Провадження № 1-в/761/300/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2019 року cуддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту належного їй на праві власності майна.

На обґрунтування клопотання зазначено, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 220 180 000 000 000 64 за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , проведений обшук, у ході якого вилучені грошові кошти та низка речей, що належать заявнику.

У подальшому рішенням слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.03.2018 (провадження № 1-кс/761/5623/2018) на вилучене у ОСОБА_4 майно накладений арешт, у зв`язку з наявністю підстав вважати, що воно має доказове значення для кримінального провадження.

Вважаючи, що потреба у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала, заявник просила його скасувати та повернути вилучене у неї майно.

У судовому засіданні власника майна клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Слідчий не заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що інформація, яка міститься на вилученому комп`ютері, флеш накопичувачі, мобільному телефоні, а також вилучені грошові кошти доказового значення не мають, тобто підлягають поверненню власнику.

Суддя, заслухавши доводи заявника, думку слідчого, вивчивши клопотання, долучені до нього документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, якою до завдань кримінального провадження з-поміж іншого віднесена також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті клопотання, що розглядається суддею, має бути надана оцінка правомірності суттєвого обмеження власника можливості реалізації ним усієї повноти, тобто усіх складових права власності.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких серед інших віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія судді, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Ухвалою слідчого судді від 09.03.2018 (провадження № 1-кс/761/5623/2018) задоволене клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_3 та накладений арешт на вилучене у ОСОБА_4 майно.

Як вказано у рішенні слідчого судді, слідчий посилався на те, що носій інформації, комп`ютерна техніка, мобільний телефон та грошові кошти є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки могли використовуватись їх власником під час здійснення протиправної діяльності, тому можуть містити на собі сліди його вчинення.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно з-поміж іншого є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини його вчинення.

Досліджуючи питання, чи може бути арештоване майно доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретними статтями Кримінального кодексу України.

Водночас, як вбачається з наведеного у клопотанні та пояснень слідчого, комп`ютер, носій інформації, мобільний телефон та грошові кошти, на поверненні яких наполягає заявник, відомостей про обставини вчиненого кримінального правопорушення не містять, отже, не є доказами у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба чи такий застосований необґрунтовано.

Отже, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала.

Таким чином, клопотання власника майна підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання ОСОБА_4 задовольнити.
Арешт, накладений 09.03.2018 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (провадження № 1-кс/761/5623/2018) на флеш-накопичувач «Kingston» чорного кольору з резинкою чорного кольору на кінці; мобільний термінал «iPhone», модель А1778 FCCIDBCG E3091AIC 579CE3091A, у захисному футлярі, поміщений у коробку білого кольору; системний блок чорного кольору з логотипом «DELUX» із наявним пристроєм для зчитування дисків, без серійного номеру із маркуванням на задній частині корпусу «AC230V 50Hz4A»; грошові кошти у сумі 300 (триста) доларів США трьома купюрами номіналом по 100 (сто) доларів США, скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1