1Справа № 335/6811/19 1-кс/335/4519/2019
УХВАЛА
Заслухавши пояснення слідчого ОСОБА_6 , заперечення захисників власника майна ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94,132,173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститись також у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У відповідності до п. 1 ч. 2ст. 171 КПК Україниу клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, крім іншого, повинні бути зазначені підстава і мета накладення арешту відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Нормою ч.1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим кодексом порядку.
Клопотання слідчого, прокурора про арешт майна в кожному разі повинно відповідати вимогам ст.171 КПК України. Проте, з клопотання слідчого про арешт майна та доданих до нього документів не вбачається, чи набула будь-яка особа-власник майна ОСОБА_5 статусу підозрюваного, обвинуваченого, що давало б підстави визначити хто саме несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.
Підстави та порядок здійснення стороною обвинувачення своїх повноважень, пов`язаних із вилученням під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження документів, речей, електронних інформаційних систем або їх частин та іншого майна, а також його правомірним утриманням для встановлення обставин кримінального провадження регламентується вимогами ст. ст. 167-169, 170-174, 234-236 КПК України.
Відповідно до ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.
Відповідно до вимог ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше це майно має бути повернуто особі, у якої його було вилучено.
Нормою ч.1 ст.16 КПК України передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, якими є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Клопотання заступника начальника 2-го відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_6 не містить чітких підстав, у зв`язку з якими обставинами потрібно здійснити арешт саме медичної та фінансової документації за період 2017-2019 років, не викладено обставин, чи є обґрунтовані підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.170 КПК України і яким саме.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина (пункт 44 рішення).
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано Державою, яка визнала дію Конвенції.
Порушення права на мирне володіння майном проявляється у діях чи бездіяльності держави, які призводять до неможливості особи фактично реалізовувати своє право на відповідне майно. Європейський суд з прав людини, встановлюючи порушення права на мирне володіння майном, не обмежується виключно формальними вимогами законодавства та звертає увагу на те, що держава має здійснити всі ефективні та можливі заходи для забезпечення дотримання та захисту права, передбаченого статтею 1 Першого Протоколу.
Вислухавши сторони провадження, дослідивши зміст та обґрунтування клопотання, докази, надані в якості його обґрунтування, заперечення сторони власника майна, інші додаткові матеріали справи, надані сторонами під час судового засідання, як слідчий суддя прихожу до висновку, що в даному випадку накладенням арешту на майно, вилучене під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського райсуду м. Запоріжжя ОСОБА_1 від 19.06.2019 р. у справі № 335/6811/19 (провадження № 1-кс/335/4271/2019), будуть істотно обмежені права власників(власника) майна на мирне володіння майном, існують реальні перешкоди для оцінки того, що в даному випадку у разі втручання в право особи ОСОБА_5 на мирне володіння цим майном виникає непропорційність такого втручання, з позицій гарантій, встановлених ст. 1 Першого протоколу, а саме: суд вважає, що в даному разі таке втручання не буде законним, воно не може вважатися таким, що переслідує «суспільний інтерес», оскільки період, за який відповідно до ухвали слідчого судді на проведення обшуку, було надано дозвіл 2013-2016 роки, натомість під час обшуку (як було встановлено в судовому засіданні) було вилучене майно, яке виходить за цей часовий проміжок, та сплинули передбачені ст.102, 114 Податкового кодексу України строки давності (1093 днів) та строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 цього Кодексу); розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Обов`язок доведення необхідності застосування цього засобу забезпечення та цілі накладення арешту на майно перед слідчим суддею покладено на прокурора, слідчого. Разом з тим, зміст відповідного клопотання слідчого не містить будь-якого об`єктивного обґрунтування наявності ризиків, встановлених ч.1 ст. 170 КПК України.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу та гарантіям захисту права власності особи. В контексті гарантій встановлених ст. 1 Першого протоколу такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) слідчий суддя визнає таким, що не буде відповідати пропорційним визначеним практикою ЄСПЛ цілям. Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини. За ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.
Також слідчий суддя ставиться критично до позиції слідчого в обґрунтування дотримання ним строків звернення до суду з клопотання про арешт майна (ч.5 ст. 171 КПК України), оскільки слідчий зазначив, що клопотання було подано ним до суду поштовим відправленням з дотриманням строків, визначених ч.5 ст.171 КПК України, однак зареєстровано та надійшло до канцелярії суду фактично 01.07.2019 р., що вбачається з відмітки штампу канцелярії суду.
Відповідно до вимог частини 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 169, ч.3 ст. 173 КПК України.
Керуючись ст.ст. 8-9, 170-173, 309, 370, 395 КПК України, слідчий суддя
В задоволенні клопотання заступника начальника 2-го відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_6 , погодженого прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР від 18.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України - відмовити повністю.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на заступника начальника 2-го відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_6 , який здійснює досудове розслідування даного кримінального провадження, та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво - прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 .
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1