Справа № 740/3597/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/677/19
Категорія - ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000668 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , розлучена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дитину-інваліда 1 групи, освіта вища, не працює, раніше не судима,

засуджена за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня її фактичного затримання на виконання вироку суду.

У строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано строк її попереднього ув`язнення з 13 травня 2017 року по 29 січня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 790 грн. 96 коп. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 05 травня 2017 року, близько 21 години, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилася разом із ОСОБА_10 , за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_2 . У цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ними виникла сварка, яка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_8 , маючи на меті заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті потерпілому та бажаючи їх настання, скляним графином завдала ОСОБА_10 один удар в область лобної ділянки голови, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми: підшкірних крововиливів лоба і лобно-скроневої області голови справа, масивним крововиливом в підлегкі м`які тканини голови, травматичного субарахноїдального крововиливу лобних часток обох півкуль мозку з поодинокими дрібними крововиливами в кору мозку, травматичного набряк головного мозку.

У подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_8 накинула мотузку на шию потерпілого, який в цей час знаходився в горизонтальному положенні на підлозі кімнати, здавила та зав`язала вузол на шиї.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичної експертизи стала закрита черепно-мозкова травма з травматичним субарахноїдальним крововиливом і набряком головного мозку.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення. В обґрунтування скарги вказав на неповноту судового розгляду, яка виразилась у тому, що місцевий суд не дослідив обставини щодо причетності ОСОБА_11 до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . Окрім того, поза увагою суду залишились те, що у день смерті потерпілий, за показаннями ОСОБА_11 , був двічі побитий працівниками Ніжинського відділу поліції. Проте стороні захисту було відмовлено у клопотанні про допит цих працівників поліції, через відсутність їх анкетних даних. Також зазначив, що місцевим судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про тимчасовий доступ до документів, а саме: матеріалів кримінального провадження №0000151, внесеного до ЄРДР 05.07.2018 року за фактом вчинення працівниками Ніжинського відділу поліції та ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть, ОСОБА_10 . Указав, що слідчий експеримент за участю обвинуваченої ОСОБА_8 не узгоджується з іншими матеріалами кримінального провадження та прямо суперечить їм. Послався на безпідставне визнання потерпілою ОСОБА_14 , яка не довела свої родинні відносини із ОСОБА_10 і є зацікавленою особою в отриманні майна померлого. Вказав на недопустимість слідчого експерименту від 14.05.2017 року за участю обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки дана слідча дія була проведена з порушенням норм КПК України, а саме: без дозволу власника домогосподарства, а у разі його відсутності на підставі ухвали слідчого судді. В той же час, ОСОБА_14 не є ні власником, ні фактичним володільцем домогосподарства. Зазначив, що показання свідка ОСОБА_15 не можуть бути покладеними в основу вироку як доказ вини ОСОБА_8 , оскільки він постійно змінював свої показання, пам`ятав лише факти на користь сторони обвинувачення, є зацікавленою особою і залежним від працівників поліції, через досудове розслідування щодо нього по ряду епізодів квартирних крадіжок. Крім того, послався на суперечливість та невідповідність поясненням обвинуваченої ОСОБА_8 показань експерта ОСОБА_16 , а також свідка ОСОБА_17 .

Обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну каргу, в якій просила скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення. Доводи скарги обвинуваченої аналогічні доводам апеляційної скарги її захисника.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченої та кваліфікацію її дій, просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років. Послався на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Так, ОСОБА_8 у судовому засіданні місцевого суду поводила себе зухвало та агресивно, намагалася перекласти відповідальність за свої злочинні дії на іншу особу. Посилання суду на наявність на утриманні обвинуваченої трьох неповнолітніх дітей є безпідставним, оскільки за місцем реєстрації обвинувачена давно не проживає і вихованням дітей не займається.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання та відмовити у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала, та пояснила, що вбивство ОСОБА_10 скоїв ОСОБА_18 , з яким вона співмешкала з березня 2017 року та проживала у будинку потерпілого. Останній увечері 05 травня 2017 року, у кухні будинку, намагався зґвалтувати обвинувачену, але на її крики з іншої кімнати прибіг ОСОБА_18 , який вдарив ОСОБА_19 пляшкою по голові, а потім накинув на шию мотузку і задушив. Коли вона хотіла повідомити про це в поліцію, то ОСОБА_18 спочатку примусив її разом з ним сховати труп потерпілого у погребі, а потім умовив її взяти вину на себе, так як його могли засудити до довічного позбавлення волі. Побоюючись погроз ОСОБА_20 , вона все зробила, як він сказав. Але через тиждень вона зателефонувала до поліції та повідомила про смерть ОСОБА_10 . Наполягала на тому, що вбивства потерпілого вона не скоювала, а обмовила себе через погрози ОСОБА_20 та психологічний тиск з боку працівників поліції.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_8 вини у вчиненні вбивства ОСОБА_10 , її винуватість знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_13 пояснив, що співмешкав із ОСОБА_8 у будинку потерпілого з кінця квітня 2017 року. Обвинувачена казала йому, що ОСОБА_21 кілька разів домагався її. 5 травня 2017 року він, у супроводі двох працівників поліції, привів потерпілого додому, бо той у жіночому одязі приставав до дітей. Ніяких тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 він не бачив. Від працівників поліції він дізнався, що потерпілий раніше відбував покарання за зґвалтування та вбивство дівчини. Про це ОСОБА_18 розказав обвинуваченій під час спільного вживання спиртних напоїв. Потім він знову пішов за спиртним, а коли повернувся, то ОСОБА_10 лежав долі на кухні, на боку головою до дверей. ОСОБА_22 повідомила, що вдарила потерпілого пляшкою по голові. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 він не побачив, а мотузку на шиї помітив лише згодом. Він пішов до кімнати та ліг спати. Через деякий час він прокинувся й обвинувачена сказала, що вбила ОСОБА_10 . Він пішов до тіла та ножем зрізав мотузку з шиї. Потім цю мотузку ОСОБА_8 спалила у грубі. Обвинувачена сказала, що буде відповідати сама, а він тут ні до чого. Також повідомила, що коли ОСОБА_10 вдарив її палкою, то вона взяла пляшку з серванту та вдарила нею потерпілого по голові, зробила йому те ж саме, що і він зробив тій дівчині, зґвалтувавши його палкою, а потім задушила. Труп ОСОБА_23 вони спочатку сховали у кладовці, а потім його відтягнули до літньої кухні та вкинули у погріб, де його згодом виявили працівники поліції.

Експерт ОСОБА_16 у місцевому суді пояснила, що різана рана на шиї потерпілого могла утворитися при зрізанні мотузки ножем або ножицями. Нанесення цієї рани лопатою виключається. Предмет, яким вона наносилася, був вузьким та довгим. Пошкоджень заднього проходу у ОСОБА_23 не було. Тілесні ушкодження у потерпілого були на лобній ділянці і в правій скроневій області, нанесені вони були не менш ніж одним ударом, а скоріше двома. Проте, експерт не виключає їх нанесення й одним ударом скляною пляшкою. Нанесення удару палкою виключається.

Окрім показань свідка та експерта, вина обвинуваченої підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця події від 13.05.2017 року, за яким, під час огляду домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , у погребі, під присипаним сміттям та одягом, в напівсидячому положенні виявлено загорнутий у ковдру труп ОСОБА_10 (т.1, а.к.п.78-82);

- висновком судово-медичної експертизи №123 від 13.05.2017 року, згідно якого при експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено закриту внутрішньочерепну травму: підшкірні крововиливи лоба і лобно-скроневої області голови справа з масивним крововиливом в підлеглі м`які тканини голови; травматичний субарахноїдальний крововилив лобних часток обох півкуль мозку з поодинокими дрібними крововиливами в кору мозку, травматичний набряк головного мозку. Дані ушкодження спричинені за життя дією тупого предмету за механізмом удару і мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості за ознакою небезпеки для життя.

На лівій боковій поверхні шиї трупа ОСОБА_10 виявлене ушкодження у вигляді смуги втиснення шкіри внаслідок дії предмета довгастої форми (в тому числі могло бути від дії мотузки); достеменно встановити прижиттєвий чи посмертний характер його утворення не представляється можливим у зв`язку з вираженими гнилісними змінами м`яких тканин шиї. Ушкодження на правій поверхні шиї у вигляді поверхневої шкірної рани спричинено дією предмету з гострим краєм, відсутність крововиливів в області даної рани свідчить про відсутність ознак прижиттєвості.

Виявити індивідуальні конструктивні особливості знаряддя, якими спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_10 , в ушкодженнях на гнилісно-зміненій шкірі немає можливості.

Визначити послідовність нанесення тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_10 немає можливості через відсутність судово-медичних даних.

Ушкодження в області голови, виявлені на трупі ОСОБА_10 , виникли не менш ніж від однієї травматичної дії.

У момент спричинення ушкоджень ОСОБА_10 міг бути як у вертикальному, так і горизонтальному і близькому до нього положеннях. У момент спричинення ушкоджень в області голови постраждалий, ймовірніше за все, був звернений обличчям до нападника.

Тілесних ушкоджень, характерних для самозахисту, на трупі ОСОБА_10 не виявлено.

Враховуючи характер і морфологію ушкоджень в області голови ОСОБА_10 , постраждалий був здатний деякий час здійснювати самостійно активні дії; при таких ушкодженнях голови, як у Федорини, смерть настає не відразу, а через якийсь невеликий проміжок часу, який обчислюється десятками хвилин, годинами.

При судово-токсикологічному дослідженні м`язу, взятої від трупа ОСОБА_10 , етанол не виявлений. Тобто, на момент смерті він не був в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи, що така черепно-мозкова травма, яка виявлена у постраждалого, звичайно супроводжується втратою свідомості, тому постраждалий після одержання наступних ушкоджень не відчував особливо сильний фізичний біль.

Враховуючи характер морфологічних змін виявлених тілесних ушкоджень на гнилісно-зміненому трупі ОСОБА_10 при секційному і гістологічному дослідженні, і враховуючи матеріали справи експерт вважає, що смерть ОСОБА_10 могла наступити від закритої внутрішньочерепної травми з травматичним сударахноїдальним крововиливом і набряком головного мозку. За умови відсутності інших ушкоджень, виявлених в області шиї, сприятливий вихід для життя не виключається при наданні своєчасної медичної допомоги.

Враховуючи характер морфологічних проявів гниття та трупі, експерт вважає, що смерть настала не менш ніж за 5-7 діб до моменту дослідження трупу і може відповідати даті 05.05.2017 року.

Ушкодження, виявлені в лівій боковій поверхні шиї, могли виникнути при стисканні шиї мотузкою, достеменно встановити прижиттєвий чи посмертний характер тілесного ушкодження виявленого на лівій боковій поверхні шиї трупа ОСОБА_10 встановити не вдалося, через різко виражені гнильні зміни (т.1, а.к.п.166-173).

- протоколом слідчого експерименту від 14.05.2017 року за участю підозрюваної ОСОБА_8 , під час якого вона, у присутності захисника, детально розповідала та показувала, як наносила тілесні ушкодження пляшкою потерпілому, як здавлювала йому шию мотузкою. А в подальшому перетягнула його тіло з будинку до погрібної ями та вкинула його головою вниз. При цьому вона зазначала, що нанесла удар пляшкою по голові потерпілого, коли той сидів на підлозі і був звернутий обличчям до неї, удар був нанесений у лоб потерпілого (т.1, а.к.п.125-129).

- висновками судово-психіатричної експертизи №355 та 356 від 30.05.2017 року, згідно яких у ОСОБА_8 , на час кримінального правопорушення, мав місце органічний розлад особистості, який не позбавляв її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом вона може вірно сприймати обставини, які мають значення для справи, та давати про них правильні показання, їй не показане застосування примусових заходів медичного характеру (т.1, а.к.п.176-179, 181-184).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (убивство), з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання захисника та обвинуваченої на неповноту судового розгляду, яка виразилась у тому, що місцевим судом залишились недослідженими обставини щодо причетності ОСОБА_11 та працівників поліції до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не заслуговує на увагу та не ґрунтується на доказах, з огляду на таке.

Як пояснювала у ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_8 , що 05 травня 2017 року ОСОБА_10 з вокзалу, де він жебракував, привели додому ОСОБА_18 та працівники поліції. Коли вона повернулась додому, ОСОБА_18 сказав їй, що працівники поліції били ОСОБА_10 . Також бив останнього цього дня і сам ОСОБА_24 . Потерпілий у цей час перебував при свідомості, знаходився в іншій кімнаті, потім ходив по будинку, а близько 20.30 год. попросив, щоб йому дали поїсти.

Однак, згідно висновку судово-медичної експертизи, виявлена у ОСОБА_10 черепно-мозкова травма зазвичай супроводжується втратою свідомості.

Тобто, якщо б тілесні ушкодження ОСОБА_10 були нанесені, зокрема, працівниками поліції, він не зміг би протягом тривалого часу вільно пересуватися по будинку, розмовляти, тощо.

Допитаний у судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_18 не підтвердив факту заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 працівниками поліції та ним особисто.

Крім того, слідчим в ОВС СВ УСБУ в Чернігівській області ОСОБА_25 30 вересня 2019 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000151, внесеного до ЄРДР 05.07.2018 року за фактом вчинення працівниками Ніжинського відділу поліції та ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть, ОСОБА_10 , у зв`язку з відсутністю у їх діях складу кримінального правопорушення.

