У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

25.10.2019 року м.Мостиська

єдиний унікальний номер 448/746/14
провадження №1-в/448/34/19
Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська клопотання адвоката ОСОБА_3 подане в інтересах засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Мостиського районного суду Львівської області від 16 червня 2014 року,

учасники справи:
прокурор ОСОБА_5 ,

засуджений ОСОБА_4 ,

його захисник-адвокат ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

До Мостиського районного суду Львівської області для розгляду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про звільнення останнього від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. В клопотанні зазначено, що 16.06.2014р., вироком Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_4 , визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 203-2 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 680000 гривень, з конфіскацією грального обладнання. Даний вирок вступив в законну силу 17.07.2014 року. Вирок суду не було виконано.

Зазначає, що після набрання вироком чинності засуджений ОСОБА_4 , не вчинив нового: середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину, не ухилялась від відбування покарання, протягом всього терміну.

Стверджує, що відсутні будь-які докази того, що компетентними органами по виконанню покарання у виді штрафу вживались заходи щодо з`ясування підстав, з яких засуджений ОСОБА_4 , не сплачував штраф (чи не міг сплатити штраф з об`єктивних причин, чи в його діях був прямий умисел на несплату штрафу). Вважає, що сама по собі несплата штрафу не свідчить про ухилення від виконання вироку, достовірних доказів того, що засуджений ОСОБА_4 , ухилявся від сплати штрафу, суду не надано.

Покликається на те, що вказана правова позиція висловлена у Постанові Судової палати в у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.12.2015р. (справа № 5-324кс15).

З огляду на вищенаведене, просить суд звільнити його підзахисного ОСОБА_4 , від призначеного основного покарання у виді штрафу, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 , та його захисник ОСОБА_3 , клопотання про звільнення від призначеного покарання підтримали та просять його задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , заперечила проти задоволення клопотання. На думку прокурора, оскільки ОСОБА_4 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.203-2 КК України, згідно вирокуМостиського районного суду Львівської області від 16.06.2014р., а даний злочин відповідно до ст.12 України відноситься до категорії особливо тяжких, то таке клопотання є необґрунтованим.
Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 16.06.2014 року, ОСОБА_4 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.203-2 КК України та призначено йому основне покарання у виді штрафу у розмірі 680 000 грн., з конфіскацією грального обладнання. Вирок набрав законної сили 17.07.2014 року.

Кримінальне законодавство встановлює правило, згідно з яким звільненню від відбування покарання підлягають особи, відносно яких строки давності виконання обвинувального вироку закінчилися. Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку передбачено ст.80 КК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано зокрема в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

В частині четвертій статті 80 КК України також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За загальними правилами, особа (крім тих, що засуджені за злочини, передбачені ст.ст. 437-439 КК України і ч.1 ст.442 КК України, або за інші злочини до довічного позбавлення волі) звільняється від відбування покарання, відповідно до ст. 80 КК України, при наявність трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення зазначених у ч.ч. 1 і 3 ст.80 КК України строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; 3) не ухилення засудженого від відбування покарання.

Отже, строк давності виконання обвинувального вироку починає спливати з моменту набрання вироком законної сили і триває весь час, доки вирок не виконується з причин, не пов`язаних з ухиленням особи від його виконання.

Як було вище встановлено, вирок Мостиського районного суду Львівської області від 16.06.2014р., яким ОСОБА_4 , визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 203-2 КК України та призначено йому покарання - штраф у розмірі 680 000 гривень, з конфіскацією грального обладнання, набрав законної сили 17.07.2014 року.

Відомостей про те, що ОСОБА_4 , добровільно сплатив суму штрафу, матеріали провадження не містять. Після набрання вказаним вироком законної сили, засудженому ОСОБА_4 , направлялось повідомлення про порядок та умови виконання штрафу, разом з тим у добровільному порядку останнім вирок не виконано, штраф не сплачено.

