ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/942/19 Справа № 200/9586/19 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпропетровську, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2019 року до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 серпня 2019 року, з визначенням застави в розмірі 38420,00 грн.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний раніше неодноразово судимий, вчинив злочин за наявності не знятої та не погашеної судимості, не працює, однак потребує коштів на своє утримання та утримання своєї дитини. Разом із цим, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, та при цьому вважав можливим також визначити заставу, яка зможе забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах підозрюваного просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або зменшити розмір застави.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що слідчий суддя дійшов до необґрунтованого висновку про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Адвокат зазначає, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання, де проживав разом з цивільною дружиною та неповнолітньою дитиною, працював без оформлення трудових відносин. На переконання захисника, ці обставини вказують на можливість застосування менш обтяжливого запобіжного заходу.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, думку прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За приписами ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого, слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо необґрунтованості та незаконності ухвали слідчого судді з посиланням на відсутність підстав застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного злочину, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Отже, згідно матеріалів долучених до клопотання, враховуючи зазначену правову позицію судом першої інстанції належним чином і в повній мірі дослідженні у сукупності наявні докази, які є достатньо вагомими доказами в підтвердження обґрунтованості підозри.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Як зазначено вище, обґрунтованість підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Судом першої інстанції, наявність долучених до клопотання слідчого матеріалів і відомостей, визнано достатніми для підтвердження обґрунтованості підозри повідомленої ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки такий висновок є законним, обґрунтованим і таким, що відповідає матеріалам цього провадження, а саме обґрунтованість підозри підтверджується, показами потерпілого, свідків, протоколами огляду речей, що дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок, що ОСОБА_5 міг скоїти даний злочин.
Твердження захисника в скарзі, що слідчий суддя помилково дійшов висновку стосовно існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_5 буде переховуватися від слідства, може вчиняти інші кримінальні правопорушення або незаконно впливати на потерпілого, є необґрунтованими, безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам цих матеріалів провадження.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя законно і справедливо встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у межах двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 38420 грн.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики, а саме що ОСОБА_5 , може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки підозрюваний раніше неодноразово засуджений за вчинення умисних злочинів, у тому числі і корисливих, вчинив злочин за наявності не знятої і непогашеної судимості, що свідчить про складення певного стереотипу поведінки у вигляді систематичного порушення прийнятих у суспільстві норм та соціальних заборон на вчинення протиправних дій і підвищену соціальну небезпеку підозрюваного. При цьому інший ризик наведений в клопотанні за висновком суду у ході розгляду справи підтвердження не знайшов.
При наведених обставинах, наявність у підозрюваного місця мешкання, неповнолітньої дитини та скрутне матеріальне становище, на які посилається захисник в апеляції, не є достатньо переконливим, оскільки вказані обставини враховуються в сукупності з іншими наведеними вище обставинами, які загалом свідчать про неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів та зменшення розміру застави.
Судом першої інстанції достатньо обґрунтовано наведені мотиви неможливості застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, оскільки при наведених обставинах вони не зможуть запобігти встановленим ризикам .
Колегія суддів, враховуючи встановленні судом першої інстанції обставини, тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , який є тяжким, вчинений проти власності, а також особу і поведінку підозрюваного, який є особою раніше неодноразово судимою за аналогічні злочини, скоїв злочин в період наявності непогашеної судимості, офіційно не працевлаштований, погоджується з судом першої інстанції, що у даному випадку є обґрунтованим застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням мінімального розміру застави, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів, вважає обґрунтованим висновок слідчого судді першої інстанції про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ та є обґрунтованим, розумним і справедливим.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави законним і обґрунтованим та не знаходить підстав для обрання щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу та зменшення розміру застави на цьому етапі досудового розслідування з мотивів наведених в апеляційній скарзі захисника.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3