ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/5355/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2019 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 щодо зобов`язання слідчого розглянути його клопотання від 12 липня 2019 року по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003248 від 04 травня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва із вказаною скаргою, в якій зазначає щодо її подання у кримінальному провадженні № 0003248 від 04 травня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 190 КК України, декларуючи свій процесуальний статус як потерпілий.

Дослідивши подану скаргу з доданими до неї матеріалами, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

Так до матеріалів скарги не долучено жодного належного та допустимого доказу про те що ОСОБА_4 має статус потерпілого та про існування в провадженні слідчого відділу кримінального провадження.

Крім того, в скарзі не зазначено адреси суб`єкта оскарження (щодо відповідної ідентифікації вищевказаних посадових осіб, які не визначені, в тому числі, як учасники процесу). При цьому, суддею також враховано, що відповідно до ч.3 ст.306 КПК України - розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується, зокрема, щодо необхідності дотримання вказаних засад кримінального провадження - як рівність перед законом і судом, яка закріплена у п.3 ч.1 ст.7 КПК України, а також змагальності сторін та диспозитивності, які імперативно закріплені у п.15 та п.19 ч.1 ст.7 КПК України.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п. 1 ст .6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах « Осман проти Сполученого королівства » від 28 жовтня 1998 року та « Круз проти Польщі » від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Крім того, судом враховано, що КПК України не передбачає заборон щодо повторного подання відповідної скарги у випадку її оформлення з дотриманням відповідних норм діючого законодавства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.303, 304 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Повернути скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 щодо зобов`язання слідчого розглянути його клопотання від 12 липня 2019 року по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003248 від 04 травня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 190 КК України.

Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: