Справа № 171/1861/19
В И Р О К
іменем України

19 листопада 2019 року м. Апостолове Дніпропетровської області

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000259 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянина України, має загальну середню освіту, не перебуває в шлюбі, має на утриманні 2-х малолітніх дітей, не працюючого, раніше судимого 10.10.2018 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, на підставі ухвали Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2019 року іспитовий строк скасовано,

у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 14.07.2019 о 08:45 годині прийшов до свого знайомого ОСОБА_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_3 повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, запропонував під вигаданим приводом придбати у нього автомобільний причеп за 1000 гривень, на що ОСОБА_6 погодився, таким чином ОСОБА_3 ввів потерпілого ОСОБА_6 в оману щодо своїх істинних намірів, запевнивши у їх правомірності.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи впевненим в істинних намірах ОСОБА_3 та у вигідності придбання причепу, 14.07.2019 о 09:00 годині добровільно передав останньому власні грошові кошти у сумі 500 гривень, після чого ОСОБА_3 покинув помешкання ОСОБА_6 . Далі ОСОБА_3 , діючи з єдиним злочинним умислом 14.07.2019 об 11 годині, повернувся до потерпілого ОСОБА_6 та останній добровільно передав йому решту грошей у сумі 500 гривень. Заволодівши таким чином грошовими коштами на загальну суму 1000 гривень, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник та розпорядився вказаними коштами на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 1000 гривень.

Крім того, ОСОБА_3 20 липня 2019 року, приблизно о 16 годині, знаходився у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_7 , де, перебуваючи у вітальній кімнаті вказаного будинку, побачив бензопилу марки «Партнер», яка належить ОСОБА_7 , після чого у останнього виник злочинний умисел на викрадення даної бензопили.

Далі ОСОБА_3 20.07.2019 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю ОСОБА_7 , таємно повторно шляхом вільного доступу з вітальної кімнати будинку АДРЕСА_3 , викрав бензопилу марки «Партнер», вартістю 989 гривень 30 копійок, після чого разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 989 гривень 30 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні вищевказаних злочинів визнав повністю, з обставинами скоєння злочинів, що зазначені в обвинувальному акті, погодився, та пояснив, що в середині липня 2019 року (точну дату він не пам`ятає) він вирішив заволодіти шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_6 . Так, йому було відомо, що ОСОБА_6 хоче придбати причіп до автомобіля, тому він в один із днів липня вранці прийшов до ОСОБА_6 , що проживає в АДРЕСА_2 , та запропонував свою допомогу в придбанні причепа, на що ОСОБА_6 погодився. Він пояснив ОСОБА_6 , що йому потрібно кошти в сумі 500 грн. для того, щоб придбати бензин та найняти автомобіль, щоб пригнати причіп. ОСОБА_6 повірив та передав йому 500 грн. Через декілька годин він знову прийшов до ОСОБА_6 , щоб шляхом обману заволодіти його грошима. Для цього він повідомив ОСОБА_6 , що він віз на автомобілі причіп, але його зупинили працівники поліції і йому потрібні гроші, що заплатити працівникам поліції, в сумі 500 грн. ОСОБА_6 йому повірив і знову передав йому 500 грн., після чого він пішов з будинку ОСОБА_6 . Вказані кошти він витратив на власні потреби, наміру придбавати причіп для ОСОБА_6 він не мав. Крім того, приблизно через неділю в липні 2019 року він перебував у гостях у ОСОБА_7 , що проживає в АДРЕСА_4 , де у будинку останнього розпивали спиртні напої. В ході розпивання спиртних напоїв він бачив, що у будинку потерпілого є бензопила марки «Партнер», яку він вирішив викрасти. Через деякий час потерпілий пішов за спиртними напоями, а він, скориставшись відсутністю потерпілого, викрав бензопилу та заховав у кущах біля двору. Коли потерпілий прийшов додому, вони ще трохи посиділи, після чого він поїхав додому, забравши із собою викрадену бензопилу, яку потім продав чоловіку на ім`я ОСОБА_8 біля «Торгового Дому», а кошти витратив на власні потреби. У вчиненому щиро кається. Цивільні позови, заявлені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , визнає в повному обсязі.

Обмежившись у судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, а також визнав цивільні позови, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції останнього щодо визнання фактичних обставин, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною вину ОСОБА_3 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, та кваліфікує його дії за ч.2 ст.190 КК України, а також вважає доведеною вину у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, та кваліфікує його дії за ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, тому у відповідності до положень ч.1 ст.66 КК України суд враховує вказану обставину як таку, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Відповідно до положень ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує наступне.

Злочини, вчинені обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_3 є судимим, злочини вчинив в період іспитового строку, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, не зайнятий суспільно-корисною працею, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2006 та 2017 р.н., перебуває на обліку у нарколога.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_3 , обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що його обтяжує, а також думку потерпілих, які при вирішенні питання щодо покарання обвинуваченого покладаються на розсуд суду, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів є призначення покарання в межах санкцій ч.2 ст.190 та ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України.

Враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив вказані злочини після його засудження Криворізьким районним судом Дніпропетровської області 10.10.2018 року, суд вважає за необхідне при призначенні йому остаточного покарання застосувати положення ч.1 ст.71 КК України та призначити покарання за сукупністю вироків.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення на досудовому слідстві та під час судового розгляду по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Суд, враховуючи призначене обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів. Підстави, передбачені ч.3 ст.377 КПК України, для зміни обраного раніше запобіжного заходу судом не встановлені.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Потерпілим ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 щодо відшкодування майнової шкоди в розмірі 1000 грн., потерпілим ОСОБА_7 пред`явлено цивільний позов на суму 989,3 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» встановлено, що при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, обчислюється, виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи.

Показами обвинуваченого ОСОБА_3 та матеріалами кримінального провадження повністю підтверджуються розмір і обставини спричинення останнім майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_6 на суму 1000 грн. та заподіяної ОСОБА_7 на суму 989,3 грн.

Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши обставини справи, з`ясувавши характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочинами, яка знайшла своє підтвердження, вважає за доцільне заявлені цивільні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.368-371,373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України та ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.190 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2018 року, та остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 30 вересня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 продовжити на 60 днів до 17 січня 2020 року.

Цивільні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду в сумі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 989,3 грн.

На вирок може бути подано апеляцію до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копію судового рішення надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1