ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5329/19
Провадження № 1-кс/362/1879/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 вересня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю слідчого - ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001240 від 06.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
10.09.2019 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшли по пошті матеріаликлопотання слідчий СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 із клопотанням про накладення арешту із забороною права користування на речі, вилучені в ході проведення обшуку підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на мобільний телефон марки «Nokia» синього та сірого кольорів imei1: НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_2 , які було поміщено до паперового конверту, з метою отримання доказів щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Клопотання слідчого мотивовано тим, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001240 від 06.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 05.09.2019 року надійшло звернення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що у вересні 2019року, невідома особа проникла до садового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрала два автомобільні амортизатори та подрібнювач деревини.

Виходячи з вищевикладеного, 06.09.2019 року, в порядку ст. 208 КПК України після вчинення злочину, а саме при спробі збути викрадене, було затримано гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчим ОСОБА_4 у відповідності до вимог ч.3 ст. 208, ч.7 ст. 223 та ст. 236 КПК України, було проведено обшук підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході проведення якого в останнього було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Nokia» синього та сірого кольорів imei1: НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_2 , який поміщено до паперового конверту білого кольору та опечатано належним чином.

06.09.2019 року постановою слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області мобільний телефон марки «Nokia» синього та сірого кольорів imei1: НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_2 , було визнано речовим доказом, оскільки вищевказаний телефон може зберігати на собі інформацію, яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому є достатні підстави вважати, що вищевказаний телефон являється речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні

Слідчий в клопотанні вказав, що з метою збереження від знищення чи спотворення речових доказів на даному етапі досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки «Nokia» синього та сірого кольорів imei1: НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_2 .

За допомогою вищевказаного мобільного телефону відбувалась передача інформації між злочинцями під час вчинення кримінального правопорушення, а тому є достатні підстави вважати, що він відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Суд вважає за можливе розглядати клопотання без повідомлення власника майна відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України.

Заслухавши слідчого, вивчивши матеріали клопотання, кримінальне провадження за №0001240 від 06.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що з матеріалів клопотання та кримінального провадження №0001240 від 06.09.2019 року, вбачається, що у провадженні СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування за №0001240 від 06.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України (а.с.3).

06.09.2019 року ОСОБА_6 , був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Під час затримання ОСОБА_6 , слідчим у відповідності до вимог ч.3 ст. 208, ч.7 ст. 223 та ст. 236 КПК України, було проведено обшук підозрюваного ОСОБА_6 , в ході проведення якого в останнього було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Nokia» синього та сірого кольорів imei1: НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_2 , котрий поміщено до паперового конверту білого кольору та опечатано належним чином, яка була упакована до поліетиленового пакету та опечатана належним чином, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с.6-7).

06.09.2019 року постановою слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Nokia» синього та сірого кольорів imei1: НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_2 , було визнано речовим доказом (а.с.14)

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 рокукожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Положення ч. 2 ст. 173 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на викладене, враховуючи, що вилучені під час проведення обшуку речі, про накладення арешту на які порушує питання слідчий, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення тапроведення необхідних експертиз, отримання доказів, збереження речових доказів, щодо вчинення кримінального правопорушення, виявлення осіб, що причетні до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність арешту зазначеного майна.

На підставі наведеного та керуючись статтями 22, 98, 107, 167, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
Клопотання слідчого СВ Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001240 від 06.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України- задовольнити.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення огляду 06 вересня 2019 року підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником яких є останній, а саме на мобільний телефон марки «Nokia» синього та сірого кольорів imei1: НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_2 , які було поміщено до паперового конверту.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, їх захисника, іншого власника або володільця майна, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали проголошено 18 вересня 2019 року о 17 год. 25 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_8