КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2019 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 до призначеного за даним вироком покарання частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Цивільний позов Головного управління урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України задоволено частково, а саме: солідарно стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на користь Головного управління урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 16 180 грн. як відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вказаним вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_10 (засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України вироком Святошинського районного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року, який набрав законної сили 28 вересня 2018 року), кожний з яких мав судимість за крадіжку, зустрівшись вночі 01 вересня 2017 року за невстановлених обставин вирішили спільними діями з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, тобто з корисливих мотивів, здійснити крадіжку кабелю зв`язку на території м. Києва, вступивши у такій спосіб у попередню змову на повторне вчинення крадіжки. З цією метою ОСОБА_10 домовився телефоном зі своїм знайомим ОСОБА_11 , який не будучи обізнаним про їх дійсні наміри, 01 вересня 2017 року близько 02 год. 45 хв. привіз ОСОБА_10 і ОСОБА_7 на своєму автомобілі «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, бульвар Вернадського, 22. Знаходячись за вказаною адресою, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб на виконання свого спільного злочинного умислу, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, близько 03 год. 50 хв. відкрили люк телефонного колодязя та за допомогою заздалегідь заготовленого інструменту вирізали та таємно викрали з цього колодязю чуже майно, а саме: кабель марки ТЗГ-7*4*1/2 довжиною 130 метрів, який належить ГУУЗ, чим своїми спільними діями завдали потерпілому майнову шкоду на суму 2 093 грн. 00 коп. Внаслідок затримання ОСОБА_10 вказаний кабель було повернуто до ГУУЗ, а ОСОБА_7 вдалося покинути місце вчинення злочину.
Захисник ОСОБА_9 подала в інтересах ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, ОСОБА_9 посилається на порушення права на захист, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту та необ`єктивність судового розгляду. Зокрема зазначає, що ухвалою суду від 11.01.2018 року у підготовчому судовому засіданні з матеріалів провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , в порушення ст.ст. 314-316 КПК України, за відсутності належних підстав, виділені в окреме провадження матеріали щодо ОСОБА_7 . Вказані дії порушили право на захист останнього, адже роз`єднання потягло неповноту та необ`єктивність судового розгляду. Крім того, у вироку суд посилається на вирок від 27.08.2018 року у справі щодо ОСОБА_10 , який є автентичним оскаржуваному вироку. При цьому суд не надав жодним чином оцінки доводам сторони захисту щодо перебування ОСОБА_7 в момент вчинення злочину в іншому місці, а також поясненням ОСОБА_10 , який підтвердив непричетність останнього. Свідки сторони захисту не допитувались. Крім того, суд частково задовольнив цивільний позов потерпілого та солідарно стягнув з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 16 180 грн. як відшкодування матеріальної шкоди, хоча ОСОБА_10 у даному провадженні має статус свідка. Також судом не враховано стан здоров`я обвинуваченого, який фізично не міг вчинити злочин.
Захисник ОСОБА_8 подав в інтересах ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, ОСОБА_8 посилається на неповноту та необ`єктивність судового розгляду, невідповідність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 фактичним обставинам справи. Зокрема зазначає, що суд дав неправильну оцінку доказам, поклав в основу вироку: показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є недостовірними через упередженість цих свідків; протоколи пред`явлення їм особи для впізнання, які складено з порушенням вимог кримінального процесуального закону; відеозапис з камер спостереження, який отримано у незаконний спосіб та є недопустимим доказом. Судом не надано оцінку тому факту, що саме свідок ОСОБА_11 був безпосереднім учасником злочину, однак його до кримінальної відповідальності не притягнуто, і навіть повернуто автомобіль, з використанням якого було вчинено злочин. Водночас суд безпідставно не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_10 , які спростовують висунуте обвинувачення та причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Частина друга вказаної статті визначає конкретний перелік істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.
У апеляційних скаргах захисників не зазначається про допущення судом першої інстанції будь-якого порушення, вказаного в ч.2 ст.412 КПК України.