В той же час, умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 саме обвинуваченою ОСОБА_8 підтверджується поясненнями, даними нею під час проведення слідчого експерименту, які узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_20 , а також з об`єктивними даними, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

Так, згідно переглянутого у судовому засіданні апеляційного суду відеозапису слідчого експерименту з участю підозрюваної ОСОБА_8 , остання на місці скоєння злочину, у присутності захисника та понятих, детально розповідала та показувала як наносила потерпілому удар скляною пляшкою (графином) по голові, від чого пляшка розлетілася на друзки, як потім здавлювала йому шию мотузкою. При цьому вона зазначала, що нанесла удар пляшкою по голові потерпілого, коли той сидів на підлозі і був звернений обличчям до неї, удар був нанесений по лобі ОСОБА_10 . У подальшому вона поклала тіло потерпілого на рядно, зав`язала його та перетягнула з будинку до сараю, де вкинула його головою вниз до погрібної ями.

Як слідує з відеозапису слідчого експерименту, обвинувачена надавала детальні пояснення з приводу вчинення нею злочину, без жодного примусу, перебуваючи в нормальному стані, без будь-яких ознак алкогольного сп`яніння.

Такі пояснення ОСОБА_8 повністю узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи щодо характеру та локалізації тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 .

З урахуванням вищенаведеного, є безпідставними доводи сторони захисту, що слідчий експеримент за участю обвинуваченої ОСОБА_8 не узгоджується з іншими матеріалами кримінального провадження та прямо суперечить їм.

Версія обвинуваченої ОСОБА_8 , що потерпілого вбив ОСОБА_13 , а вона лише допомагала йому сховати сліди злочину, а потім за погрозами ОСОБА_13 взяла провину на себе, виникла вже значно пізніше та жодним чином не підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, така позиція обвинуваченої суперечить даним висновку експерта щодо механізму нанесення удару ОСОБА_10 по голові, оскільки локалізація тілесних ушкоджень на лобі та лобно-скроневій ділянці голови свідчить, що потерпілий, ймовірніше за все, був звернений обличчям до нападника. Тому показання обвинуваченої, що удар скляною пляшкою по голові ОСОБА_10 наніс ОСОБА_13 , коли потерпілий лежав на ній, є неспроможними, оскільки у такому разі тілесні ушкодження мали бути на задній частині голови ОСОБА_10 . Також у судовому засіданні експерт ОСОБА_16 категорично відкинула можливість нанесення потерпілому різаної рани шиї лопатою, хоча обвинувачена стверджувала, що ОСОБА_13 наніс ці ушкодження саме лопатою. Також не знайшли свого підтвердження і пояснення ОСОБА_8 , що ОСОБА_13 наносив численні удари потерпілому по голові ногами, взутими у резинові капці, коли ОСОБА_10 ще був живий, оскільки згідно висновку експерта, у потерпілого відсутні тілесні ушкодження характерні для самозахисту.

Доводи апелянтів, що показання свідка ОСОБА_15 не можуть бути покладені в основу вироку суду як доказ вини ОСОБА_8 , оскільки він постійно їх змінював, пам`ятав лише факти на користь сторони обвинувачення; він є залежним від працівників поліції через досудове розслідування щодо нього по ряду епізодів квартирних крадіжок, є неспроможними.

Зокрема, винуватість ОСОБА_8 підтверджується іншими, дослідженими та перевіреними судом доказами. Крім того, саме показання свідка ОСОБА_15 , на противагу показанням обвинуваченої, є послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами справи, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянтів щодо недопустимості доказу слідчого експерименту від 14.05.2017 року за участю обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки дана слідча дія була проведена без дозволу власника домогосподарства, або ухвали слідчого судді, не ґрунтуються на законі.

За змістом ч.5 ст.240 КПК України, слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільної згоди особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора.

Як пояснила в місцевому суді потерпіла ОСОБА_14 , ОСОБА_10 доводився їй двоюрідним братом і вона є його єдиним родичем. Вона займалась його похованням. До вчинення злочину, протягом останніх 8 років, ОСОБА_14 проживала у будинку ОСОБА_10 , фактично ним володіла. Коли ОСОБА_10 повернувся з психіатричній лікарні, де проходив лікування, вона близько 2 місяців проживала окремо від нього, бо побоювалася його.

Крім того, у матеріалах кримінального провадження наявна письмова заява потерпілої ОСОБА_14 , якою остання надає згоду на огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, доводи апелянтів щодо недоведення вини обвинуваченої у скоєнні вбивства ОСОБА_10 є непереконливими, так як, окрім показань самої ОСОБА_8 , інших доказів, які б свідчили про її непричетність до вчинення злочину, стороною захисту не надано і в ході судового розгляду не встановлено.

Відтак, позицію сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_8 до вчинення убивства ОСОБА_10 колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення обвинуваченою відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченої до скоєного; дані про її особу, яка раніше не притягувалась до кримінальної та адміністративної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання та колишнього місця роботи характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, та дитину-інваліда 1 групи; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання саме у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.115 КК України, яка їй інкримінується, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки її перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, всі обставини, на які посилається прокурор, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, тому доводи про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора - залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4