УХВАЛА
19 червня 2019 року

м. Київ
справа № 296/11019/15-к

провадження № 51-3021ск18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 березня 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 фактично зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судами оцінкою доказам та по суті заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Так, ОСОБА_4 , порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, не конкретизував яких саме порушень допустився апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження щодо нього в апеляційному порядку. Зокрема, засуджений не обґрунтував, у чому саме полягали порушення допущені судом апеляційної інстанції, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 419 цього Кодексу.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені засудженим у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
ОСОБА_4 , порушуючи питання про закриття кримінального провадження, вимагає скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, визнати обвинувачення у вчиненні злочину за ч.1 ст.121 КК таким, що не містить складу кримінального правопорушення, виправдати його і закрити провадження, тоді як суд касаційної інстанції, в силу визначених законом повноважень, при наявності до того підстав може скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження.
Одночасно касаційна скарга не містить чіткого формулювання вимог, що ставляться засудженим перед судом касаційної інстанції, оскільки з їх змісту однозначно не зрозуміло про скасування яких саме із чотирьох вказаних у цій частині скарги судових рішень заявлено вимогу ОСОБА_4 .
Також касаційна скарга засудженого містить суперечності щодо підстави, з якої, на його думку, необхідно закрити кримінальне провадження, адже у змісті вимог зазначено про відсутність у діянні складу кримінального правопорушення тоді, як в обгрунтуванні вимог скарги засуджений покликається на п.3 ч.1 ст.284 КПК (не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання).
Відсутність у касаційній скарзі належного обґрунтування з огляду на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і встановити
п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто, особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3