справа №1-8/10
провадження №1-о/619/1/19
судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 щодо заяви засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2010 року за нововиявленими обставинами,
11.11.2019 м.Дергачі
25 грудня 2014 року засуджений ОСОБА_2 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Новгород- Сіверській Чернігівської області установі виконання покарань №31 звернувся до Апеляційного суду Харківської області з заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2010 року за нововиявленими обставинами.
Обгрунтовуючи свої вимоги, засуджений за декілька злочинів ОСОБА_2 посилається на те, що за його обвинуваченням у навмисному вбивстві ОСОБА_3 виникли обставини, які були раніше невідомі органу досудового слідства і суду.
Зокрема, засуджений посилається на те, що показаннями ОСОБА_4 , який був свідком у його справі і свідчив про його непричетність до вбивства ОСОБА_5 , підтверджується, що під час вбивства ОСОБА_3 він, тобто ОСОБА_2 , перебував вдома, тобто не міг вчинити злочин, а достовірність цих показань ОСОБА_4 підтверджується поясненнями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які маються у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 . В заяві зазначає, що про наявність даних обставин йому стало відомо від батька в листопаді 2014 року.
Зважаючи на наведене, ОСОБА_2 просить вирок Апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2010 року скасувати за нововиявленими обставинами і постановити новий вирок з урахуванням зазначених ним у заяві обставин, виправдавши по епізоду стосовно вбивства ОСОБА_3 .
Вироком Дергачівського районного суду Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_9 , суддів ОСОБА_10 , ОСОБА_1 від 11.11.2019 заява ОСОБА_2 задоволена.

Як слідує з ч. 3 ст. 375 КПК України, кожен суддя з колегії суддів має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.

Я, як член колегії суддів, не погоджуюсь із задоволенням заяви ОСОБА_2 , з новим вироком суду, в обгрунтування чого посилаюсь на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2010 року, який заявник прохає переглянути, ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. «а,з,і» ст.93, ч.3 ст.142 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року) та призначено покарання:
- за ч.3 ст.142 Кримінального кодексу України (1960 р.) до 14років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
- за п.п. «а,з,і» ст. 93 Кримінального кодексу України ( 1960 р) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
На підставі ч.ч.1,2 ст.42 Кримінального кодексу України (1960 р.) за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_12 остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Відповідно до ч.4 ст. 70 Кримінального кодексу України (1960 р.) за сукупністю цих злочинів і злочинів, за які ОСОБА_11 був засуджений за вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2004 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. «а,з,і» ст.93 , ч.3 ст.142 , п.п. «а,з,і» ст.93 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року) та призначено покарання:
- за ч.3 ст.142 Кримінального кодексу України (1960р.) до 14років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
- за п.п. «а,з,і» ст. 93 Кримінального кодексу України (1960р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
На підставі ч.ч.1,2 ст.42 Кримінального кодексу України (1960 р.), за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Відповідно до ч.4 ст. 70 Кримінального кодексу України (1960 р.) за сукупністю цих злочинів і злочинів, за які ОСОБА_2 був засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2004 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 7 вересня 2010 року вирок Апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2010 року залишено без змін, а касаційні скарги засуджених ОСОБА_2 і ОСОБА_11 , а також захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 без задоволення.

Згідно ст. 459 ч.1 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Відповідно ч.2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються:
1). штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
3). скасування судового рішення,яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали,що належить переглянути;
4). інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Засуджений ОСОБА_2 посилається на наявність обставин, зазначених в п.4 ч.2 ст. 459 КПК України.

Суть його заяви зводиться до того, що є свідки, які можуть підтвердити його алібі і пояснити, що в день вбивства ОСОБА_3 23.06.2000 року він, тобто ОСОБА_2 , знаходився вдома: АДРЕСА_1 , а значить не міг вчинити злочин. Ці свідки не надавали показання в ході судового розгляду справи.

При цьому засуджений у заяві згадує про 3 вищезазначених свідків, в судовому засіданні він, а також захисник також прохали допитати ще 4 свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Судом встановлено, що всі свідки є знайомими засудженого ОСОБА_2 .

В судовому засіданні всі вищеперелічені свідки надали аналогічні показання про те, що 23.06.2000 року, тобто у день вбивства ОСОБА_3 , вони в різний час були вдома у ОСОБА_20 і підтверджують те, що він на протязі всього дня був вдома.

Після допитів свідків у мене, як у члена колегії суддів, виникало питання до засудженого ОСОБА_2 стосовно того, чому про даних осіб, які всі без виключення йому знайомі, яким відомо про вкрай важливі обставини справи, він не повідомляв ані на досудовому слідстві, ані під час судового розгляду, ані в касаційній скарзі, на що засуджений підтверджував, що раніше про даних осіб він дійсно не повідомляв, оскільки не пам`ятав, що саме 23.06.2000 вони були у нього вдома.

Такі показання засудженого ОСОБА_2 я розцінюю, як недостовірні, надані з метою уникнути кримінальної відповідальності за вбивство ОСОБА_3 .

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_20 не привів ні єдиного аргументованого доказу в обгрунтування неможливості повідомлення Апеляційного суду під час судового розгляду кримінальної справи про надважливі обставини справи, які б підтверджували його невинуватість.

Із заявою про перегляд вироку суду ОСОБА_2 звернувся лише в грудні 2014 року. Судом встановлено, і це вбачається перш за все із заяви ОСОБА_2 , що про даних свідків ОСОБА_2 стало відомо після розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 384 ч.2 КК України, який був свідком у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_11 . В кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 , який був засуджений 29.03.2013 Червонозаводським районним судом м.Харкова, як стало відомо, містяться письмові пояснення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в судовому засіданні був допитаний ОСОБА_8 . Про дані обставини ОСОБА_2 повідомив його батько ОСОБА_21 . Саме до цього часу ОСОБА_2 не повідомляв про вказані обставини.

Отже, з вищезазначеного вбачається причина та час виникнення обставин, які не можуть вважатись нововиявленими в контексті ст. 459 КПК України, Вони не доводять незаконність та необгрунтованість вироку суду.

Крім того, необхідно зазначити, що за вказаний злочин засуджений також і ОСОБА_11 . Проте, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами він не подавав.

Захисник та засуджений ОСОБА_2 в судовому засіданні прохали також скасувати вирок суду в частині епізоду щодо вбивства ОСОБА_3 , оскільки, як стало відомо, маються порушення кримінально-процесуального законодавства при проведенні досудового розслідування.

З цього приводу вбачається за необхідне відмітити, що порядок провадження за нововиявленими обставинами чітко і конкретно встановлений главою 34 КПК України.

Положення даної глави КПК України не регламентують можливість переоцінки доказів у кримінальній справі у разі відсутності підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Член судової колегії суддя ОСОБА_1