Справа № 165/1836/17 Провадження №11-кп/802/396/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.185 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області ОСОБА_8 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 29 березня 2019 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка народилася та зареєстрована в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , одружена, має на утриманні неповнолітню дитину 2002 року народження, з вищою освітою, не працює, судима 26 вересня 2018 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнена від відбуття покарання із встановленням іспитового строку на 1 рік, -

визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, якщо протягом 2 років вона не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 визначено виконувати окремо.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнана винною в тому, що вона 12 червня 2017 року, близько 17.00год., керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом проникнення через незачинені вхідні двері у квартиру АДРЕСА_3 , звідкіля таємно викрала мобільний телефон марки "Prestigio WIZE NX3" червоного кольору, вартістю 1171,67 грн. в який була вмонтована телефона картка оператора стільникового зв`язку "Київстар" № НОМЕР_1 , вартістю 25 грн, чим спричинила потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1196,67 гривень.

У поданій апеляційній скарзі заступник прокурора області, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд безпідставно не застосував вимоги ч.4 ст.70 КК України при призначенні покарання за умови можливості звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі ст.75 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити обвинуваченій покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, а на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; на підставі ст.75 КК України звільнити обвинувачену від відбування покарання встановивши іспитовий строк 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку обвинуваченої, яка підтримала скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який її засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченої за ч.3 ст.185 КК України є правильною і також не оскаржується.

Згідно ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції було дотримано вказані вимоги закону.

При призначенні ОСОБА_7 покарання судом враховано тяжкість вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином, пом`якшуючі покарання обставини.

При цьому, місцевий суд врахував також і особу обвинуваченої, яка раніше судима за злочин проти власності, негативно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, з врахуванням думки потерпілого щодо міри покарання та відсутності матеріальних та моральних претензій з його боку, а тому обґрунтовано призначив обвинуваченій мінімальне покарання у виді позбавлення волі.

Підстав для повторного призначення покарання за ч.3 ст.185 КК України, аналогічного тому, яке призначив суд першої інстанції, про що просить прокурор в своїй скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України є необхідним і достатнім для її виправлення і запобігання вчинення нових злочинів в майбутньому як самою обвинуваченою, так і іншими особами.

Разом з тим, посилання прокурора на неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, а саме ч.4 ст.70 КК України, є обгрунтованим.

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 вересня 2018 року ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнена від відбуття покарання із встановленням іспитового строку на 1 рік.
Інкримінований в даному провадженні злочин ОСОБА_7 вчинила 12.06.2017, тобто до постановлення щодо неї вищевказаного вироку.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

В п.23 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначено, що коли до особи застосовано звільнення від відбування покарання у відповідності зі ст.75 КК України і до постановлення цього вироку особа вчинила інший злочин, за який вона засуджується до позбавлення волі реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається, за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

При цьому, в оскаржуваному вироку суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке недоцільно відбувати реально. Про наявність підстав для застосування положень ст.75 КК України вказує і в апеляційній скарзі прокурор.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами скарги прокурора, у зв`язку з чим, скасовує в цій частині вирок суду першої інстанції та призначає остаточне покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, та звільняє обвинувачену від відбування такого покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано Закон про кримінальну відповідальність.

Звертає апеляційний суд увагу і на те, що суд першої інстанції зобов`язав обвинувачену в порядку ст.76 КК України повідомляти про зміну місця роботи або навчання, однак остання офіційно не працює і не навчається, а тому і в цій частині вирок підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.407 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про необхідність призначення такого покарання шляхом саме часткового складання покарань.

Погоджується апеляційний суд і з необхідністю встановлення іспитового строку на підставі ст.75 КК України саме на 2 роки з покладенням на обвинувачену відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В решті вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 29 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування скасувати.

Залишити призначене ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.70 ч.4 КК України шляхом часткового складання покарань, призначеного за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 29.03.2019 та невідбутого покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.09.2018, призначити до відбуття ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї згідно ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді