печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши судове провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 19 березня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000457 про відмову у визнанні потерпілим,

ВСТАНОВИВ:
25.03.2019 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 , яка передана слідчому судді ОСОБА_1 того ж дня, на постанову слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 19 березня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000457 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 .

В обґрунтування скарги зазначається, що постанова слідчого є необґрунтованою, оскільки, в силу положень ч. 1 ст. 55 КПК України ОСОБА_3 являється потерпілою особою, що є підставою для скасування рішення слідчого та зобов`язати слідчого до визнання вказаної особи потерпілою.

Особа, що подала скаргу ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність.

Слідчий ОСОБА_4 рішення, якого є предметом оскарження, в судове засідання не з`явився, про час розгляду скарги повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, проти задоволення скарги заперечував у повному обсязі.

За правилами ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом вставлено, що другим слідчим відділом ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № № 0000457 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України..

14.03.2019 до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві надійшла заява від 14.03.2019 заявника ОСОБА_3 про визнання останнього потерпілим в кримінальному провадженні № 0000457.

Постановою від 19.03.2019 слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 у задоволенні клопотання заявника ОСОБА_3 , про визнання останнього потерпілим, відмовлено.

Аргументуючи рішення слідчий вказав, що згідно матеріалів кримінального провадження на даний час не встановлено достатніх підстав вважати, що особі, яка подала заяву про визнання потерпілим, завдана шкода, передбачена ч. 1 ст. 55 КПК України.

Проте слідчий суддя, з висновками прокурора у постанові від 19.03.2019 погодитися не може, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимогами ч. 5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак слідчим при винесенні постанови вказані вимоги проігноровані.

Зі змісту скарги вбачається, що в заяві скаржника щодо залучення його до кримінального провадження в якості потерпілого були наведені факти зловживань з боку уповноважених осіб прокуратури Київського області, які полягають у неповерненні ОСОБА_3 майна та коштів, що заподіяло значну шкоду останньому.

Частиною 1 статті 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

За викладених обставин, в силу принципу змагальності сторін, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку про законність та вмотивованість рішення прокурора, а відтак приходжу до висновку, що таких не має та як наслідок вважаю за необхідне скасувати постанову від 19.03.2019, як таку, що не відповідає вимогам ст. 55 КПК України, а питання щодо визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000457 підлягає повторному розгляду з урахуванням встановлених слідчим суддею обставин та наведених норм законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 37, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Що стосується порушеного питання перед слідчим суддею з приводу зобов`язання керівника ТУ ДБР, розташованого у м. Києві скасувати постанову слідчого від 19.03.2019, то вказана вимога не ґрунтується на положеннях КПК України та не відноситься до компетенції слідчого судді, оскільки слідчий суддя не наділений повноваженням зобов`язувати слідчого / прокурора приймати конкретні рішення за клопотаннями осіб у кримінальному провадженні, так як слідчий / прокурор є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється відповідно до ч. 5 ст. 0 КПК України.

Керуючись ст. ст. 55, 303304, 307, 309, КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову від 19 березня 2019 року слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000457 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 та зобов`язати слідчого розглянути заяву ОСОБА_3 про визнання особи потерпілою від 14.03.2019.

В іншій частині вимоги скарги залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1