Житомирський апеляційний суд
Справа №275/553/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №000111 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 12 липня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонопартизанськ Луганської області, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий в силу дії ст.89 КК України

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 12 липня 2019 року в частині призначення покарання скасувати. Постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 12 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію вчиненого ОСОБА_7 злочину, вважає, що вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 12.07.2019 підлягає скасуванню із-за невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ст.67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання, характеризується з негативної сторони, згідно ст.89 КК України раніше не судимий, однак притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти життя та здоров`я, обставини які, пом`якшують покарання, відсутні.

Послався на те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відносить до злочинів проти життя та здоров`я особи, згідно ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів. Вказує на характер спричинених ОСОБА_7 тілесних у ушкоджень ОСОБА_10 .

Однак судом першої інстанції не надано належної оцінки цим обставинам, внаслідок чого ОСОБА_7 призначено необґрунтовано м`яке покарання за вчинений злочин.

На апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 захисником обвинуваченого ОСОБА_9 подано письмові заперечення, в яких просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 12 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 12 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України - 19.04.2018 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбутого покарання час його тримання під вартою, а саме: з моменту затримання 19.04.2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази:

Три мобільні телефони марки «Нокіа», які передані ОСОБА_11 , залишено останній;

Мобільний телефон ALCATEL, який передано ОСОБА_12 , залишено останньому;

Ніж, марлеві тампони зі змивами речовини бурого кольору, дерев`яну ручку з нашаруванням речовини темно-бурого кольору, металеву частину молота, світлий кашкет, одяг потерпілого, зрізи нігтьових пластин, зразок волосся, які поміщені на зберігання до кімнати речових доказів Брусилівського ВП - знищено;

Одяг ОСОБА_11 : кофту, штани, черевики - повернуто ОСОБА_11 .

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 19 квітня 2018 року близько 15 години ОСОБА_7 разом із ОСОБА_10 перебували за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 на території садово-дачного кооперативу «Ставищенський», де розпивали спиртні напої. В цей час між ними виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс не менше п`яти ударів металевим молотом по голові потерпілого ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки та руйнацією речовини головного мозку в місцях перелому в результаті відкритої черепно-мозкової травми. Від зазначених ударів потерпілий ОСОБА_10 впав. Після чого ОСОБА_7 продовжуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 наніс не менше ніж 21 удар ножем по правій частині тулубу потерпілого, чим спричинив йому щілиноподібні рани з рівними краями. При цьому, під час нанесення ударів ножем, ОСОБА_7 наносив удари ногами, точну кількість під час досудового слідства встановити не представилось можливим, по тулубу потерпілого ОСОБА_10 , чим спричинив останньому переломи восьми ребер з правої сторони тулубу.

Згідно висновку експерта № 421 від 31.05.2018 року смерть ОСОБА_10 настала від перелому кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки та руйнацією речовини головного мозку в місцях перелому в результаті відкритої черепно-мозкової травми.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирішити апеляційну скаргу на розсуд суду, захисника ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку, та ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.

Дії обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом при призначенні покарання усіх обставин, які підлягають з`ясуванню відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, як на підстави для твердження про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , ці підстави не є безумовними і достатніми для скасування вироку суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я людини. Враховано судом і конкретні обставини вчинення ним кримінального правопорушення.
Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується негативно, одружений, має на утриманні малолітню дитину. Прийнято до уваги судом і думку потерпілого, який просив призначити ОСОБА_7 суворе покарання.
Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому, судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Частиною 2 статті 50 КК України закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.
Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією статті, вище від найнижчої межі у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок м`якості або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд не вбачає.

З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції в частині визначення виду і розміру призначеного ОСОБА_7 покарання, відповідає принципам індивудуалізації та справедливості.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.ст.404,405,407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 12 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ: