Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4572/19
У Х В А Л А

8 липня 2019 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_6 про арешт майна,-

встановив:

Старший слідчий СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотання про арешт майна, яке на праві приватної власної належить ОСОБА_4 .

Клопотання обгрунтовано тим, що СУ ГУ НП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000404, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 лютого 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч. 2 ст. 366, ч.3 ст.209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що СУ УМВС України в Черкаській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000579, внесеному до ЄРДР 25 лютого 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК України щодо службових осіб КС «Благо» та КС «Рушник», які здійснили привласнення грошових коштів сказаних спілок.

Кримінальне провадження №0000579 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 191 КК України з обвинувальним висновком скеровано до суду.

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000579, від 25 лютого 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.5 КК України щодо службових осіб КС «Благо» та КС «Рушник» було встановлене майно, яке на праві приватної власності належало ОСОБА_8 , та могло було бути придбане за рахунок коштів вкладників КС «Благо» та Рушник».

На підставі викладеного слідчим СУ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_9 винесена постанова про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_8 .

Одним із об`єктів нерухомості, на які було накладено арешт були земельна ділянка та розташований на ній будинок по АДРЕСА_1 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 , пояснив, що в 2009 році він погодився на переоформлення свого будинку по АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 як забезпечення повернення їй отриманий в позику коштів, крім того вона та її чоловік ОСОБА_10 погодились виплатити йому різницю між його боргом перед ними та фактичною вартістю будинку. Також ОСОБА_11 знали, що все його майно в зв`язку з кредитами та кримінальними переслідуванням арештоване, але сказали, що вони мають достатньо зв`язків, щоб вирішити цю проблему. Він підписав всі документи, які підготували Кононенки у нотаріуса ОСОБА_12 , а коли прийшов визначений домовленістю строк виплати йому різниці суми ОСОБА_10 сказав, що нічого йому платити не будуть. Аналогічна ситуація відбулась із приміщенням по АДРЕСА_2 , де знаходилась КС «Благо» та КС «Рушник». Шахрайським шляхом, надавши йому недостовірну інформацію та ввівши в оману, шляхом подання до суду завідомо неправдивої інформації, подружжя ОСОБА_11 отримало рішення суду про визнання права власності на це приміщення. Коли це відбулось, він ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) звертався із заявами в усі правоохоронні органи, вказував на ознаки злочину в діях ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , але жоден правоохоронний орган не прийняв ніяких мір, щоб запобігти позбавлення його права на його нерухоме майно. ОСОБА_11 силоміць вигнали його і з будинку і з приміщення, де розташовувалась кредитна спілка, про що він також повідомляв правоохоронні органи.

Допитані в якості свідків працівник КС «Благо» та КС «Рушник» ОСОБА_15 , а також потерпілі з числа вкладників кредитних спілок повідомили, що їм відомо, що ОСОБА_8 будував будинок по АДРЕСА_1 за рахунок коштів вкладників вказаних спілок, які привласнював, так само він разом з ОСОБА_16 з якою співмешкав, придбав приміщення по АДРЕСА_2 .

1 жовтня 2018 року об`єкти нерухомості, а саме: два триповерхові житлові будинки А-ІІІ і Б-ІІ з загальними площами відповідно 519,9 м2 і 478,5 м2 з мансардами та прибудовами п/д, п/ді, а, аі, а2, б, м/с, басейн II, літній душ Д, туалетом И, навіси В, ВІ, Г, Ж, огорожі 1, 2, 3, 4, 5, замощення І, III, що за адресою: АДРЕСА_3 та нежитлові вбудовано-прибудовані приміщення 1-го поверху з 2-1 по 2-14 та підвалу І, II, III (А-10) загальною площею 158,4 м2 по АДРЕСА_4 визнані речовими доказами по кримінальному провадженню №0000404.

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000404 оголошено про підозру ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_17 за ч. 5 ст. 191 ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_16 за ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_18 за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_19 за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_20 за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

При цьому встановлено, що ОСОБА_8 у період 2006-201: років, діючи умисно, використовував кошти, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, $ на власні потреби та потреби своєї родини.

Так, він, у період з 2006 по 2012 рік використав частину привласнених грошових коштів вкладників КС «Благо» та «Рушник» на будівельні матеріали та роботи по перебудові домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке придбав 14 грудня 2005 року з інвентаризаційною вартістю 104 836 грн., та за вказаний вище період часу перебудував на домоволодіння з житловими будинками, збільшивши інвентаризаційну вартість об`єкту нерухомості до 3 186 549 грн., тим самим використавши 3 081 713 грн., одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

У подальшому, ОСОБА_8 , діючи з метою маскування та приховання незаконного походження зазначених вище грошових коштів, використаних на будівельні матеріали та роботи по перебудові домоволодіння по АДРЕСА_1 , уклав з ОСОБА_4 ряд угод, а саме: угоду-зобов`язання від 27 серпня 2009 року, договір поруки №356/2005/8-1 від 3 лютого 2009 року, угоду-зобов`язання від 1 вересня 2009 року, а також підписав рішення про стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність предмету іпотеки від 1 вересня 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 1 вересня 2009 року, договір про внесення змін до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 2 веренся 2009 року, внаслідок чого остання набула права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке поділене на частини з нумерацією будинків за АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 , а ОСОБА_8 отримав грошові кошти готівкою в сумі 500 000 доларів США, що по курсу НБУ на вказану дату складало 3 990 000 грн., таким чином вчинивши дії, спрямовані на приховання та маскування незаконного походження коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

Він же, в у період з 1 березня 2007 року по 7 березня 2007 року використав привласнені грошові кошти вкладників КС «Благо» та «Рушник» у розмірі 606000 грн. на купівлю вбудовано-прибудованих приміщень з підвалом, розташованих в АДРЕСА_2 , право власності, на які оформлено на його дружину - ОСОБА_16 , а саме оплатив продавцеві частину вартості зазначених нежитлових приміщень до укладення договору купівлі-продажу №1299 від 7 березня 2007 року.

У подальшому, ОСОБА_8 , діючи з метою маскування та приховання незаконного походження зазначених вище грошових коштів, використаних на купівлю вбудовано-прибудованих приміщень з підвалом, розташованих в АДРЕСА_2 , попросив ОСОБА_16 подарувати вказані приміщення їх спільному сину ОСОБА_21 , та остання на підставі договору дарування нежитлових приміщень №6470 від 19 вересня 2008 року відчужила їх на користь ОСОБА_21 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на маскування та приховання незаконного походження грошових коштів в сумі 606000 грн., використаних на купівлювбудовано-прибудованих приміщень з підвалом,розташованих в АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , діючи від імені ОСОБА_21 , уклав з ОСОБА_4 ряд угод, а саме: договір позики №14923 від 25 вересня 2008 року, договір позики №14923 від 25 серпня 2008 року, договору іпотеки №14937 від 25 серпня 2008 року, предметом яких визначено вбудовано-прибудовані приміщення з підвалом за по АДРЕСА_2 , внаслідок чого остання набула права власності на зазначені приміщення, а ОСОБА_8 отримав грошові кошти готівкою в сумі 2700 000 грн., таким чином вчинивши дії, спрямовані на приховання та маскування незаконного походження коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

Арешт вказаного майна викликаний необхідністю забезпечення збереження речових доказів, оскільки ОСОБА_4 вчиняє дії направлення на відчуження вказаного майна, що підтверджується відповідними оголошеннями на інтернет сайтах.

На підставі наведеного, з метою збереження речових доказів, просить накласти арешт на яке майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , а саме: житловий будинок А-ІІІ, площею 519, 9 кв.м. з мансардою та прибудовами- п/д, б, м/с, навіс, Г,В, літній душ Д, туалет И, огорожа №1-5, замощення І,ІІІ, басейн ІІ, за адресою АДРЕСА_1 , який на даний час в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значиться як житловий будинок площею 290,2 кв.м., та вбудовано-прибудовані приміщення 1-го поверху з №2-1 по №2-14 та приміщення підвалу І,ІІ,ІІІ, загальною площею 158, 4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити його повністю.

ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_22 проти задоволення клопотання заперечували.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Частитною1 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Виходячи зі змісту вимог ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним з таких заходів забезпечення, згідно п. 7 ч. 2 вказаної статті, є арешт майна.

Доказами у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною першою статті 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що клопотання про арешт майно подано у кримінальному провадженні № 0000404 від 26 лютого 2014 року, у якому ОСОБА_7 12 березня 2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 209 КК України

Згідно повідомлення про підозру, ОСОБА_7 , у період з 2006 по 2012 рік використав частину привласнених грошових коштів вкладників КС «Благо» та «Рушник» на будівельні матеріали та роботи по перебудові домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке придбав 14 грудня 2005 року з інвентаризаційною вартістю 104 836 грн., та за вказаний вище період часу перебудував на домоволодіння з житловими будинками, збільшивши інвентаризаційну вартість об`єкту нерухомості до 3 186 549 грн., тим самим використавши 3 081 713 грн., одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

У подальшому, ОСОБА_8 , діючи з метою маскування та приховання незаконного походження зазначених вище грошових коштів, використаних на будівельні матеріали та роботи по перебудові домоволодіння по АДРЕСА_1 , уклав з ОСОБА_4 ряд угод, а саме: угоду-зобов`язання від 27 серпня 2009 року, договір поруки №356/2005/8-1 від 3 лютого 2009 року, угоду-зобов`язання від 1 вересня 2009 року, а також підписав рішення про стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність предмету іпотеки від 1 вересня 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 1 вересня 2009 року, договір про внесення змін до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 2 веренся 2009 року, внаслідок чого остання набула права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке поділене на частини з нумерацією будинків за АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 , а ОСОБА_8 отримав грошові кошти готівкою в сумі 500 000 доларів США, що по курсу НБУ на вказану дату складало 3 990 000 грн., таким чином вчинивши дії, спрямовані на приховання та маскування незаконного походження коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

Він же, в у період з 1 березня 2007 року по 7 березня 2007 року використав привласнені грошові кошти вкладників КС «Благо» та «Рушник» у розмірі 606000 грн. на купівлю вбудовано-прибудованих приміщень з підвалом, розташованих в АДРЕСА_2 , право власності, на які оформлено на його дружину - ОСОБА_16 , а саме оплатив продавцеві частину вартості зазначених нежитлових приміщень до укладення договору купівлі-продажу №1299 від 7 березня 2007 року.

У подальшому, ОСОБА_8 , діючи з метою маскування та приховання незаконного походження зазначених вище грошових коштів, використаних на купівлю вбудовано-прибудованих приміщень з підвалом, розташованих в АДРЕСА_2 , попросив ОСОБА_16 подарувати вказані приміщення їх спільному сину ОСОБА_21 , та остання на підставі договору дарування нежитлових приміщень №6470 від 19 вересня 2008 року відчужила їх на користь ОСОБА_21 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на маскування та приховання незаконного походження грошових коштів в сумі 606000 грн., використаних на купівлю вбудовано-прибудованих приміщень з підвалом, розташованих в АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , діючи від імені ОСОБА_21 , уклав з ОСОБА_4 ряд угод, а саме: договір позики №14923 від 25 вересня 2008 року, договір позики №14923 від 25 серпня 2008 року, договору іпотеки №14937 від 25 серпня 2008 року, предметом яких визначено вбудовано-прибудовані приміщення з підвалом за по АДРЕСА_2 , внаслідок чого остання набула права власності на зазначені приміщення, а ОСОБА_8 отримав грошові кошти готівкою в сумі 2700 000 грн., таким чином вчинивши дії, спрямовані на приховання та маскування незаконного походження коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

1 жовтня 2018 року ст. слідчим СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_23 винесена постанова про визнання та приєднання до справи речових доказів, в якій визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000404 від 26 лютого 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.5 ст.191, ч.3 ст.358 КК України наступні об`єкти нерухомості: житловий будинок А-ІІІ площею 519,9 кв. м з мансардою та прибудовами - п/д,б,м/с, навіс, Г,В, літній душ Д, туалет И, огорожа №1-5, замощення І,ІІІ, басейн II. за адресою: м. Черкаси, вул. Грузиненко 9/3; житловий будинок Б-ІІ площею 478,5 кв. м з мансардою та прибудовами - п/д,б,м/с, навіс, В1,Ж, літній душ Д, туалет И, огорожа №3,4,5, замощення III за адресою: АДРЕСА_5 ; житлова квартира за адресою: АДРЕСА_6 ; вбудовано-прибудовані приміщення 1-го поверху з №2-1 по №2-14 та приміщення підвалу І, ІІ, ІІІ загальною площею 158,4 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

На даний час майно, на яке просить накласти арешт прокурор належить на праві власності ОСОБА_4 , що підтвердили в судовому засіданні сторони.

Так, майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що майно може бути відчужене, передано в користування третім особам, тощо . Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». На стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власника майна, шляхом накладення арешту, з метою запобігання його зникнення. Держава гарантує право громадянина на забезпеченням проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак перераховані основоположні суспільні інтереси, переважають принцип мирного володіння майном.

Слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, ризик відчуження майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього рухомого майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.

Відповідно до ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження , наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За викладених обставин, слідчий суддя дійшов висновку про те, що оскільки існують реальні ризики відчуження майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, клопотання про арешт майна слід задовольнити та накласти арешт на майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , але лише в частині заборони його відчуження.

Керуючись ст. ст. 40, 113, 117, 131, 132, 170, 171, 309 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

З метою збереження речових доказів накласти арешт на майно, лише в частині заборони його відчуження, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , а саме: житловий будинок А-ІІІ, площею 519, 9 кв.м. з мансардою та прибудовами- п/д, б, м/с, навіс, Г,В, літній душ Д, туалет И, огорожа №1-5, замощення І,ІІІ, басейн ІІ, за адресою АДРЕСА_1 , який на даний час в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значиться як житловий будинок площею 290,2 кв.м., та вбудовано-прибудовані приміщення 1-го поверху з №2-1 по №2-14 та приміщення підвалу І,ІІ,ІІІ, загальною площею 158, 4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Копію ухвали надіслати Реєстраційній службі Черкаського міського управління юстиції для внесення даних до відповідних Державних реєстрів обліку речових прав на нерухоме майно для накладання заборони на відчуження ( продаж, дарування, передавання в користування третім особам, тощо) зазначеного вище нерухомого майна.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області в порядку, визначеному КПК України.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали слідчого судді проголошено 11 липня 2019 року о 08.00. год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1