Справа № 445/490/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2019 року Золочівський районний суд Львівської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цюрупинськ Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , всупереч вимог ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 о 21 год. 30 хв, 19 грудня 2015 року, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та до 08 год. 15 хв. 6 січня 2016 року проводив час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив самовільне залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем крім строкової служби.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Крім цього, ОСОБА_4 , повторно будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , всупереч вимог ст. 9, 11, 16, 49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 о 08 год. 15 хв. 11 лютого 2016 року повторно не з`явився вчасно до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та до 08 год. 00 хв. 23 лютого 2016 року проводив час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_1 , чим повторно вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем крім строкової служби.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, обставин, викладених в обвинувальному акті щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, не заперечив.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, та враховуючи, що ніким не оспорюються фактичні обставини справи та кваліфікація пред`явленого обвинувачення, суд оголосивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів що підтверджують обставин справи, які ніким не оспорюються.
Суд вважає доведеним факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_4 без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Призначаючи покарання обвинуваченому, судом враховується характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення, яким не заподіяно тяжких наслідків, обставини, що пом`якшують покарання, якими є щире каяття, обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Вивчаючи особу обвинуваченого судом встановлено, що за місцем проживання такий характеризується посередньо, на диспансерному обліку з приводу наркологічного та психіатричного захворювання не знаходиться, раніше не судимий.
Враховуючи вищевикладене, суд обираючи обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі, дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, з встановленням випробувального терміну у відповідності з вимогами ст. 75 КК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, ст.ст. 75, 76, ч. 4 ст. 407 КК України, суд,
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Згідно ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк рахувати з дня проголошення вироку - 03 жовтня 2019 року.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Золочівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.
Суддя ОСОБА_1