Справа № 466/3511/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/812/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду
під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким,
з участю прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
цією ухвалою в задоволенні спільного клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії (№30) та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що адміністрацією державної установи «Личаківська виправна колонія №30» та спостережною комісією Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради не надано жодних доказів того, що засуджений ОСОБА_6 зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення. Належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправно-трудової установи під час відбуття покарання, його належна поведінка та сумлінне відношення до праці є для нього обов`язком впродовж всього строку відбуття покарання. Тому суд вважає недоведеним те, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення і до нього може бути застосована заміна покарання більш м`яким.

Згадану ухвалу оскаржив засуджений ОСОБА_6 . У апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та постановити нову ухвалу, якою клопотання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким задоволити.

Покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, а мотиви абсурдними. Стверджує, що засуджені, які не порушують вимог режиму утримання при відбуванні покарання, уже є особами, які стоять на шляху виправлення. Звертає увагу на те, що він відбув уже дві третіх терміну покарання, дев`ять разів до нього застосовувались заходи заохочення, один раз притягався до дисциплінарної відповідальності, бере участь у роботах щодо благоустрою установи, у якій відбуває покарання.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник та засуджений підтримали апеляційну скаргу з мотивів у ній наведених, прокурор таку заперечив, вважає оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно із положенням ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2013 року

за ч.1 ст.115, ч.1 ст.122, ст.70 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Згаданий вирок скасовано вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2014 року в частині призначеного покарання, та призначено покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст.115, ч.1 ст.122, ч.1 ст.70 КК України у виді 10 років позбавлення волі.

Ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 02 березня 2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 28 травня 2013 року по 08 квітня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за час відбування покарання в місцях позбавлення волі, зокрема у Чернівецькому СІЗО, ОСОБА_9 порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією СІЗО заохочувався один раз; у Держівській виправній колонії (№110) ОСОБА_6 порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією колонії заохочувався два рази; у Львівській виправній колонії (№48) під час відбування допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що один раз притягався до дисциплінарної відповідальності, адміністрацією колонії заохочувався п`ять разів; у державній установі «Личаківська виправна колонія (№30) працевлаштований не був, однак брав участь у роботах по благоустрою підсобного господарства установи. Порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи заохочувався два рази.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновок судду першої інстанції про недоведеність того, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення і до нього може бути застосована заміна покарання більш м`яким є правильним.

Як і у суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді не надано жодних доказів того, що засуджений ОСОБА_6 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Апеляційні покликання про багаторазові заохочення, участь у роботах щодо благоустрою установ відбування покарань, на думку колегії суддів, не можуть слугувати безумовними підставами застосування до нього положень ч.1 ст. 82 КК України. Жодних доказів позитивних характеристик засудженого ОСОБА_6 від адміністрації установ відбування покарання суду не надавались.

З врахуванням викладеного беручи до уваги, що висновок про виправлення засудженого повинен грунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправній установі, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання щодо заміни ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4