За результатами апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено передбачених ч.2 ст.412 КПК України істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду провадження, як і інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які хоч і не зазначені в ч.2 ст.412 КПК України, однак перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про незаконне виділення судом першої інстанції в окреме провадження матеріалів щодо ОСОБА_7 є безпідставними, адже у відповідності з вимогами ст.ст. 334, 217 КПК України ухвалою суду від 11.01.2018 було виділено в окреме провадження матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_10 у зв`язку з неявкою останнього в судові засідання, які перешкоджали подальшому здійсненню кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .
Апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що виділення в окреме провадження матеріалів щодо ОСОБА_10 призвело до неповноти судового розгляду та будь-яким чином порушило право обвинуваченого на захист.
Виділення в окреме провадження матеріалів щодо ОСОБА_10 та постановлення щодо нього вироку в окремому провадженні зумовило можливість його допиту у цьому кримінальному провадженні лише в якості свідка. Іншого процесуального статусу для допиту особи, справа що якої виділена в окреме провадження, норми Кримінального процесуального кодексу не передбачають.
Водночас рішення суду про солідарну відповідальність перед потерпілим повністю узгоджується з вимогами ст.1190 Цивільного кодексу України.
Доводи апеляційної скарг захисників про неповноту та необ`єктивність судового розгляду, яка полягала у тому, що в судовому засіданні не було допитано свідків сторони захисту, надано неправильну оцінку дослідженим у справі доказам, не надано оцінку діям ОСОБА_11 є безпідставними не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За результатами судового розгляду судом було з`ясовано питання щодо закінчення з`ясування фактичних обставин та перевірки їх доказами, в ході обговорення якого ніяких клопотань від учасників судового розгляду не надійшло.
Твердження захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції допустив неповноту та необ`єктивність судового розгляду через те, що не надав оцінку діям ОСОБА_11 , участь якого у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 злочину підтверджується усіма дослідженими доказами,колегія суддів визнає безпідставними, адже відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, та суд не вправі давати кримінально-правову оцінку діям особи, якій обвинувачення не висувалось.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що передбачені законом підстави для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції відсутні.
Колегія суддів також визнає безпідставними доводи апеляційних скарг про невідповідність висновків суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення фактичним обставинам справ через відсутність достатніх і належних доказів, неповноту та необ`єктивність судового розгляду.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтуються на доказах, які були досліджені в ході судового розгляду.
При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі та зазначив, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші, навів обґрунтування, чому дійшов висновку про недостовірність показань ОСОБА_7 стосовно непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину.
Оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив фактичні обставини кримінального правопорушення та дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.185 КК України.
У своїх рішеннях Верховний суд неодноразово зазначав, що апеляційний суд не вправі дати іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.
Ні обвинувачений, ні його захисники не звертались до апеляційного суду з клопотанням про дослідження доказів, які на їхню думку були неправильно оцінені судом першої інстанції.
Виходячи із принципу змагальності сторін, закріпленому у статті 22 КПК України, та порядку дослідження доказів апеляційним судом, встановленому ч.3 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі досліджувати докази лише за клопотанням учасників кримінального провадження.
Дослідження апеляційним судом доказів з власної ініціативи за відсутності відповідних клопотань учасників кримінального провадження може розцінюватись як прояв необ`єктивності і упередженості, порушення судом принципу змагальності через здійснення ним процесуальних повноважень, які є прерогативою учасників кримінального провадження.
Отже у суду апеляційної інстанції не виникло правових підстав для безпосереднього дослідження доказів в судовому засіданні, а відтак він позбавлений можливості надати іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав у своєму вироку суд першої інстанції.
З наведених підстав колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування вироку суду першої інстанції з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції за апеляційними скаргами захисників або прийняття апеляційним судом іншого рішення в межах повноважень, наданих апеляційному суду положеннями ст.404 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2019 рокущодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3