Справа № 352/1838/18
Провадження № 11-кп/4808/415/19
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , -

за участю: прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить змінити ухвалу суду, обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді особистої поруки. В частині незаконності судового рішення, апелянт посилається на наступне: 1) порушення 3-денного строку розгляду його клопотання про зміну запобіжного заходу, поданого в порядку ст. 201 КПК України; 2) продовження строку тримання під вартою обвинуваченого перевищує 60 днів; 3) відсутність належних доказів переховування обвинуваченого від суду, стороною захисту доведено, що останній не отримував судові повістки внаслідок зміни місця мешкання та переїзду у Львівську область; 4) безпідставне посилання на те, що ОСОБА_10 не викликає у суду довіру як поручитель; 5) технічне перерахування судом норм закону без конкретного посилання на фактичні обставини та докази щодо наявності обґрунтованої підозри, ризиків для необхідності продовження строку тримання під вартою. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що обвинувачений не перешкоджає встановленню істини по справі, у період з 10.09.2018 року по 31.07.2019 року виконував роботи згідно цивільно-правових договорів, позитивно характеризується, наміру на переховування немає, а тому, на думку апелянта є всі підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді особистої поруки.

Оскаржуваною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_8 у виді тримання під вартою. Рішення мотивовано тим, що суд виходив з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також взяв до уваги те, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не відпали.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, наполягали на застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистої поруки;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вважав її безпідставною, ухвалу суду просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, з`ясувавши обставини справи, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції - змінити, з таких підстав.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_11 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Як вбачається із матеріалів справи питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , були з`ясуванні обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується із наявністю заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений, перебуваючи на свободі та усвідомлюючи міру покарання, яка йому загрожує в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке пов`язане із насильством, може уникати суду, а також впливати на потерпілу та свідків з метою уникнути кримінальної відповідальності, виходячи з того, що потерпіла і свідки не допитані в суді, а обвинувачений обізнаний з приводу їх показань, що також свідчить про існування ризику перешкоди з боку обвинуваченого у встановленні істини по справи.

При цьому, колегія судді звертає увагу на те, що діючим законодавством, зокрема ст. 23, ст. 95 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 цього кодексу. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Співтавивши наведене вище із з даними про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше був неодноразово судимим за злочини, пов`язані із застосуванням насильства, на даний час обвинувачується у вчиненні злочину, що відносить до категорії тяжких, санкція статті якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що запобігти наявним у справі ризикам можливо лише найбільш суворим запобіжним заходом, оскільки прокурор довів, що викладені в клопотанні обставини виправдовують подальше тримання ОСОБА_8 під вартою.

Враховуючи викладене вище, та приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, соціальні зв`язки, постійне місце проживання, а також те, що останній змінив своє місце проживання, не повідомивши про це відповідні органи, будучи достеменно обізнаним про наявність відносно нього кримінального провадження, внаслідок чого, суд приймав рішення про привід та про розшук обвинуваченого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зокрема й запропонована захисником особиста порука, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Доводи захисника в частині відсутності у рішення суду висновків щодо наявності обґрунтованої підозри є безпідставним, оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Як вбачається з поданого до суду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , в ньому повно та всебічно викладені обставини, які свідчать про те, що останній, у разі обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу може незаконно впливати на свідків, потерпілу з метою перешкоджання повного встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, з метою ухилення від відповідальності.

Практика Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою впродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, що у разі зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у особистої поруки, існує значна ймовірність того, що обвинувачений порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Суд першої інстанції продовжив строк тримання під вартою ОСОБА_8 з урахуванням тих доводів що були наведені у клопотанні прокурора в обґрунтування ризиків, які існували як на момент затримання підозрюваного, та які не зменшились на даний час.

Більш того, стороною захисту не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків та формальність рішення суду першої інстанції суперечать наведеному вище.

На думку колегії суддів, оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення повного та об`єктивного судового розгляду даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а підстави, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення щодо продовження строку тримання під вартою судом першої інстанції дотримані вимоги закону та й права особи, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Доводи сторони захисту про порушення 3-денного строку розгляду його клопотання про зміну запобіжного заходу, поданого в порядку ст. 201 КПК України, на думку колегії суду, не може бути підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, оскільки як вбачається з мотивувальної та резолютивної частини судового рішення, питання про продовження строку запобіжного заходу у даному судовому засіданні вирішувалось на підставі клопотання прокурора (а.п. 60).

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 предметом перевірки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання особи під вартою є наявність підстав для такого продовження, у тому числі і існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, у зв`язку із цим, підстав для втручання у дії суду в частині порушення строку розгляду клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

В той же час, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги в частині перевищення передбаченого законом терміну продовження строку триманні під вартою, а тому доводи апелянта в цій частині підлягають задоволенню.

Так, ч. 1 ст. 197 КПК України встановлено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції не були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки ч. 1 ст. 197 КПК України чітко встановлений строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою, і те що він не може перевищувати 60 днів.

Проте, ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2019 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 продовжено до 24.11.2019 року, що перевищує строк встановлений ч. 1 ст. 197 КПК України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги належить задовольнити частково, ухвала суду першої інстанції змінити в частині строку тримання під вартою.

Керуючись вимогами ст.ст. ст.ст. 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , змінити в частині строку тримання під вартою, та встановити строк тримання під вартою з 24.09.2019 року по 22.11.2019 року включно.

Врешті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5