Справа № 308/5404/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження №11-сс/4806/462/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.05.2018.

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_9 та накладено арешт із забороною розпорядження на земельну ділянку під кадастровим номером :05:001:0051, загальною площею 0,2168 га., яка розташована в АДРЕСА_1 та згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві спільної приватної сумісної власності належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_2 та ОСОБА_7 , мешканці АДРЕСА_2 .

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні СУ ГУ НП в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження №0001152 від 04.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 04.07.2015 СВ Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001152. Підставою для реєстрації даного кримінального провадження стали відомості зазначені в заяві ОСОБА_10 , мешканки АДРЕСА_3 від 05.06.2015, про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_11 мешканець с. Грушово Тячівського району, на основі підроблених документів, що посвідчують право власності, приватизував земельну ділянку ОСОБА_10 площею 0,2549 га. та земельні ділянки ще декількох осіб, які розташовані в урочищі «Ромашиці», після чого здійснив їх перепродажу третім особам. Досудовим розслідуванням встановлено, що у 2015 році ОСОБА_12 звернулася до Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Тячівському районі із заявою про реєстрацію земельної ділянки площею 0,2549 га., яка їй належить відповідно до акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №035245, але відповідно до рішення Державного

-2-

кадастрового реєстратора управління Держземагентства у Тячівському районі №РВ-015 від 06.08.2015, ОСОБА_10 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, у зв`язку з тим, що земельна ділянка ОСОБА_10 перетинається із земельною ділянкою під кадастровим номером :04:001:0002 (площа співпадає на 95,6399%) та земельною ділянкою під кадастровим номером :04:001:0001. (площа співпадає на 4,3601%).
Разом з тим встановлено, що невстановленими особами було підроблено Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №013522 який посвідчує право приватної власності на земельну ділянку площею 1,4 га. за ОСОБА_13 .. Підставами вважати, що даний Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_13 може бути підробленим є те, що відповідно до Державного акту про право приватної власності на дану земельну ділянку у ОСОБА_13 , виникло на підставі договору купівлі продажу від 06.08.2001, №2265 посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_14 , про те на запит слідчого, нотаріус ОСОБА_14 повідомила, що нею даний договір купівлі-продажу земельної ділянки не посвідчувався. Разом з тим начальником архівного відділу Тячівської районної державної адміністрації ОСОБА_15 , на запит слідчого було повідомлено, що в протоколах сесій та засідань виконавчого комітету Грушівської сільської ради за 2001 рік відсутні відомості про закріплення земельної ділянки площею 1,40 га. за ОСОБА_13 , колишньою мешканкою АДРЕСА_4 . Після смерті ОСОБА_13 та відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстрованого в реєстрі під №1-1808 від 13.12.2013 та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстрованого в реєстрі під №1-1807 від 13.12.2013, виданих державним нотаріусом ОСОБА_16 , було посвідчено, що спадкоємцем ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її донька ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до даних свідоцтв про право на спадщину ОСОБА_17 успадкувала від ОСОБА_13 земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,8606 га. яка розташована в АДРЕСА_5 , кадастровий номер даної земельної ділянки :04:001:0002 та земельну ділянку площею 0,5394 га. яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер даної земельної ділянки :04:001:0001 (загальна площа земельних ділянок становить 1,4 га.), дані земельні ділянки належали ОСОБА_13 на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №013522, виданого Грушівською сільською радою. ОСОБА_17 , в свою чергу довіреністю від 11.12.2013 посвідченою державним нотаріусом ОСОБА_16 , уповноважила здійснювати будь-які правочини від її імені ОСОБА_18 .. Після отримання довіреності, ОСОБА_18 19.12.2013 відповідно до договору купівлі продажу, продає вищезазначені земельні ділянки ОСОБА_19 , який відповідно до договору дарування від 23.10.2014 передає дані земельні ділянки у спільну часткову приватну власність ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ..
Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що до даного злочину можуть бути причетні посадові особи управління Держгеокадастру у Тячівському районі, у зв`язку з тим, що відповідно до вище зазначених свідоцтв про право на спадщину, договорів купівлі-продажу та договорів дарування які стосуються даних двох земельних ділянок площею 0,8606 га. та 0,5394 га., значаться присвоєні їм кадастрові номери :04:001:0002 та :04:001:0001 відповідно, хоча на запит слідчого, про надання копії матеріалів технічної документації на земельні ділянки під вище вказаними кадастровими номерами, начальник управління Держгеокадастру у Тячівському районі, повідомив що в управлінні Держгеокадастру у Тячівському районі технічна документація на земельні ділянки під кадастровими номерами :04:001:0002 та :04:001:0001 відсутня. На даний момент

-3-

відповідно до публічної кадастрової карти України на вул. Підгірній та на АДРЕСА_5 , на місці розташування попередніх двох земельних ділянок підкадастровими номерами :04:001:0002 та :04:001:0001, знаходяться три земельні ділянки під кадастровими номерами :05:001:0051, площею 0,2168 га., :05:001:0053, площею 0,4143 га. та :05:001:0057, площею 0,7689 га. загальна плоша даних трьох ділянок складає 1,4 га.. Загальна площа і місце знаходження на публічній кадастровій карті України земельних ділянок під кадастровими номерами :04:001:0002 та :04:001:0001 співпадає з загальною площею та місцем знаходження на кадастровій карті із земельними ділянками під кадастровими номерами :05:001:0051, :05:001:0053 та :05:001:0057. Кінцевими власниками земельних ділянок в обох випадках є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..
Таким чином, внаслідок вказаного кримінального правопорушення, відбулося вибуття з приватної власності ОСОБА_10 , земельної ділянки в урочищі «Ромашиця», за межами населеного пункту с. Грушово Тячівського району, площею 0,2549 га., чим самим останній спричинено матеріальну шкоду. 16.05.2018 земельні ділянки під кадастровими номерами :05:001:0051, площею 0,2168 га., :05:001:0053, площею 0,4143 га. та :05:001:0057, площею 0,7689 га. було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001152 від 04.07.2018. Вказані земельні ділянки - є речовим доказом у кримінальному провадженні та відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, оскільки являються об`єктом вчиненного злочину та набуті кримінально протиправним шляхом.
З метою позбавлення можливості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розпоряджатись незаконно придбаними земельними ділянками шляхом подальшого укладення нотаріально-завірених правочинів, що ускладнить або взагалі унеможливить повернення їх законним власникам, беручи до уваги що вище зазначені земельні ділянки мають значення речового доказу у кримінальному провадженні, слідчий у клопотанні просить накласти арешт на земельну ділянку під кадастровим номером :05:001:0051, загальною площею 0,2168 га., яка розташована в АДРЕСА_1 та згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві спільної приватної сумісної власності належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_2 та ОСОБА_7 , мешканці АДРЕСА_2 , із забороною розпорядження даною земельною ділянкою.
Ухвала слідчого судді мотивована тим, що земельна ділянка під кадастровим номером :05:001:0051, про арешт якої йдеться у клопотанні слідчого визнана речовим доказом у кримінальному провадженні за №0001152 від 04.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України та з урахуванням можливості використання вказаного у клопотанні майна як доказу в кримінальному провадження, з метою збереження цього майна та досягнення повноти та всебічності у даному кримінальному провадженні, прийшов до висновку про наявність достатність підстав для накладення арешту на це майно, які відповідають критеріям, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

В апеляційній скарзі, поданій 05.09.2019 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 просять ухвалу слідчого судді від 21.05.2018, якою накладено арешт на земельну ділянку під кадастровим номером :05:001:0051, загальною площею 0,4143 га., яка розташована в АДРЕСА_5 скасувати, відмовити у задоволенні клопотання про арешт вказаного майна. Вказують на те, що розгляд клопотання проводилося у їх відсутності та без повідомлення їх про час та місце розгляду клопотання, а про існування постановленої ухвали дізналися тільки 20.08.2019 із даних

-4-

Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому ставлять питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 21.05.2018. Вважають, що слідчим суддею порушено вимоги ст.ст.170-173 КПК України, оскільки залишено поза увагою те, що органом досудового розслідування не зібрано достатніх доказів проте, що державний акт про право власності на земельні ділянки є підроблений і має відношення до предмету злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Також вказують, що оскаржувана ухвала слідчого судді не містить об`єктивних даних, які вказували б на відповідність вказаного у клопотання слідчого майна, критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а також необхідності заборони власникам майна використовувати та розпоряджатися майном, а тому прийняте рішення слідчим суддею є незаконним та необґрунтованим, і таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що згідно ч.2 ст.395 КПК України, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 21.05.2018 громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не порушений, а їх апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно вимог ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що власники земельної ділянки, щодо якої вирішувалось клопотання про накладення арешту ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не викликалися в судове засідання на розгляд 21.05.2018 клопотання слідчого про арешт майна, оскільки даних про своєчасне їх повідомлення про такий розгляд у матеріалах судового провадження немає. Крім того, в матеріалах судового провадження немає інформації про направлення чи отримання вказаними особами копії ухвали слідчого судді від 21.05.2018 про накладення арешту на майно.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на захист своїх законних прав та інтересів, враховуючи вимоги ч.2 ст. 395 КПК України, колегія суддів вважає не пропущеним строк для апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

Як вбачається з клопотання, у провадженні СУ ГУ НП в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження № 0001152 від 04.07.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.
В межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку під кадастровим номером :05:001:0051, загальною площею 0,2168 га., яка розташована в АДРЕСА_1 та згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві спільної приватної сумісної власності належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_2 та ОСОБА_7 , мешканці АДРЕСА_2 і яка, як зазначено в клопотанні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

-5-

Відповідно, до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7 ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.ст.170-ст.173 КПК України.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

За змістом ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчим суддею правильно враховано, що відповідно до постанови старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_9 про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 16.05.2019, вказану у клопотанні слідчого земельну ділянку під кадастровим номером :05:001:0051, площею 0,2168 га. визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001152 від 04.07.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.
Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно предметом злочину і хто ж фактично є його власником, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладено на нього арешт як на речовий доказ.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст.ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі

-6-

належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на земельну ділянку під кадастровим номером :05:001:0053, площею 0,4143 га.. Колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на земельну ділянку під кадастровим номером :05:001:0051, загальною площею 0,2168 га., яка розташована в АДРЕСА_1 та згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві спільної приватної сумісної власності належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_2 та ОСОБА_7 , мешканці АДРЕСА_2 , яку залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, а тому викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 доводи з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того відповідно до ч.11 ст.170 КПК України обмеження користування майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, тощо.

Як вбачається, в цій частині ухвала слідчого судді вимогам кримінального процесуального закону відповідає, оскільки містить обгрунтування необхідності і достатності застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту на майно, шляхом лише заборони розпорядження та дані про існування обставин, які підтверджують, що незастосування цієї заборони призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі майна, а тому накладення арешту на вказану у клопотанні незаконно придбану земельну ділянку шляхом заборони розпоряджатись нею з метою уникнення подальшого укладення нотаріально-завірених правочинів, що ускладнить або взагалі унеможливить повернення їх законним власникам, виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи.

При цьому наведені в апеляційній скарзі твердження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про накладення арешту на земельну ділянку, в тому числі шляхом заборони власникам майна можливості користуватися нею спростовується матеріалами як клопотання, так і змістом ухвали слідчого судді від 21.05.2018.

Доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування не зібрано достатніх доказів про факт підробки Державного акту про право власності на земельні ділянки, а відтак і відсутність ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, є передчасними, оскільки на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді

-7-

кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.
Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інші доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви також не спростовують висновків слідчого судді.
Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно практики Єропейського суду з прав людини, втручання у власність (користування) юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату. Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес. Правомірним є арешт за умови одночасного існування критерії в правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).
Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає .

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постановленої слідчим суддею ухвали від 21.05.2018 та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..
Керуючись ст. ст.404, 405, 422 КПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського районного суду Закарпатської області від 21.05.2018 про накладення арешту на земельну ділянку під кадастровим номером :05:001:0051, загальною площею 0,2168 га., яка розташована в АДРЕСА_1 та згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві спільної приватної сумісної власності належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_2 та ОСОБА_7 , мешканці АДРЕСА_2 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: