортний засіб може бути використано, як доказ у даному кримінальному провадженні.
При розгляді клопотання встановлено, що слідчий звернувся в межах даного кримінального провадження до слідчого судді з клопотаннями про призначення судової транспортно-трасологічної експертизи та судової авто-технічної експертизи, які 26 вересня 2019 року задоволені. Таким чином, автомобіль на який просить накласти арешт слідчий є предметом дослідження призначених судом експертизи.
Перевіряючи доводи клопотання про арешт майна, слідчий суддя враховує вищезазначені обставини кримінального провадження, те, що автомобіль марки «ГАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, щодо якого призначено ряд експертиз, тому дійшов висновку про необхідність задовольнити клопотання слідчого з метою збереження речового доказу, недопущення його відчуження, втрати, знищення, зміни або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170-173, 237, 309 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події від 24.09.2019 року, а саме: автомобіль марки «ГАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , фактичним володільцем якого є ОСОБА_6 , шляхом заборони користування та розпорядження цим майном.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосереднього до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя: (підпис)
З оригіналом згідно.
Слідчий суддя: ОСОБА_1