Дата документу 29.05.2019
Справа № 501/3239/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області кримінальне провадження № №0000692 від 21 липня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовська Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , постійного місця мешкання не має, раніше судимий:

06 листопада 1996 року Котовським міським судом Одеської області за ст.ст.141 ч.2, 140 ч.2, 140 ч.3, 102, 208 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна (звільнився 13 червня 2001 року за відбуттям строку покарання),

29 серпня 2002 року Іллічівським міським судом Одеської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі (звільнився 19 січня 2005 року за відбуттям строку покарання),

20 квітня 2006 року Котовським міським судом Одеської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням на 1 рік 6 місяців відповідно до ст.75 КК України,

15 березня 2007 року Котовським міським судом Одеської області за ст.190 ч.2 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі (звільнився 23 березня 2010 року за відбуттям строку покарання),

11 вересня 2013 року Київським районним судом м.Одеси за ст.187 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна (звільнений 12 вересня 2016 року від відбування покарання умовно-достроково на не відбутий термін 2 місяці 22 дні на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2016 року),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

20 липня 2018 року, приблизно о 15-00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи біля крамниці «Ніка», розташованої на вул.Залізничній, в с.Олександрівка м. Чорноморська Одеської області, підійшов до потерпілого ОСОБА_4 , який розмовляв у цей час по мобільному телефону, та умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, штовхнув потерпілого і скориставшись тим, що мобільний телефон ОСОБА_4 «GFIVE» моделі L3, вартістю 2500 грн, випав у нього з рук, відкрито заволодів цим мобільним телефоном, після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчинені кримінального правопорушення визнав частково та показав суду, що 20 липня 2018 року, приблизно о 15-00 годині, він, перебуваючи біля крамниці «Ніка» в с.Олександрівка, підійшов до потерпілого ОСОБА_8 , який стояв з двома приятелями, попросив у нього мобільний телефон зателефонувати, на що той погодився. В нього виник намір заволодіти цим телефоном шляхом обману та він через декілька хвилин знов попросив у ОСОБА_8 телефон, та розмовляючи за телефоном почав рухатись у бік дороги. ОСОБА_8 йшов поряд з ним. Скориставшись тим, що ОСОБА_8 відволікся, він сів у якійсь автомобіль та поїхав до м.Чорноморськ, де телефон продав незнайомій особі. У вчиненому розкаюється.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_5 не оспорювали обставини кримінального правопорушення, обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 , підтримали.

Дослідивши докази, суд доходить таких висновків.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується дослідженими судом доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_4 показав суду, що 20 липня 2018 року, приблизно о 15-00 годині, він перебував біля крамниці «Ніка» в с.Олександрівка м.Чорноморська разом з двома приятелями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , де до нього підійшов ОСОБА_11 та попросив у нього мобільний телефон зателефонувати, на що він погодився. Через декілька хвилин ОСОБА_11 знов попросив у нього мобільний телефон. Він, розмовляючи по телефону, відмовився його передавати, а ОСОБА_11 штовхнув його в груди, від чого він впав та телефон обронив. ОСОБА_11 підібрав телефон та побіг в сторону АЗС. Декілька хвилин він біг за ОСОБА_11 , але той сів на маршрутку та поїхав.
Свідок ОСОБА_12 показав суду, що 20 липня 2018 року, приблизно о 15-00 годині, він перебував біля крамниці «Ніка» в с.Олександрівка разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . До ОСОБА_8 підійшов ОСОБА_11 та попросив мобільний телефон зателефонувати, на що той погодився. Він з ОСОБА_9 зайшли до магазину, а повернувшись побачили, що ОСОБА_8 та ОСОБА_11 не було. Хвилин через 10 йому зателефонував ОСОБА_8 з незнайомого телефону та повідомив, що ОСОБА_11 штовхнув його, відібрав телефон та втік.
Свідок ОСОБА_13 надав суду показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_12 .

Винуватість обвинуваченого підтверджується також дослідженими судом матеріалами кримінального провадження:

- протоколом огляду мобільного телефону «GFIVE» моделі L3 (а.с.35-36), долученого до кримінального провадження у якості речового доказу (а.с.38),

- документами на мобільний телефон «GFIVE» моделі L3 (а.с.37, 86-87);

- заявою ОСОБА_14 (а.с.53) про добровільну видачу ним працівникам поліції для долучення до кримінального провадження мобільного телефону «GFIVE» моделі L3, який він придбав у незнайомої особи;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання (а.с.39-43), відповідно до якого ОСОБА_14 впізнав обвинуваченого як особу, яка 20 липня 2018 року продала йому мобільний телефон «GFIVE»;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с.44-47), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_4 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка 20 липня 2018 року, приблизно о 15-00 годині, біля крамниці «Ніка» на вул. Залізничній, в с. Олександрівка м. Чорноморська відкрито викрала його мобільний телефон;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання (а.с.48-52), відповідно до якого ОСОБА_15 впізнала мобільний телефон «GFIVE», виданий ОСОБА_14 , як той, що був відкрито викрадений у ОСОБА_4 ;
- заявою ОСОБА_15 про отримання нею на відповідальне зберігання мобільного телефону «GFIVE» (а.с.54);
- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с.55-58, 59-62), відповідно до яких ОСОБА_13 та ОСОБА_12 впізнали ОСОБА_7 як особу, яка 20 липня 2018 року брала у ОСОБА_4 мобільний телефон;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого (а.с.63-66), хід якого зафіксовано на DVD-диску (а.с.67),

- постановою про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження DVD-диску з записом слідчого експерименту в якості речового доказу (а.с.88).

