Житомирський апеляційний суд
Справа №294/628/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №294/628/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 серпня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 місяців з дня постановлення ухвали, -

в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який дасть йому можливість лікуватися. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які вказують конкретно на нього як особу, яка вчинила злочин. Вказує, що обраний йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим. Стверджує, що суд проігнорував стан його здоров`я, а також те, що він потребує систематичної медичної допомоги, яку він не може отримувати перебуваючи в СІЗО. Посилається на те, що прокурор в судовому засіданні не довів суду неможливість застосування відносно нього іншого більш м`якого запобіжного заходу.
В ухвалі суду зазначено, що 21.05.2018 року з апеляційного суду Житомирської області до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань 22.12.2017 року за № 0000244.

Ухвалою суду від 23 грудня 2017 року до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про продовження дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на те, що ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких насильницьких злочинів, за які передбачено покарання, в тому числі, у виді довічного позбавлення волі, дані, які характеризують його особу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, а також перевіривши дані стосовно стану здоров`я обвинуваченого, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №294/628/18, в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань 22.12.2017 року за № 0000244.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою або можливості продовження такого тримання судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції в повній мірі дотримано вимоги ст.ст. 170-174, 176-199 КПК України.
У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Також судом враховано, що ОСОБА_7 раніше судимий, ніде не працює та не має постійного джерела доходів, інкриміновані кримінальні правопорушення вчинив з корисливих мотивів, тому може вчинити нове умисне насильницьке або корисне кримінальне правопорушення задля забезпечення своїх соціально-побутових потреб, що вказує на необхідність врахування ризику вчинення повторного правопорушення при відсутності умов ізоляції.
Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Крім того, судом враховано, що обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою обрано ухвалою суду від 23 грудня 2017 року. Вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 не змінились з часу застосування запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
За таких обставин, посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на необґрунтованість висновків суду про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними.

Враховуючи вищенаведене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Зазначення апелянтом про необґрунтованість його обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, не є предметом даного судового розгляду. Оцінка вказаним доводам буде дана судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

Вказання апелянта на незадовільний стан здоров`я, а також на те, що він потребує систематичної медичної допомоги, яку він не може отримувати перебуваючи в СІЗО, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються довідкою філії ЦОЗ ДКВС України в Житомирській області від 10.10.2019 року на запит апеляційного суду, згідно якої стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 задовільний, за період перебування в слідчому ізоляторі ОСОБА_7 надавалася симптоматична терапія, востаннє звертався за медичною допомогою 03.08.2019 року, надалі звернень до міської медичної частини зі скаргами на погіршення здоров`я не було.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановленою на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 серпня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 місяців з дня постановлення ухвали без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :