Провадження №11-кп/801/966/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 5 липня 2019 року, якою відмовлено засудженому ОСОБА_8 у задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням,

в с т а н о в и в:
До Вінницького міського суду Вінницької області засуджений ОСОБА_8 звернувся з клопотанням про заміну невідбутої частини на більш м`яке, зазначивши, що він став на шлях виправлення.
Суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання засудженого за відсутністю на це законних підстав.
В апеляційних скаргах засуджений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з рішенням суду, просять його скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким. В обґрунтування своїх вимог зазначають про порушення судом прав, передбачених ст. 28 Конституції України та посилаються на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петухов проти України», в якому визнано, що довічне позбавлення волі без можливості його заміни суперечить Європейській конвенції з прав людини, а рішення Європейського суду з прав людини є частиною законодавства України.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти їх задоволення, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, підстав для задоволення апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Висновок суду про необхідність відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 обґрунтований та базується на наступному.

Як вбаачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 18.06.1999 року за вчинення злочинів, передбачених п.п. "г", "ж", "з", "і" ст. 93, ч. 2 ст. 123, ч. 1 ст. 186 КК України, з урахуванням положень ст. 42 КК України, до покарання у виді смертної кари - розстрілу. 16.11.1999 ухвалою Верховного Суду України вирок щодо засудженого ОСОБА_8 змінено, ухвалено вважати його засудженим за пунктами "г", "ж", "і" ст. 93 Кримінального кодексу України до покарання у виді смертної кари - розстрілу.

Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 27.07.2000 року вирок щодо ОСОБА_8 змінено, на підставі ст. 42 Кримінального кодексу України постановлено вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання у виді довічного позбавлення волі з відбуванням покарання в тюрмі суворого режиму.

Вирок Дніпропетровського обласного суду від 18.06.1999 набрав законної сили 16.11.1999, тобто в день винесення ухвали Верховним Судом України.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Згідно положень ст. 82 КК України вбачається, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що відповідно до ч.1 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Положеннями ст. 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Таким чином, зі змісту положення ст. 82 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.
Після засудження ОСОБА_8 до смертної кари, а в подальшому з урахуванням рішення Конституційного суду України до довічного позбавлення волі, законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочини, вчинені останнім, не пом`якшувалося.
Посилання засудженого ОСОБА_8 на прийняте 12.03.2019 Європейським судом з прав людини рішення у справі «Пєтухов проти України», в якому констатовано порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в державі Україні довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення і вказане рішення є джерелом права для національних судів та підставою для задоволення його заяви, суд апеляційної інстанції оцінює критично і вважає, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).
Крім того, Верховним Судом України в постанові від 17.12.2013 у справі № 21-439а13 визначено, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.
Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, частиною 1 ст. 87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином, Кримінальним кодексом України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 5 липня 2019 року, якою відмовлено засудженому ОСОБА_8 у задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом: