Постанова
Іменем України
14 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 760/14336/17
провадження № 51-8127 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2018 року у кримінальному провадженні № 0007086 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до зазначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 05 липня 2016 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він, будучи засуджений за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік та звільненим на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням, та будучи повідомленим про порядок і умови відбування додаткового покарання й відповідальність за ухилення від його відбування, ухилявся від відбування додаткового покарання. При цьому ОСОБА_7 умисно продовжував керувати транспортними засобами та допустив грубі адміністративні порушення на транспорті.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на вирок місцевого суду щодо нього, оскільки судове рішення оскаржено виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд не розглянув належним чином доводи його апеляційної скарги з доповненням до неї, де вказувалося на порушення місцевим судом вимог процесуального закону, та дійшов передчасного висновку про те, що він оскаржує вирок місцевого суду з підстав, з яких він не може бути оскаржений, а ухвала суду усупереч ст. 419 КПК України не містить відповідей на ці доводи.

Позиції інших учасників судового провадження

У запереченні на касаційну скаргу прокурор посилається на законність рішення суду апеляційної інстанції, необґрунтованість доводів засудженого та просить залишити судове рішення без зміни.

Захисник у судовому засіданні підтримав скаргу засудженого та просив її задовольнити.
Прокурор у суді касаційної інстанції заперечував проти задоволення скарги та просив залишити рішення суду апеляційної інстанції без зміни.

Мотиви суду

Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

У касаційній скарзі засуджений посилається на те, що суд апеляційної інстанції не розглянув доповнення до апеляційної скарги та дійшов необґрунтованого висновку про те, що апеляційна скарга подана з підстав, з яких судове рішення не може бути оскаржене. Стверджує, що доводи його апеляційної скарги з доповненням стосувалися не тільки незгоди зі встановленими судом фактичними обставинами справи, але й у ній вказувалося на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження встановлено, що розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у суді першої інстанції здійснювався в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, при цьому сторонам судового провадження було роз`яснено порядок та наслідки такого розгляду, зокрема, щодо неможливості у подальшому оскаржити вирок з підстав заперечення обставин, які ніким під час судового розгляду не оспорювалися і дослідження яких у суді першої інстанції визнано недоцільним.

На вирок суду засуджений ОСОБА_7 23 квітня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину. Упродовж строку на апеляційне оскарження засуджений 25 квітня 2018 року подав доповнення до апеляційної скарги, де звертав увагу на порушення судом вимог кримінального процесуального закону. Вказане доповнення було отримано місцевим судом та направлено до апеляційного суду разом з апеляційною скаргою засудженого та матеріалами кримінального провадження.

Слід зазначити, що апеляційна скарга - це документ, який сприймається і оцінюється судом в цілому, враховуючи вимоги та їх обґрунтування. Усі доводи апеляційної скарги, які є предметом апеляційного оскарження, підлягають перевірці з наведенням в ухвалі мотивів на спростування чи підтримку цих доводів.

Так, суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що у даному випадку висновки суду про винуватість ОСОБА_7 не підлягають оскарженню в апеляційному порядку. Проте, суд апеляційної інстанції при прийнятті свого рішення, застосувавши положення ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження окремих судових рішень, залишив поза увагою те, що такі особливості не стосуються можливості оскарження в апеляційному порядку вироку на інших підставах, не вказаних у цій статті, у тому числі на підставі порушення вимог кримінального процесуального закону. Тобто, апеляційний суд при відмові у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою засудженого не звернув уваги на інші доводи цієї скарги, наведені в доповненні до неї, не дав можливості ОСОБА_7 реалізувати своє законне право на оскарження винесеного щодо нього вироку суду в апеляційному порядку. Наведене порушення відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним, оскільки воно перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Той факт, що наведені у доповненні до апеляційної скарги питання були вирішені апеляційним судом іншою ухвалою суду (про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження), на що звернув увагу прокурор у суді касаційної інстанції, не можна вважати належним вирішенням зазначених питань.

Суд наголошує, що перевірка доводів апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону здійснюється тільки після відкриття апеляційного провадження за такою скаргою під час судового розгляду. Дослідження зазначених в апеляційній скарзі обставин під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, як це здійснив апеляційний суд в ухвалі від 17 липня 2018 року, не відноситься до питань, які є предметом перевірки на цій стадії судового провадження.

Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга засудженого підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції.

З цих підстав суд ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2018 року скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8