Справа №591/6634/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/278/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/6634/14-к за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Сум від 29.10.2018 щодо відмови у задоволенні її клопотання про повернення речових доказів,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та направити її заяву на новий розгляд, оскільки вона звернулась не з питань повернення майна, а щодо вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні, доля яких не була вирішена при закритті кримінального провадження. При цьому спору про право на це майно не існує.

31.05.2018 до Зарічного районного суду м. Сум звернулася потерпіла ОСОБА_9 із письмовою заявою про вирішення долі речових доказів (об`єктів злочинного посягання) у кримінальному провадженні (справа № 591/6634/14-к; провадження № 1-кп/591/26/17) та повернення їй як власнику гідравлічного пресу MHZ 1560 та клейонаносячого модуля МН 6615, які раніше були передані на відповідальне зберігання директору ТОВ «СМЦ» ОСОБА_10 , оскільки при постановленні ухвали Зарічним районним судом м. Сум про звільнення обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності не було прийнято ніякого рішення стосовно цих речових доказів.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Сум від 29.10.2018 відмовлено потерпілій ОСОБА_9 у задоволенні її клопотання про повернення речових доказів. Своє рішення суд першої інстанції вмотивував тим, що на підставі ч. 2 ст. 100 КПК позбавлений можливості вирішити питання про речові докази, оскільки в судовому засіданні представником ТОВ «СМЦ» стверджувалося, що зазначене ОСОБА_9 майно є власністю цього товариства.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги ОСОБА_9 без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана апеляційна скарга потерпілої підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 23.02.2015 прокуратурою м. Сум до Зарічного районного суду м. Сум направлений обвинувальний акт відносно ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК, та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191 і ч. 1 ст. 382 КК, разом з реєстром матеріалів досудового розслідування (т. 1 а. к. п. 1-6, 7-11), згідно яких речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000798, внесеному до ЄРДР 27.12.2012, крім іншого, є гідравлічний прес MHZ 1560 1 шт. та клейонаносячий модуль МН 6615 1 шт., на які був накладений арешт ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 27.09.2013 (т. 2 а. к. п. 89) та які були передані на відповідальне зберігання директору ТОВ «СМЦ» ОСОБА_10 . Вказані предмети були оглянуті органом досудового розслідування у ході огляду місця події 04.09.2013 (т. 2 а. к. п. 72-83), 21.10.2013 (т. 2 а. к. п. 84-86) та визнані речовими доказами відповідною постановою слідчого СВ СМВ УМВС України в Сумській області від 27.09.2013 (т. 2 а. к. п. 104).

Згідно протоколу виконання ухвали про арешт майна від 30.09.2013 директору ТОВ «СМЦ» ОСОБА_10 заборонено відчуження гідравлічного пресу MHZ 1560 1 шт. та клейонаносячого модуля МН 6615 1 шт., а також роз`яснені наслідки невиконання ухвали слідчого судді та можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК (т. 2 а. к. п. 90).

09.06.2015 між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченими ОСОБА_12 і ОСОБА_11 з кожним окремо були укладені угоди про примирення (т. 1 а. к. п. 209-212, 213-216), згідно яких сторони вважали доведеними такі обставини вчинення кримінальних правопорушень: ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , уклавши з потерпілою ОСОБА_9 договір оренди обладнання з правом викупу гідравлічного пресу MHZ 1560 1 шт. вартістю 130523,06 грн та клейонаносячого модуля МН 6615 1 шт. вартістю 9229,90 грн., зловживаючи службовим становищем, умисно не виконуючи рішення суду про повернення орендованого майна, діючи з єдиним умислом і корисливою метою, привласнили зазначене майно (обладнання), яке приховали у виробничому приміщенні ТОВ ВКФ «Наследіє» в смт. Велика Писарівка Великописарівського району Сумської області.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Сум від 29.07.2015 відмовлено у затвердженні вказаних угод про примирення через недотримання сторонами положень ст. 469 КПК.

14.12.2017 прокурором Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури вказаний вище обвинувальний акт був змінений: ОСОБА_12 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК, а ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 192 і ч. 1 ст. 382 КК.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21.12.2017 звільнені від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК: ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 192 КК; ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 192 і ч. 1 ст. 382 КК, а кримінальне провадження № 0000798 від 27.12.2012 закрите. Речові докази (т. 2 а. к. п. 105, 240; т. 3 а. к. п. 23-24, 99), якими є документи, що залучені до матеріалів судового провадження постановлено зберігати у справі. Доля інших речових доказів вирішена не була.

Таким чином, при постановленні вказаної ухвали судом першої інстанції проігноровані вимоги кримінального процесуального закону та не вирішено долю усіх речових доказів у кримінальному провадженні, зокрема і долю майна потерпілої ОСОБА_9 , а саме гідравлічного пресу MHZ 1560 1 шт. та клейонаносячого модуля МН 6615 1 шт., на які, як зазначалося вище, накладений арешт ухвалою слідчого судді та які знаходяться на відповідальному зберіганні у директора ТОВ «СМЦ» ОСОБА_10 .

Відмовляючи потерпілій ОСОБА_9 у задоволенні її клопотання про повернення належних їй речових доказів: гідравлічного пресу MHZ 1560 1 шт. і клейонаносячого модуля МН 6615 1 шт., суд першої інстанції дійшов висновку про позбавлення можливості вирішити питання про речові докази через ствердження представником ТОВ «СМЦ», що зазначене ОСОБА_9 майно є власністю цього товариства.

Однак такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та істотно порушують вимоги кримінального процесуального закону та судової практики ЄСПЛ.

Зокрема, згідно п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із ст. 171-174 цього Кодексу. При цьому: гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно ч. 4 ст. 174 КПК, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

З огляду на викладене, враховуючи процесуальний статус ОСОБА_9 як потерпілої від протиправних дій ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , відсутність спору між останніми про належність арештованого майна за ухвалою слідчого судді, роз`яснення ОСОБА_12 та ОСОБА_11 наслідків звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав згідно ст. 49 КК та їхніх прав за ч. 3 ст. 285 КПК, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і заслуговують на увагу, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з цих підстав.

Що стосується участі в суді першої інстанції ТОВ «СМЦ» при вирішенні питання про долю речових доказів та оспорювання ними право власності потерпілої на гідравлічний прес MHZ 1560 1 шт. і клейонаносячий модуль МН 6615 1 шт., то колегія суддів вважає, що останнє має невизначений процесуальний статус як у межах кримінального провадження № 0000798, внесеному до ЄРДР 27.12.2012, так і судового провадження № 1-кп/591/26/17 (справа № 591/6634/14-к), оскільки відповідно п. 19 (сторони кримінального провадження з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники), 25 (учасники кримінального провадження сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник) і 26 (учасники судового провадження сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, представник персоналу органу пробації, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, а також інші особи, за клопотанням або скаргою яких у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється судове провадження) ст. 3 КПК не є визначеною цією нормою закону ні стороною обвинувачення, ні стороною захисту, ні юридичною особою, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, або ж щодо майна якої вирішується питання про арешт, або ж права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, внаслідок чого існує сумнів щодо наявності спору про належність речей, що підлягають поверненню (ч. 12 ст. 100 КПК).

Необхідно також зазначити про наявність у матеріалах кримінального провадження рішенням Господарського суду Сумської області від 07.09.2010 (справа № 11/105-10), яким достроково розірваний договір оренди майна з правом викупу від 26.06.2008 між ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_11 та зобов`язано ФОП ОСОБА_11 повернути ФОП ОСОБА_9 , крім іншого, об`єкти оренди гідравлічний прес MHZ 1560 1 шт. та клейонаносячий модуль МН 6615 1 шт. (т. 3 а. к. п. 18-20).

За невиконання саме цього рішення суду на користь потерпілої ОСОБА_9 і було ОСОБА_11 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 382 КК, а директор ТОВ «СМЦ» ОСОБА_10 , будучи обізнаним про кримінальне провадження і арешт гідравлічного пресу MHZ 1560 1 шт. та клейонаносячого модуля МН 6615 1 шт. за ухвалою слідчого судді, не оскаржив їх у встановленому законом порядку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Крім того, колегія суддів враховує і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні також закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності.

У своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява № 11901/02) ЄСПЛ констатував, що «засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права».

Вказані обставини не були перевірені та не отримали належної правової оцінки з боку суду першої інстанції, що на переконання колегії суддів вплинуло на законність, обґрунтованість та вмотивованість прийнятого ним рішення.

Суд першої інстанції не навів жодних мотивів з цього приводу, обмежившись лише посиланням на ч. 2 ст. 100 КПК як на позбавлення можливості вирішити питання щодо речових доказів.

Зазначене вище є порушенням норм процесуального права, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року та національним законодавством України.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain).

Не давши належної правової оцінки вказаним фактам, суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки фактично такі дії суду призвели до суттєвого обмеження процесуальних прав потерпілої ОСОБА_9 , передбачених ст. 55, 56 КПК, в тому числі і права на справедливий суд, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення не можна вважати законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, тому воно підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Сум від 29.10.2018 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4