Справа № 212/3700/19
У Х В А Л А

24 липня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури № Дніпропетровської області ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 357 КК України,-

встановив:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосований запобіжний захід - тримання під вартою, останній день тримання під вартою 27.07.2019 року.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявила клопотання і вважала доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою, посилаючись на ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти клопотання прокурора, просили замінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на не доведення зазначених ризиків прокурором.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши їх доводи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.05.2019 року ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27.07.2019 року включно.

Так, відображення принципів вирішення питання про обрання чи зміну дії щодо особи запобіжного заходу міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 181, 183 КПК України.

Частиною 1 статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, Існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі "Власов проти Росії" (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Обговорюючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, якою передбачено, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою. (п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України").

Згідно п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд розглядає можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання, на утриманні перебуває неповнолітня дитина. Разом з тим суд враховує наявність іншого кримінального правопорушення, а також тяжкість покарання у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , в разі визнання його винним, його вік, спосіб вчинення кримінального правопорушення.

Встановлені судом обставини у своїй сукупності дають суду підстави вважати, що до обвинуваченого ОСОБА_4 може бути застосований менш суворий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який зможе може в повній мірі запобігти вказаним ризикам із покладенням обов`язків на обвинуваченого передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Суд не знаходить підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 331 ч.3 КПК України, суд -

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити, обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 2 місяці, тобто до 24 вересня 2019 року включно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло за адресою проживання, а саме: АДРЕСА_1 цілодобово, та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Негайно звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала самостійному оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1