У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 131 100 100 085 58 від 27 червня 2013 року ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 131 100 100 085 58 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, повернутий прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 для усунення виявлених недоліків.
Мотивуючи прийняте рішення, суд в ухвалі послався на те, що, відповідно до вимог ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акта додаються, крім іншого, цивільні позови, та розписки про отримання обвинуваченим обвинувального акта та цивільних позовів, разом з тим, до даного обвинувального акта, в порушення вимог закону, долучені лише світлокопії цивільних позовів, які не завірені належним чином, крім того, до обвинувального акта не долучена розписка про отримання обвинуваченим заявлених до нього цивільних позовів.
Зазначається в ухвалі і про те, що у вказаному обвинувальному акті відсутні дані про місце проживання обвинуваченого, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України також є обов?язковим елементом обвинувального акта.
Звертається окремо увага на те, що згідно з даними реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_6 було повідомлено про підозру ще 26.06.2014, обвинувальний акт було складено та затверджено 24.10.2018 та направлено до суду 05.11.2018, тобто за сплином більш ніж чотирьох років після закінчення двомісячного строку з дня повідомлення особі про підозру, що, в свою чергу, дають підстави вважати, що обвинувальний акт направлено до суду поза межами строків досудового розслідування, з грубим порушенням вимог ч. 5 ст. 28 КПК України, згідно яких кожен має право, щоб обвинувачення відносно нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження було закрито, та вимог ч. 1 ст. 9 КПК України, згідно яких під час кримінального провадження прокурор зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, норм КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
На останок, суд першої інстанції зазначив, що пред`явлене особі обвинувачення не відповідає вимогам права та закону, зокрема, при описанні фактичних обставин провадження та формулюванні обвинувачення взагалі не описана та не конкретизована така ознака інкримінованого ОСОБА_6 злочину, як відкритість викрадення чужого майна, в чому вона проявилась та з яких обставин вбачається, що незаконне заволодіння майном потерпілих відбувалось у відкритий спосіб, що позбавляє сторону захисту належним чином здійснювати свій захист під час судового розгляду і може призвести до скасування прийнятого судом рішення у зв?язку з порушенням права на захист обвинуваченого.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19.04.2019, ухвалити нову, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 131 100 100 085 58 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повернути в суд першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого провадження.
На обґрунтування апеляційних вимог прокурор в апеляційній скарзі вказує, що в ході досудового розслідування потерпілі у кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_6 , в ході їх допитів, надали органу досудового розслідування копії підготовлених ними цивільних позовів для долучення до матеріалів кримінального провадження, які в подальшому додані прокурором до обвинувального акта під час скерування кримінального провадження до суду. А тому, оскільки цивільні позови заявлялись потерпілими самостійно, органу досудового розслідування оригінали цивільних позовів не надавались, надання оригіналів цивільних позовів та розписки про їх отримання обвинуваченим прокурором під час скерування кримінального провадження до суду - не вбачалось за можливе.
Зазначає прокурор і про те, що підготовче судове засідання проводилось за відсутністю потерпілих у кримінальному провадженні, що унеможливило надання оригіналів цивільних позовів.
Щодо відсутності в обвинувальному акті відомостей про місце проживання обвинуваченого, то, як зазначив прокурор, на момент скерування обвинувального акта в Голосіївський районний суд м. Києва відомості щодо місця проживання ОСОБА_6 були відсутні в органу досудового розслідування, оскільки на момент закінчення кримінального провадження ОСОБА_6 відбував покарання в Білоцерківській виправній колонії № 35.
Крім того, на переконання прокурора, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, оскільки викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення повністю відповідає встановленим законодавством вимогам, містить в собі усі елементи, які, згідно ст. 91 КПК України, є обставинами, що входять до предмету доказування.
Зазначає прокурор і про те, що, вдавшись до оцінки викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та інших обставин, які наведені в оскаржуваній ухвалі, суд першої інстанції вийшов за межі тих питань, які, відповідно до вимог ст. 314 КПК України, є предметом підготовчого судового засідання.
Від захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , 23.05.2019 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, в яких висвітлена вимога про залишення ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 19.04.2019 без змін, а поданої апеляційної скарги - без задоволення.
Потерпілі у кримінальному провадженні повідомлялися про дату, час та місце розгляду провадження у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом.
Неявка потерпілих в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги у повному обсязі, пояснення захисника ОСОБА_8 , підтриманих обвинуваченим ОСОБА_6 , які заперечували проти апеляційних вимог прокурора, вважаючи рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта законним та обгрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Як указують приписи ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити обов`язкові відомості, перелік яких є вичерпним.
Зокрема, обвинувальний акт, згідно з положеннями п. 2 вказаної норми процесуального закону, повинен містити відомості кожного з обвинувачених, у тому числі місце проживання обвинуваченого.
Дійсно, в обвинувальному акті не вказано місце проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , проте вказано місце його реєстрації: АДРЕСА_1 , за яким направлялися обвинуваченому судові повідомлення і він прибував до суду першої і апеляційної інстанції.
Як пояснив в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 він і проживає за місцем реєстрації, а тому є незрозумілим, яке місце проживання, на переконання суду першої інстанції, має бути відображено в обвинувальному акті.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору для усунення виявлених недоліків обвинувального акта, суд першої інстанції послався і на те, що при описанні фактичних обставин провадження та формулюванні обвинувачення взагалі не описана та не конкретизована така ознака інкримінованого ОСОБА_6 злочину, як відкритість викрадення чужого майна, в чому вона проявилась та з яких обставин вбачається, що незаконне заволодіння майном потерпілих відбувалось у відкритий спосіб, що позбавляє сторону захисту належним чином здійснювати свій захист під час судового розгляду і може призвести до скасування прийнятого судом рішення у зв?язку з порушенням права на захист обвинуваченого - проте, дача оцінки змісту фактичних обставин провадження та формулюванню обвинувачення на даній стадії провадження не допускається, як і тому, як викладено в ухвалі суду, ОСОБА_6 було повідомлено про підозру ще 26.06.2014, обвинувальний акт було складено та затверджено 24.10.2018 та направлено до суду 05.11.2018, тобто за сплином більш ніж чотирьох років після закінчення двомісячного строку з дня повідомлення особі про підозру, що, в свою чергу, на переконання суду першої інстанції, дають підстави вважати, що обвинувальний акт направлено до суду поза межами строків досудового розслідування, з грубим порушенням вимог ч. 5 ст. 28 КПК України.
Не може слугувати підставою для повернення обвинувального акта і те, що в ході досудового розслідування потерпілі у кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_6 , як указав прокурор в апеляційній скарзі, в ході їх допитів, надали органу досудового розслідування копії підготовлених ними цивільних позовів для долучення до матеріалів кримінального провадження, які в подальшому додані прокурором до обвинувального акта під час скерування кримінального провадження до суду. А тому, оскільки цивільні позови заявлялись потерпілими самостійно, органу досудового розслідування оригінали цивільних позовів не надавались, а отже і надання оригіналів цивільних позовів та розписки про їх отримання обвинуваченим прокурором під час скерування кримінального провадження до суду - не вбачалось за можливе, у чому міг пересвідчитись//чи спростувати суд у підготовчому судовому засіданні при участі в ньому потерпілих у кримінальному провадженні.
За наведеним, на переконання колегії суддів, підстав для повернення обвинувального акта прокурору у суду першої інстанції не було, у зв?язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 19.04.2019 - скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 131 100 100 085 58 від 27 червня 2013 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, повернутий прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 для усунення виявлених недоліків - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3