ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , останній раз судимий вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.03.2016 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, на підставі ст. 70 КК України, на 4 роки 06 місяців позбавлення волі, звільнений 22.06.2016 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.06.2016 на підставі ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році»,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці.

Вирішено запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, залишити домашній арешт в нічний час доби, а строк відбування покарання рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 572 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 14.08.2018, приблизно 20 години 40 хвилин, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, із панелі для приладів, розташованої в автобусі марки Фольксваген білого кольору, який прибув на автостанцію, що розташована за адресою м. Черкаси, вул. О. Дашкевича, переконавшись, що за його діями не спостерігає водій зазначеного автобусу ОСОБА_9 , викрав у нього майно, а саме: мобільний телефон чорного кольору марки Samsung моделі «А700Н Galaxy А7 Duos», вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 8/842 від 25.10.2018 станом на 14.08.2018, могла становити 2886,66 грн., чим заподіяв останньому майнової шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про пом`якшення призначеного йому вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.12.2018 покарання з урахуванням того, що він відшкодував в повному обсязі завдані потерпілому ОСОБА_9 збитки, уклав з ним договір про примирення сторін, влаштувався на роботу, на утриманні має хвору матір пенсійного віку і за весь час перебування під домашнім арештом не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через невідповідність призначеного покарання ступіню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та просить, дослідивши характеризуючи дані на обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 та призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді арешту строком на 5 (п`ять) місяців.

Зокрема прокурор, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, зазначає, що судом не дотримано положень ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в п. 3 Постанови ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та призначено ОСОБА_7 покарання, яке не спів розмірне як із суспільною небезпечністю останнього, так і з вчиненим ним кримінальним правопорушенням.

Вказує, що ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимим, в тому числі, за злочини проти власності в даному провадженні вчинив новий умисний злочин середньої тяжкості за який КК України передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, що характеризує його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень.

Звертає увагу також на те, що обвинувачений офіційно не одружений, дітей на утриманні не має, без стійких соціальних зв`язків та, будучи працездатним, ніде не працював, що вказує на підвищений ступінь його суспільної небезпеки та вчиненого ним кримінального правопорушення.

На думку прокурора, судом при призначенні покарання обвинуваченому безпідставно враховано визнання ним винуватості у вчиненому, в якості пом`якшуючої покарання обставини, оскільки вона не передбачена ст. 66 КК України.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_9 , що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає проведенню розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримку його апеляційної скарги та безпідставність апеляційних вимог прокурора, прокурора, яка не підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши характеризуючі дані на обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 до задоволення не належать.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим та ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального, і кримінального процесуального закону.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону вирок Соснівського районного суду м. Черкаси цілком відповідає.

Зокрема, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції дотримана.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, колегія суддів вважає правильною.

Вирішуючі по суті апеляційні вимоги обвинуваченого та прокурора, колегія суддів виходить з тих міркувань, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст. 65 КК України, призначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, з огляду на положення ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винуватого, який раніше неодноразово судимий, має непогашену судимість, його соціально-побутову характеристику та відсутність сталих соціальних зв`язків, позицію потерпілого ОСОБА_9 про призначення обвинуваченому не суворого покарання, в якості обставин, що пом`якшують покарання визнання винуватості, щире каяття, за відсутності обставин, що його обтяжує, і обгрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, у виді арешту на визначений строк.

Вид та розмір призначеного судом першої інстанції обвинуваченому покарання колегія суддів вважає справедливим, таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

З огляду на наведене вище колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді арешту на 5 місяців, визнаючи їх необґрунтованими, оскільки обставини, які на думку прокурора не враховані судом, цілком враховані, що знайшло своє об`єктивне відображення в оскаржуваному судовому рішенні.

Посилання прокурора на безпідставність врахування в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого визнання ним винуватості, як такої, що не передбачена ст. 66 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на те, що ч. 2 ст. 66 КК України передбачена можливість суду при призначенні покарання визнати обставинами, що його пом`якшує, інші не передбачені ч. 1 ст. 66 КК України

З огляду на наведене, не належать до задоволення і апеляційні вимоги обвинуваченого на необхідність пом`якшення призначеного йому судом першої інстанції покарання, оскільки наведені ним обставини, зокрема відшкодування потерпілому завданої шкоди та його позиція щодо призначення покарання обвинуваченому, в повному обсязі враховані судом, а інші наявність та утриманні хворої матері похилого віку та неофіційне працевлаштування будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджені.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч.1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді