Справа № 128/2155/18
УХВАЛА

24 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження№ 0000546 від 26.05.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор в судовому засіданні подав клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, враховуючи, що ризики, які стали підставою для застосування даного запобіжного заходу, не зникли. При цьому просить врахувати тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, ту обставину, що по справі не є допитаними частина свідків, що не виключає можливість чинення тиску на вказаних осіб, та просить врахувати ту обставину, що обвинуваченому також пред`явлено інше обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просили змінити міру запобіжного заходу обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт.

Прокурор проти зміни запобіжного заходу заперечив, вважає, що даний вид запобіжного заходу є не достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Крім того прокурор заявив клопотання про привід свідка ОСОБА_6 .

Заперечень проти даного клопотання прокурора не надійшло.

Заслухавши заявлені клопотання, думку учасників судового процесу, суд враховує, що ч. 3 ст. 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано за ухвалою судді-слідчого, та був продовжений за ухвалами суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

При цьому, суд враховує, що злочин, за яким обвинувачується ОСОБА_5 віднесений відповідно до ст.12 КК України, до тяжкого злочину, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України строком покарання від 7 до 10 років позбавлення волі.

Також суд враховує, що обвинувачений до затримання не працював, є розлученим, постійний самостійний дохід та соціально стримуючі фактори є відсутніми та зважає на ту обставину, що на теперішній час в провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження, де обвинувачується ОСОБА_5 за ч.1 ст.125, ч.1 ст.187, ч.1 ст.153, ч.2 ст.152, ч.2 ст.153 КК України, що свідчить про схильність до вчинення правопорушень. Щодо перебування на утриманні обвинуваченого малолітнього сина, суд враховує, що доказ знаходження дитини саме на утриманні обвинуваченого суду не наданий, та звертає увагу на ту обставину, що обвинувачений до затримання самостійного постійного доходу не мав, та не працював. За твердженням самого обвинуваченого дитина перебуває на утриманні його батьків, тобто не позбавлена догляду.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може, з метою уникнення від покарання, незаконно впливати на свідків, які підлягають виклику до суду. Враховуючи наявність іншого обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, суд вважає, що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може допустити невиконання процесуальних обов`язків покладених на нього в зв`язку зі статусом обвинуваченого, та уникати явки до суду.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.

Виходячи з того, що на даний час судовий розгляд даного кримінального провадження триває, судове слідство не закінчено, суд, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, вважає за необхідне продовжити термін тримання під вартою ОСОБА_5 строком на 60 діб.

Враховуючи вимоги норм розділу ІІ КПК України, зокрема, ст. ст. 177, 183, 199, а також вищевказані обставини, суд вважає, що більш м`які заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, згідно ч.1 ст. 327 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, спеціаліст, перекладач або експерт, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття. Суд також має право постановити ухвалу про привід свідка та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення у випадках та в порядку, передбачених главами 11 та 12 цього Кодексу.

Оскільки свідок ОСОБА_6 уникає явки до суду, суд вважає за необхідне піддати її приводу через органи національної поліції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 327, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В клопотанні обвинуваченого ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 діб, тобто, до 23 листопада 2019 року включно.
Копію ухвали направити для виконання начальнику УВП№1 м. Вінниці.

Доставити приводом в наступне судове засідання, яке призначити на 21 жовтня 2019 року на 11 год. 30 хв., в приміщення Вінницького районного суду Вінницької області свідка:

ОСОБА_6 : проживаючої АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали доручити Немирівському ВП ГУНП у Вінницькій області. Контроль за виконанням ухвали суду доручити прокурору Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

В разі неможливості забезпечити привід особи на зазначений час повідомити про це до 10.00 год. 21 жовтня 2019 року по тел. 61-27-42, з послідуючим наданням протягом доби письмової інформації про причину невиконання приводу.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області на протязі 7 діб з моменту її винесення в частині продовження міри запобіжного заходу.

Суддя ОСОБА_1