Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року
м. Київ
справа № 362/5024/16-к
провадження № 51-2332ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2018 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року щодо ОСОБА_5

в межах кримінального провадження № 0001185 від 12 травня

2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Партизанське Дубровицького району Рівненської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2

ст. 185 КК;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Глевахи Васильківського району Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Васильківського міськрайонного суду від 01 червня 2016 року за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2

ст. 185 КК.
Встановлені обставини
За вироком місцевого суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими за п. 12 ч. 2 ст. 115 і ч. 2 ст. 185 КК.
ОСОБА_5 засуджено за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК обрано остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 12 років.
ОСОБА_6 засуджено за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк

12 років, за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі

ч. 1 ст. 70 КК обрано остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 12 років. Відповідно до ст. 71 КК за сукупністю вироків приєднано до покарання, призначеного цим вироком, не відбуту частину покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду від 01 червня 2016 року та визначено

ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 1 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року залишено без задоволення апеляційні скарги захисників ОСОБА_4 і ОСОБА_9 та задоволено апеляційну скаргу прокурора.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня

2018 року щодо ОСОБА_6 змінено.
Виключено з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення

ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Ухвалено вважати ОСОБА_6 засудженим за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня

2016 року щодо ОСОБА_6 постановлено виконувати самостійно.
В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням, посилаючись на істотні порушення судами першої й апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, захисник у касаційній скарзі не наводить обгрунтування незаконності цих судових рішень відповідно до ч. 2 ст. 428 КПК, не вказує на конкретні положення матеріального і процесуального права, які, на його думку, порушено місцевим та апеляційним судами, не зазначає, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість постановлених судами рішень, чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду й ухвали суду апеляційної інстанції з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412, 413, 419, 425 цього Кодексу. Натомість захисник зазначає про неповноту судового розгляду, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Також у касаційній скарзі не зазначено, чи заявлялися стороною захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив та які конкретно доводи апеляційної скарги захисника у порушення ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд взагалі

не дослідив, не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Касаційна скарга захисника не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги захисника.
Захисник вважає неправильною кваліфікацію дій ОСОБА_5 за п. 12 ч. 2

ст. 115 КК, проте у касаційній скарзі не зазначає, яка норма кримінального закону, за його твердженням, повинна бути застосована за обставин, встановлених судами, та не наводить тому відповідних доводів відповідно до ст. 413 КПК.
Крім того, положеннями п. 1 ч. 1 ст. 425 КПК встановлено, що захисник має право подати касаційну скаргу в частині, що стосується інтересів засудженого. Усупереч цьому вимоги касаційної скарги захисника, крім ОСОБА_5 , стосуються інтересів іншої особи, однак повноважень на представництво його у суді касаційної інстанції захисник відповідно до ст. 50 цього Кодексу не надав.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2018 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3