В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.07.2019 Справа №607/11027/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001092 від 06 квітня 2019 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , судимого:

- 17 березня 1994 Тернопільським міським судом Тернопільської області за ст. 140 ч.3, ст.44 КК в ред. кодексу 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки з конфіскацією майна;

- 07 вересня 1998 року Тернопільським міським судом Тернопільської області за ст. 140 ч. 3 КК в ред. кодексу 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна;

- 11 червня 2002 року Тернопільським міським судом Тернопільської області за ст. 185 ч.2 КК України в редакції код. 2001 року, до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 роки;

- 26 березня 2003 року Тернопільським міським судом Тернопільської області за ст. 185 ч.2, ст. 186 ч.2, ст. 309 ч.1, ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за участю:

прокурора ОСОБА_4

представника потерпілого

ТОВ ТВК «Львівхолод» ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 18 березня 2019 року о 09.37 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка» ТОВ ТВК «Львівхолод», що по вул. Миру, 7 в м. Тернополі, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно - небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, таємно з корисливих мотивів, викрав з торгового прилавку, що знаходиться в торгівельному залі згаданого магазину упаковку жувальних гумок торговельної марки «Eclipse» зі смаком «Льодяна свіжість» вагою 14 г кількістю 30 штук, загальною вартістю 330,60 гривень. Із викраденим майном обвинувачений ОСОБА_3 з місця вчинення злочину втік, чим спричинив ТОВ ТВК «Львівхолод», матеріальну шкоду на суму 330,60 гривень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

26 квітня 2019 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України за встановлених у висунутій підозрі обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні.

Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , а саме за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробування з встановленням іспитового строку. При цьому, в угоді обумовлено те, що ОСОБА_3 визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завданий збиток представнику потерпілого на суму 330,60 грн.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Ч.4 вказаної статті також передбачає, що укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Представником потерпілого ТОВ ТВК «Львівхолод» ОСОБА_5 у судовому засіданні підтверджено щодо надання згоди на укладення між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 угоди про визнання винуватості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 314, 370, 373, 374, 475, 476 КПК України, суд

З А С У Д И В:

Затвердити укладену між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням узгоджене сторонами покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 3 (три) роки.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1