Ухвала
Іменем України
03 червня 2019 року
м. Київ
Справа № 346/3785/16-к
Провадження № 51-4170 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 25.02.2019р. у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Коломийського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016р. ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, і призначено їй покарання: за ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону №3207-VІ від 07.04.2011 року) у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-розпорядчих функцій, на строк 2 (два) роки зі штрафом у розмірі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.; за ч. 2 ст. 366 КК України (в редакції Закону №3207-VІ від 07.04.2011 року) у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-розпорядчих функцій, на строк 1 (рік) зі штрафом у розмірі двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 грн.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_5 визначено у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 2 (два) роки та зі штрафом у розмірі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500грн.
На підставі ст. 75 КК України (в редакції 2001р.) звільнено ОСОБА_5 від відбування визначеного остаточного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.12.2017р. апеляційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року зі всіма доданими до неї документами повернуто особі, що подала скаргу.
Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 29.11.2018р. касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2019р. апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч. 2 ст. 366 КК України, залишено без зміни.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016р. та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2019р. із вимогою про їх скасування.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч. 2 ст. 366 КК України та правильності кваліфікації її дій, сторонами обвинувачення та захисту в касаційному порядку не оспорюються.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 , якими вона обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам її апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції дав оцінку тому, що обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів визнала повністю та підтвердила обставини їх вчинення, вказані в обвинувальних актах. Вирок суду першої інстанції та позиція обвинуваченої повністю відповідає приписам ст.ст. 349, 368 КПК України. При цьому, обвинувачена визнавала, що вчинила неправильно, у вчиненому щиро розкаялася і просила її суворо не карати. Вирок виконано, покарання відбуто.
Право на визнання вини та право на покарання є винятковим правом обвинуваченого. У провадженні немає даних, які б свідчили про відсутність доброї волі ОСОБА_5 на визнання вини і прийняття та відбування призначеного покарання.
Те, що за твердженнями ОСОБА_4 , обвинувачена ОСОБА_5 не спробувала доказати свою невинуватість у пред`явленому обвинуваченні, прав самої ОСОБА_4 не порушує, оскільки такі права їй не належать. Підстави для скасування вироку з цих мотивів відсутні.
Мотиви вчинення злочину ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 та характер взаємин між ними кримінально-правової оцінки не отримали і таке обвинувачення до суду не надходило.
Крім того, ОСОБА_4 не вказала розмір заподіяної їй шкоди, як це визначено у положеннях ст. 55 КПК України. Не конкретизувала чи шкода заподіяна їй витратами на виготовлення документації чи тим, що у неї можуть бути вилучені земельні ділянки значної вартості. Це перешкоджає зробити висновок про те, внаслідок порушення яких майнових прав і в якому розмірі заподіяна шкода.

З урахуванням того, що право на визнання вини щодо обставин та кваліфікації обвинувачення належить виключно обвинуваченому, з`ясування обставин спричинення можливої шкоди виходить за межі обставин обвинувачення та їх правової кваліфікації, за умов, що шкода неконкретизована, а питання добросовісності набуття апелянтом майна у даному провадженні не вирішувалось, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування вироку суду відсутні.
Апеляційний суд дотримався вимог статті 419 КПК, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , дав на них мотивовану відповідь і обґрунтовано залишив апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

В той же час, касаційна скарга ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412-414 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни, суд -

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 25.02.2019р. у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3