Справа № 643/9172/19
Провадження № 1-кс/643/3548/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.06.2019 Московський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Харкові в залі суду клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , про арешт майна за кримінальним провадженням №0000070 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3,ч.4 ст.190, ч.1 ч.4 ст.358 КК України, за фактами придбання права на чуже майно шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих та особливо великих розмірах, -

В С Т А Н О В И В:
До суду надійшло вищезазначене клопотання.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що Місцевою прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000070 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3,ч.4 ст.190, ч.1 ч.4 ст.358 КК України, за фактами придбання права на чуже майно шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих та особливо великих розмірах.

Досудовим розслідуванням, встановлено наступне.

Згідно відомостей, які містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , 12.12.2006 було зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 17.11.2006, виданого Київською районною радою м. Харкова.

Згідно актового запису про смерть №4306 від 17.03.2016, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_4 , який проживав у квартирі АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відміток, які є у вказаному актовому записі про смерть, вбачається, що паспорт померлого не зданий.

У силу ч.2 ст.1220 ЦК України, в день смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина за його останнім місцем проживання у вищевказаній квартирі в якій він був зареєстрований та проживав один.

Згідно відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 25.02.2016 посвідчено договір купівлі-продажу (реєстровий №927).

За змістом вказаного договору ОСОБА_4 , від імені якого діяв ОСОБА_6 на підставі довіреності, посвідченої 03.02.2016 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 , продав означену квартиру ОСОБА_8 .

З огляду на те, що в силу ч.4 ст.25, п.11 ч.1 ст.346 ЦК України цивільна правоздатність, у тому числі право власності, ОСОБА_4 припинилися у момент його смерті, тобто 18.01.2016, на час нотаріального посвідчення довіреності від 03.02.2016 та договору від 25.02.2016 він не був здатний мати та здійснювати цивільні права та обов`язки, у тому числі цивільні права продавця належної йому за життя квартири.

У подальшому, за договором від 01.03.2016, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (реєстровий №403), ОСОБА_8 продав означену квартиру ОСОБА_10 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.05.2018 у справі №640/7478/17 задоволено позов керівника Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради, визнано недійсними правочини, вчинені щодо відповідної квартири, визнано спадщину на неї відумерлою, а право власності за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, витребувано вказану квартиру в добросовісного набувача ОСОБА_10 . Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.09.2018 повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_10 на вищевказане судове рішення. На даний час судом касаційної інстанції здійснюється касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_10 на ухвалу від 21.09.2018.

Тривалість розслідування факту незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 обумовлена не встановленням на даний час особи, причетної до вчинення кримінального правопорушення, що, в свою чергу, пов`язане із фактичним перебуванням можливих фігурантів на тимчасово окупованій території України та пов`язаною з цим неможливістю проведення за їх участю необхідних слідчих дій.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арешт майна може передбачати позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду, зокрема, права на відчуження майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його, зокрема, відчуження.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до, зокрема, передачі майна.

На даний час існують підстави для накладення арешту на квартиру шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, оскільки продовжує здійснюватися відчуження такого майна третім особам.
Так, за договором купівлі-продажу від 27.03.2019, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11 (реєстровий №572), відчужено вищевказану квартиру на користь ОСОБА_12 , а 28.03.2019 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_13 посвідчено договір іпотеки (реєстровий №1501) на користь іпотекодержателя ОСОБА_14 .
У подальшому, на підставі згаданого іпотечного договору, за ОСОБА_14 04.06.2019 зареєстровано право власності на вказану квартиру.
Наведене вказує на те, що, за відсутності арешту, існує висока ймовірність подальшого відчуження квартири третім особам (в т.ч. добросовісним набувачам), чим належному власнику буде суттєво ускладнено можливість захист порушеного права власності.
Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які набуті кримінально-правовим шляхом. Крім цього, необхідність арешту пов`язана із забезпеченням цивільного позову, пов`язаного із захистом порушеного права комунальної власності.
Прокурором зазначено, що квартира АДРЕСА_1 є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом скоєного злочину, що набутий внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та на неї може бути накладений арешт згідно ч.3 ст.170, ч.10 ст.170 КПК України.

Прокурор клопотання про накладення арешту на майно підтримав, просив задовольнити, розглянути без його участі, про що зазначив у письмовій заяві.

За клопотанням прокурора відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України суд розглядає клопотання без повідомлення особи, у власності якої знаходиться вищезазначене майно, з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_14 .

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до п.2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявніст ь обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3.1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Згідно п.4 ч.5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

На підставі викладеного, та приймаючи до уваги, що вищевказане нерухоме майно в силу ст. 98 КПК України є речовим доказом, та з метою збереження його як речового доказу, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна у виді накладення арешту шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 107, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), право власності на яку на час звернення з клопотанням зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1