Надалі, прокуратура Мостиського району Львівської області у відповідності до вимог ст.26 КВК України та ст.53 КК України скеровувала до суду клопотання про заміну обвинуваченому ОСОБА_4 несплаченої суми штрафу в розмірі 680 000 гривень покаранням у вигляді позбавлення волі.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 14.07.2016р. у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_4 , не міг з об`єктивних причин сплачувати призначене йому судом покарання у виді штрафу (ніде не працював, хворів, тощо) та розстрочено виплату штрафу на строк 12 місяців, а саме визначено стягувати із засудженого ОСОБА_4 в користь держави по 56666грн. 67 коп. щомісяця, починаючи з 14.07.2016р. по 14.07.2017р., із зобов`язанням останнього надавати суду відповідний документ (квитанцію) про сплату певної частини штрафу, пред`явленням такої в канцелярію суду.

Слід зазначити те, що 22.07.2016 року засудженим ОСОБА_4 , було внесено платіж про сплату частини штрафу в розмірі 56700 гривень згідно квитанції АТ «Ощадбанк» за №236.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_4 ухилення від виконання вироку суду, суд виходив з наступного.

Статтею 26 КВК України передбачено порядок виконання кримінального покарання у виді штрафу та порядок заміни несплаченої суми штрафу іншим покаранням.

Наведеним нормам КВК відповідають норми КК України: ст.53 КК України передбачається поняття штрафу та підстави його заміни на інший вид покарання, ст.389 КК України передбачаються наслідки ухилення від виконання покарання у виді штрафу.

Проте, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми. Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді штрафу, відповідно до ч.1 ст.389 КК України, є злочином.

Отже, особа, визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку. Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дія або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Вказане узгоджується правовим висновком Верховного Суду України у справі №5-324кс15 (постанова від 24.12.2015 року), з якого відомо, що ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

В той же час, відомостей щодо притягнення ОСОБА_4 , до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст.389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді штрафу), матеріали провадження не містять.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, слід дійти до висновку, що несплата штрафу та ухилення від сплати штрафу не тотожні поняття і тягнуть за собою різні наслідки. З метою виконання вироку суду та невідворотності покарання за вчинення кримінального правопорушення законодавцем передбачено, що у разі неможливості сплатити штраф з певних об`єктивних причин, штраф повинен бути замінений на інше покарання. Ухиленням від відбування покарання є дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, зокрема виїзд з місця проживання, перехід на нелегальне становище, приховання доходів тощо. А за змістом ст.389 КК України ухилення від виконання покарання у виді штрафу супроводжується прямим умислом, утворює склад злочину та тягне кримінальну відповідальність. Сюди не відносяться випадки, коли вирок не був виконаний з незалежних від засудженого причин (неналежне виконання своїх обов`язків працівниками державних органів, зміна чинного законодавства щодо визначення компетентних органів, які повинні виконувати покарання, тощо).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 , як на час постановлення судом вироку, так і на час розгляду даного клопотання, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто місце проживання не змінював.

Даних про те, що з часу постановлення вироку, зокрема із 16.06.2014 року, засуджений ОСОБА_4 вчинив новий злочин, - суду не надано.

Суду також не надано доказів того, що компетентними органами по виконанню покарання у виді штрафу вживалися заходи щодо з`ясування підстав, з яких засуджений не сплачував штраф (чи не міг сплатити штраф з об`єктивних причин, чи в його діях був прямий умисел на несплату штрафу). Сама по собі несплата штрафу не свідчить про ухилення від виконання вироку, достовірних доказів того, що засуджений ОСОБА_4 ухилявся від сплати штрафу, - суду не представлено.

Існування в Кримінальному кодексі України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання покарання за вироком суду обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що не вчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Мостиського районного суду Львівської області, а також відсутність обвинувального вироку суду, який б встановив та підтвердив факт ухилення засудженого від відбування покарання, суд переконаний, що клопотання захисника ОСОБА_3 , поданого в інтересах його підзахисного - засудженого ОСОБА_4 , про звільнення останнього від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, є обґрунтований та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.53, 80 КК України, ст.ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 подане в інтересах засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Мостиського районного суду Львівської області від 16 червня 2014 року, - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від основного покарання у виді штрафу в розмірі 680 000 гривень за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 16 червня 2014 року, на підставі п.1 ч.1 ст.80 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

Ухвала набирає законної сили «___» ______________ 20__ р.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст судового рішення (ухвали суду) оголошено учасникам справи о 15.10 год., 30.10.2019 року.