Справа №463/3543/19
Провадження №1-кс/463/3245/19
У Х В А Л А

28 серпня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 5 липня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000054 від 18 березня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України. Просить скасувати вказану постанову та поновити строк на звернення до суду.

Скаргу мотивує тим, що в провадженні слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження № 0000054 від 18 березня 2019 року за ч. 1 ст. 375 КК України. Постановою від 5 липня 2019 року провадження було закрито. Копію оскаржуваної постанови отримав 16 липня 2019 року. З постановою не погоджується, оскільки вважає таку наслідком однобічного, неповного та упередженого розслідування під час якого не було здійснено належної перевірки отриманих доказів, проведене досудове розслідування вважає неповним, висновок слідчого є передчасним, оскільки не дослідженні всі обставини у справі, а тому досудове розслідування не може вважатись об`єктивним.

В судовому засіданні ОСОБА_3 подану скаргу підтримав з мотивів викладених в ній, просив таку задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні відносно скарги заперечив і пояснив, що ним проведене всі необхідні та достатні слідчі дії, за наслідками яких прийнято постанову про закриття кримінального провадження, а тому вважає, що відсутні підстави для задоволення скарги.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0000054 від 18 березня 2019 року, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні № 0000054 від 18 березня 2019 року вбачається, що до реєстру внесено відомості щодо винесення суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_5 18 січня 2013 року завідомо неправосудної постанови, з правовою кваліфікацією діянь за ч. 1 ст. 375 КК України.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 5 липня 2019 року закрито кримінальне провадження № 0000054 від 18 березня 2019 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Зокрема, під час досудового розслідування не встановлено в діях судді Тернопільського міськрайонноо суду Тернопільської області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

З матеріалів кримінального провадження № 0000054 вбачається, що слідчим під час досудового розслідування проведено допити в якості свідка судді ОСОБА_5 , здійснювався тричі виклик для допиту в якості свідка ОСОБА_3 . Крім того, слідчим відмовлено у визнані ОСОБА_3 потерпілим у вказаному провадженні постановою від 19 квітня 2019 року. Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 2 липня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування зазначеної постанови було відмовлено. Також слідчим оглянуто та долучено до матеріалів кримінального провадження рішення судів в справі № 607/934/13-к.

У ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні факт вчинення суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України не встановлено.
Враховуючи наведене вище, слідчим суддею встановлено, що слідчим проведені усі необхідні слідчі дії та проведеним досудовим розслідуванням не здобуто доказів, які б вказували на наявність в діях судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_5 ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, а тому слідчий суддя вважає безпідставними доводи скарги ОСОБА_3 щодо незаконності та передчасності винесення оскаржуваної постанови.
Зокрема, слідчим вірно констатовано, що незгода із судовим рішенням не може бути підставою для кримінального переслідування судді, який його ухвалив. В разі незгоди із судовим рішенням особа вправі оскаржити його в порядку та спосіб, передбачений законом, й звернення про вчинення кримінального правопорушення суддею у зв`язку з ухваленням ним судового рішення є втручанням у діяльність суду та способом впливу на суд, що порушує гарантований Конституцією України принцип незалежності суддів. До зазначеного висновку слідчий обґрунтовано прийшов, виходячи із наступних підстав.
Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх неодноразових рішеннях послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що «недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Разом з тим, відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України, недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України».
Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3).
Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року. За позицією ВСУ як правило, заяви про вчинення суддями злочину у вигляді, на думку заявника, ухвалення суддями відповідного судового рішення, викликані просто незгодою заявника з прийнятим рішенням, або бажанням таким чином вплинути на результат розгляду справи поза межами встановленої судової процедури. Це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада 1985 року та 13 грудня 1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.
Здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення тощо при явному зловживанні учасником процесу свого законодавчого права на оскарження такого рішення до вищої інстанції не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15).
Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З огляду наведеного, слідчий суддя в задоволені скарги відмовляє.
Щодо строку на звернення зі скаргою, то такий не пропущено, оскільки оскаржувану постанову ОСОБА_3 отримав 16 липня 2019 року, про що ним вказано у скарзі. Під час розгляду скарги не встановлено, що скаржником оскаржувану постанову отримано раніше вказаної ним дати в скарзі. Скаргу ОСОБА_3 передав у відділення поштового зв`язку 25 липня 2019 року, про що свідчить штамп поштового відділення на конверті, таким чином скарга подана в межах десяти денного строку на оскарження постанови.
Керуючись вимогами ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову від 5 липня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000054 від 18 березня 2019 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1