ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2835/19 Номер провадження 11-кп/814/955/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу

захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 травня 2019 року по кримінальному, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000342, по обвинуваченню:

неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Каменець-Подільський Хмельницької області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, учень 10-А класу Кременчуцького ліцею № 13 «Авіор», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 06.09.2018 року Каменець-Подільським міським судом Хмельницької миобласті за ч.1 ст. 289 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 рік,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України,

за участю : прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого - неповнолітнього ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 травня 2019 року неповнолітнього ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання, частково, приєднано ОСОБА_7 не відбуту частину покарання за вироком Каменець-Подільського міського суду Хмельницької області від 06.09.2018 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду , Неповнолітній ОСОБА_7 , 26.01.2019 року близько 13.30 години, перебуваючи неподалік буд.15-а по вул. Т.Бульби в м. Кременчуці, маючи прямий умисел на викрадення майна потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, відкрито, шляхом ривка заволодів майном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , а саме мобільним телефоном марки «Xiomi Redmi Note 5 Black», згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 188/Кр від 27.02.2019 року, вартістю 4000,00 грн., чим завдав неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на вищевказану суму.

Після чого, заволодівши вказаним майном, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Адвокат, у апеляційній скарзі , принесеній в інтересах неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду щодо нього в частині призначення покарання змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі та тяжкості вчиненого через суворість , а також через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність , а саме: незастосування закону, який підлягає застосуванню та застосувати щодо ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: заборонити перебувати за межами місця проживання з 20.30 до 06.00 строком на 1 рік; заборонити відвідувати гральні заклади та заклади де вживають алкогольні напої; зобов`язати закінчити навчання в школі або вступити до навчального закладу для здобуття професійно-технічної чи вищої освіти, а також передати неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що поведінка його підзахисного є наслідком легковажності його суджень , проте не через небажання усвідомлювати наслідки своїх дій, а у зв`язку з його хворобливим психічним станом, що підтверджується висновком судово-психічної експертизи. Його розвиток не відповідає віку, внаслідок саме цього він не усвідомлює наслідків його вчинків, зокрема наслідку вчинення нового злочину в період іспитового строку. Мотивуючи свої прохання призначити підзахисному замість покарання примусові заходи виховного характеру, адвокат зазначає, що закон не містить заборони призначати примусові заходи виховного характеру у випадку вчинення повторного злочину в період іспитового строку , наголошуючи на наявність усіх необхідних для цього умов.

Також, на переконання своєї позиції адвокат наголошує на тому, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання , не палить , алкоголь не споживає, позитивно характеризується і його мати , а місцевим судом недостатньо враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, те, що обвинувачений є неповнолітнім, шкода потерпілому відшкодована, потерпілий не наполягає на позбавленні волі обвинуваченого, позицію органу пробації.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений , в його інтересах адвокат та законний представник апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор вважав апеляцію сторони захисту безпідставною , тому просив відмовити у її задоволенні.

Мотиви суду

Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд вказаних вимог дотримався в повному обсязі.

Так, висновки суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_9 ґрунтуються на правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах і ніким з учасників процесу не оскаржуються.

Не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів апеляційного суду відповідно до вимог статті 404 КПК України.

Доводи апеляції захисника неповнолітнього ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 щодо суворості призначеного покарання та можливості застосування до обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з ч. ст. 105 КК України , неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Аналіз статті 105 КК дозволяє зробити висновок про те, що даний вид звільнення від покарання є найсуттєвішим проявом гуманізму: звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру може застосовуватися тільки до неповнолітніх при наявності певної підстави та умов.

Обов`язковими умовами звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру є : вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості; щире каяття після вчинення злочину і подальша бездоганна поведінка.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України є умисним злочином середнього ступеня тяжкості; обставини, що пом`якшують покарання , якими суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, відсутність обтяжуючих обставин.

Також , враховуючи , що на час вчинення злочину ОСОБА_7 був неповнолітнім , у відповідності до правил передбачених процесуальним законодавством, суд першої інстанції призначаючи покарання, детально вивчив дані про його особу , зокрема те , останній на обліку у лікаря нарколога , психіатра не перебуває, за місцем мешкання скарг та заяв на протиправну поведінку не надходило, за місцем навчання характеризується посередньо, інвалідності не має, раніше судимий, а також , згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України прийняв до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику неповнолітнього обвинуваченого.

Детально досліджено та обґрунтовано місцевим судом неможливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком та звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, що передбачено ч. 1 ст. 105 КК України, з огляду на те, що він вже є судимим із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75, 104 КК України , вчинив новий злочин в період іспитового строку , характеризується посередньо, навчається на низькому рівні.

З огляду на усі вище перелічені обставини , судом прийнято обґрунтоване рішення про призначення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинені злочини з застосуванням ст. 71 КК України та з реальним його відбуванням.

З зазначеними висновками суду повністю погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Вагомих доводів на переконання бездоганної поведінки обвинуваченого та можливості його виправлення за умов застосування до нього примусових заходів виховного впливу, адвокатом в апеляційній скарзі не наведено.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та правильно зазначено у вироку, новий злочин ОСОБА_7 вчинено через декілька місяців після постановлення щодо нього обвинувального вироку та звільнення від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.

Обвинувачений характеризується посередньо, навчається на низькому рівні.

З огляду на викладене, виглядає сумнівним можливість виправлення обвинуваченого за умов застосування до нього як одного із примусових заходів виховного характеру , так і декількох одночасно, як про це прохає адвокат.

Крім того, прокурором в судовому засіданні зазначено, що стосовно ОСОБА_7 на даний час здійснюється одночасно судовий розгляд кримінального провадження та досудове розслідування іншого кримінального провадження . Вказана інформація не заперечувалася самим ОСОБА_7 .

Дані обставини вказують на відсутність бездоганної поведінки з боку обвинуваченого, що є обов`язковою умовою для застосування ст. 105 КК України та правильність висновків суду що нього.

Доводи апеляції адвоката щодо неможливості усвідовмлювати обвинуваченим наслідки невиконання умов іспитового строку через його психічний стан, повністю спростовуються Актом судово-психіатричного експерта № 151/293. Усі ніші осбтавини, які наведені в апеляції , були у повній мір дослідженні та враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_7 .

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів і підстав вважати його вочевидь несправедливим через його суворість та можливість застосування ст. 105 КК України , на чому наголошується в апеляції адвоката , не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства , які ставили б під сумнів законність судового рішення , колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене , судове рішення суду першої інстанції є законним , обґрунтованим і вмотивованим , а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення , а вирок суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 залишити без задоволення , а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення , а особою, яка перебуває під вартою - у той же самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4