Справа № 356/78/18
Провадження № 1-кп/355/21/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про повернення обвинувального акту

07 червня 2019 року Баришівський районний суд Київської області у складу головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю захисника ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт, затверджений та підписаний прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 від 12.10.2017 року відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_7 знаходилось кримінальне провадження № 0000240 від 12 жовтня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 05 березня 2019 року ОСОБА_7 тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя.

Згідно розпорядження керівника апарату Баришівського районнного суду Київської області № 28 від 11.03.2019 року проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справ розподілено судді ОСОБА_1 .

12.03.2019 року судом винесена ухвала про призначення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 на 28 березня 2019 року на 13 годину 00 хвилин в залі судових засідань. Проведення підготовчого судового засідання з різних причин переносились неодноразово. ОСОБА_5 заявлено клопотання про повернення даного обвинувального акту прокурора, про що подав письмове клопотання.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про повернення даного обвинувального акту, про що подано письмове клопотання.

Обвинувачення відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 314 КПК України відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України судом перевіряється у підготовчому судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

- найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

- анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

- анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

- прізвище, ім`я по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

- виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

- обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

- розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

- дату та місце його складання та затвердження.

Суд заслухав думку учасників даного кримінального провадження з приводу заявленого клопотання - прокурора, який заперечив проти задоволення клопотання, обвинуваченого та його захисника, які підтримала дане клопотання, і не вбачає підстав для призначення судового розгляду по даному кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, оскільки поданий до суду обвинувальний акт не відповідає вимога ст. 291 КПК України.
Обвинувальний акт має містити відомості, зазначені в ч. 2 ст. 291 КПК України, при цьому всі складові частини даного підсумкового документа досудового розслідування мають бути узгоджені між собою, між ними не повинно бути суперечностей, в тексті не повинно бути граматичних, орфографічних, пунктуаційних, лексичних, стилістичних помилок і описок.
В передостанньому абзаці на 7-мій сторінці обвинувального акту інкримінується ОСОБА_6 в обвинувачення, що він спілкується з представником СФГ «Поляна» ОСОБА_8 , а 07.11.217 року отримує від ОСОБА_8 10 пакетів документів (другий абзац на 8-мій сторінці). Однак в третьому абзаці 8-мої сторінки, ОСОБА_6 вже спілкується з ОСОБА_9 .. В цьому ж абзаці вказується, що ОСОБА_10 дістав з кишені грошові кошти й передав їх ОСОБА_6 . Наприкінці цього ж абзацу зазначається, що орієнтовно через тиждень ОСОБА_11 зможе отримати пакет документів з витягами. В четвертому й п`ятому абзаці цієї сторінки й на початку та в першому абзаці 9-ї сторінки мова йде про ОСОБА_11 , а вже у другому абзаці 9-ї сторінки ОСОБА_9 дістав з кишені грошові кошти й передав їх ОСОБА_6 , хоча в третьому абзаці 9-ї сторінки фігурує знову ОСОБА_11 .
Дане протиріччя не можливо усунути шляхом зміни обвинувачення, так як згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, в розділі першому «Проведені під час досудового розслідування процесуальні дії» 17.10.2017 року та 16.11.2017 року в якості свідка допитувався саме ОСОБА_11 .
У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України,обвинувальний акт має містити
виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Формулюючи обвинувачення ОСОБА_6 орган досудового розслідування в обвинувальному акті вдається до неконкретності й невиразності окремих обставин, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 .. А будь-які припущення в обвинуваченні не допустимі.
В обвинувальному акті в передостанньому абзаці на 7 сторінці, вказується, що «орієнтовно в кінці вересня 2017 року, у службових осіб ВСГ «Поляна виникає" необхідність у реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме земельні ділянки, які^ отримало ФСГ згідно укладених договорів оренди. З метою реєстрації права власності на земельні ділянки уповноважена особа ФСГ «Поляна» звертається до дев`ятого сектору державної реєстрації (Березанський) КП «Центр розвитку та інвестиції Васильківського району», а саме до державного реєстратора ОСОБА_6 , який під час спілкування з представником ФСГ «Поляна» ОСОБА_11 повідомляє, що останній повинен сплатити офіційно 100 гривень за реєстрацію права власності згідно одного договору оренди, та неофіційно 250 гривень за кожний договір окремо». Даним текстом орган досудового розслідування фактично формулює обвинувачення, при тому, вказує, що даний факт відбувся в кінці вересня 2017 року.

Згідно викладених фактичних обставин обвинувального акту, 07.11.2017 року ОСОБА_9 дістав з кишені грошові кошти сумі 3 500 грн. й передав їх ОСОБА_6 (другий абзац 8-мої сторінки). Далі, як слідує з обвинувального акту, 16.11.2017 року ОСОБА_9 знову дістав з кишені грошові кошти сумі 5 600 грн. й передав їх ОСОБА_6 . Проте згідно формулювання обвинувачення, ОСОБА_6 інкримінується те, що він 16.11.2017 року користуючись своїм службовим становищем отримав неправомірну вигоду в розмірі 5 600 грн. З наявного обвинувального акту не зрозуміло, за що ОСОБА_6 в розумінні слідства, 07.11.2017 року отримав суму в розмірі 3 500 гривень, що розцінюється як не усунуте протиріччя у предметі неправомірної вигоди.

У своєму рішенні Європейський суд з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначив, що: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене, як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
Крім того, Суд нагадав, що положення підпункту (а) пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції" № 25444/94, п.52).
4 У постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 07.11.2013 року вказано, що диспозиція частини третьої статті 368 КК України передбачає кримінальну відповідальність тільки тоді, коли одержання хабара (неправомірної вигоди) особою відбувається в обмін на вчинення чи не вчинення нею в інтересах того, хто дає хабар (неправомірну вигоду), чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища. Відносно такого трактування цієї норми закону Верховний Суд України у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво» роз`яснив, що відповідальність за одержання хабара настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу.
Даний обьвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не містить відомостей за виконання яких дій з використанням свого службового становища ОСОБА_6 отримав неправомірну вигоду.У формулюванні обвинувачення зазначено, що « ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на одержання службовою особою неправомірної вигоди, своїми умисними діями, що виразились в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого службового становища, під час зустрічі з ОСОБА_8 отримав від останнього неправомірну вигоду в розмірі 5 600 грн. за сприяння у вчиненні реєстрації права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення».
Разом з тим в обвинувальному акті чітко не зазначена дія, яку повинен був вчинити чи не вчинити з використанням службового становища обвинувачений, оскільки відмежування інкримінованого складу правопорушення від суміжних складів передбачає встановлення повноважень службової особи на вчинення дії, за яку передається неправомірна вигода та в чиїх інтересах дані дії вчиняються.
Предмет доказування - це коло закріплених у законі обставин, які повинні бути встановлені чи спростовані під час доказування у кожному кримінальному провадженні.
Про вказане неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, рішення якого в силу вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судоми, як джерело права. Зокрема у своєму рішенні від 09.10.2008 року в справі "Абрамян проти Росії-" Суд зазначив, що деталівчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». В цьому ж рішенні Суд зазначає про необхідність приділяти особливу увагу роз`яснення «обвинувачення» особі стосовно якої порушено кримінальну справу.
Реєстр матеріалів досудового розслідування, як обов`язковий додаток обвинувального акту, в силу ст. 109 КПК України, зокрема повинен містити номер та найменування процесуальної дії, час її проведення тощо. Вказані дані повинні відповідати фактичним обставинам й реальним подіям.
Згідно даного обвинувального акту відомості про дане кримінальне правопорушення були внесені 12.10.2017 року, а в розділі II доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування «Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення» вручення обвинувального акту відбулося 13.02.2017 року (п. 10 розд. II реєстру).
Із зазначених дев`яти пунктів ч.2 ст.291 КПК України не виконано ряд вимог, а саме змістова частина даного обвинувального акту не містить конкретизованого формулювання обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 368 КК України з урахуванням диспозиції статей інкримінованих злочинів, що судом розцінюється як неконкретне обвинувачення та порушення права на захист особи від такого обвинувачення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акту прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даній справі суд визнає його невідповідність вимогам закону щодо оформлення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків у встановлений судом строк, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Керуючись ст. ст. 291,314-316, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт, затверджений та підписаний прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 від 12.10.2017 року відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 1.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом семи діб з дня її проголошення, а обвинуваченим - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_1