ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4412/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2844/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА
Іменем України
23 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

законного представника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 19.08.2019р. відносно ОСОБА_9 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_9 , який обвинувачується, у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.121 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16.10.2019 року.
Суд першої інстанції враховував, що ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за яке, у разі визнання його винуватим може бути призначене покарання до 10 років позбавлення волі. ОСОБА_9 переховувався від правоохоронних органів, телефоном зафіксовано його намір домовитися з ОСОБА_10 про ухилення від викриття, обговорення алібі, можливості, необхідність переховуватись від правоохоронних органів тривалий час. Тож жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити міру запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник вказує на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване, невмотивоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, практики Європейського суду з прав людини, а також посилається на те, що суд першої інстанції не досліджував питання застосування більш м`якого запобіжного заходу, не врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, в ухвалі суду відсутнє обґрунтування визначення розміру застави.
Вислухавши доповідь судді, думку сторони захисту, які вважали рішення суду не правомірним і просили задовольнити апеляційну скаргу, а також думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні вважав за необхідне продовжити застосування до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в той час, як обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, просилизмінити запобіжний захід на домашній арешт (т.1 а.с.19-20).
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за яке, у разі визнання його винуватим, може бути призначене покарання до 10 років позбавлення. Поряд з цим, суд першої інстанції врахував ту обставину, що обвинувачений переховувався від правоохоронних органів.
Вищенаведені обставини переконують колегію суддів в обґрунтованості висновків суду першої інстанції в необхідності продовження тримання під вартою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 19.08.2019р. відносно ОСОБА_9 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий
Судді