Захисник ОСОБА_6 просив визнати недопустимими всі доказу у справі та виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 з огляду на те, що було порушено право на захист - обвинувачений та він були ознайомлені з матеріалами досудового розслідування після підписання обвинувального акту та спрямування його до суду.

З матеріалів провадження вбачається, що 31 жовтня 2018 року: слідчим повідомлено обвинуваченого ОСОБА_7 про завершення досудового розслідування, відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів, відсутність у сторони обвинувачення речових доказів, які необхідно надати стороні захисту для ознайомлення. В той же день ОСОБА_7 ознайомився з матеріалами досудового розслідування, підписавши відповідний протокол.

Захисник ознайомився з матеріалами досудового розслідування 02 листопада 2018 року.

Обвинувальний акт затверджено прокурором ОСОБА_3 31 жовтня 2018 року та він надійшов до суду 05 листопада 2018 року.

Суд констатує, що за змістом ч.2 ст.290 КПК України презюмується, що відкриття матеріалів досудового розслідування має бути здійснено до початку судового розгляду, оскільки сторони мають право бути готовими до проведення змагального процесу - мати заперечення на доводи сторони обвинувачення та навпаки.

На думку суду, сторона як захисту, так і обвинувачення не може використовувати вказане положення процесуального закону як формальну й безумовну підставу, щоб вимагати від судів визнавати докази недопустимими.

Крім того, положення ч.12 ст.290 КПК України про наслідки недопущення судом відомостей, що містяться в них як докази, може мати місце лише у випадку саме невідкриття матеріалів провадження. Але щодо відкриття матеріалів тільки до початку проведення підготовчого судового засідання законодавцем нічого не зазначено.

Зазначена позиція висловлена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 06 грудня 2018 року (справа № 521/2542/14-к).

Судом враховується, що під час судового розгляду з боку сторони захисту не надходили заяви та клопотання в інтересах обвинуваченого, які не можливо було б розглянути судом. Тобто, судом було надано можливість стороні захисту не тільки використати наявні в справі докази, але і забезпечити захист безпосередньо в суді всім процесуальним інструментарієм, передбаченим законодавством.

Разом з тим, суду не надано жодного доказу, який ставив би під сумнів вчинення ОСОБА_7 при зазначених в обвинувальному акті обставинах, злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
З таких підстав позицію щодо визнання доказів недопустимими суд вважає хибною.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що він раніше судимий (а.с.71-72, 73), не одружений, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 69, 70).

Обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді служби з питань пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк неможливе та становить високу небезпеку для суспільства, застосування соціально-виховних заходів, необхідних для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.с.32-34).

При призначенні обвинуваченому покарання, необхідного та достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, та вважає, що йому має бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

За тих самих підстав, а також з урахуванням висновку органу з питань пробації щодо неможливості виправлення обвинуваченого без реального його позбавлення волі на певний строк, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливі лише в ізоляції від суспільства, оскільки він раніше неодноразово судимий, однак на шлях виправлення не став, знову вчинив тяжкий злочин, тому суд не вбачає підстав для застосування до нього ст.75 КК України.

Суд вважає за необхідне продовжити щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що, на думку суду, обґрунтовується наявністю ризику того, що обвинувачений може переховуватись від суду, що підтверджується тяжкістю покарання, яке йому призначається судом, може вчинити інше кримінальне правопорушення (пп.1,5 ч.1 ст.177 КПК).

При цьому судом приймається до уваги вік обвинуваченого та задовільний стан його здоров`я, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків в місті його постійного проживання, відсутність постійного місця роботи, негативну репутацію, незадовільний майновий стан, наявність судимостей.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370-374 КПК України,

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_7 винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити незмінним до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання обвинуваченому обчислювати з 31 жовтня 2018 року, з моменту його затримання (а.с.111-113), зарахувавши йому в строк покарання строк тримання під вартою.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому до строку покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме знаходження його під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період з 31 жовтня 2018 року до набрання вироком законної сили.
Речові докази: мобільний телефон «GFIVE» моделі L3 (а.с.38) - повернути власнику; DVD-диск з відеозаписом слідчого експерименту (а.с.67)- зберігати в матеріалах кримінальної справи.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя