Справа № 698/595/19
Провадження № 1-кс/698/234/19
УХВАЛА

05 вересня 2019 р. слідчий суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , особи, яка заявляє себе власником майна ОСОБА_4 , розглянувши в залі суду у селищі Катеринопіль клопотання слідчого слідчого відділу Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000197від 10.08.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, погоджене з начальником Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури молодшим радником юстиції ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Катеринопільського районного суду Черкаської області звернувся з клопотанням слідчий СВ Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 , винесеним в кримінальному провадженні № 0000197від 10.08.2019 р, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України про арешт тимчасово вилученого зерна проса масою 692 кг., яке було зібране громадянином ОСОБА_4 з поля № 21, що знаходиться у адмінмежах Пальчиківської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що поле № НОМЕР_1 , що знаходиться у адмінмежах Пальчиківської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області використовується ОСОБА_4 без правовстановлюючих документів, самовільно з метою вирощування сільськогосподарської культури - проса.

Також слідчим зазначив, що під час огляду місця 09.08.2019 року згідно протоколу огляду місця події з бункеру комбайну було вилучено зерно проса масою 692 кг., яке на думку слідчого підлягає арешту згідно ч. 2 ст. 167 КПК України як одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 1971 КК України самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з наведених у останньому підстав. Зокрема, прокурор стверджує, що вказане клопотання з дотриманням вимог КПК України та в ньому доведена необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. Пояснив суду, що, незважаючи на сплив значного часу, в даному кримінальному провадженні: власник самовільно зайнятої земельної ділянки, її площа та кадастровий номер до цього часу досудовим розслідуванням не встановлені. Також пояснив, що експертиза з метою визначення розміру заподіяних збитків самовільним зайняттям земельної ділянки не призначалася, а інші відомості щодо розміру вказаних збитків відсутні.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання з мотивів відсутності законних підстав для застосування запобіжних заходів, оскільки вважає, що використовував земельну ділянку за погодженням з головою сільської ради і мав намір по завершенню збору врожаю сплатити орендну плату на рахунок сільської ради. Збору врожаю перешкодили невідомі особи, які вимагали сплати їм коштів за використання земельної ділянки готівкою. Також повідомив, що з метою припинення незаконних вимог вказаних осіб наполіг на виклику працівників поліції.

З витягу від 10.08.2019 року вбачається, що 09.08.2019 року з повідомлення на № 102 від ОСОБА_7 органом досудового розслідування отримано відомості про незаконне використання ОСОБА_4 земельної ділянки - поля № 21, що знаходиться у адмінмежах Пальчиківської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області. За вказаним фактом слідчим ОСОБА_5 розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197 від 10.08.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197 КК України.

З протоколу огляду місця події від 09.08.2019 року вбачається, що під час огляду поля № 21, що знаходиться у адмінмежах Пальчиківської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області слідчим виявлено зернозбиральній комбайн, який здійснював збір зерна проса та з бункеру якого вилучено просо масою 692 кг. Вказане зерно передане на відповідальне збереження до складського приміщення, яке належить ОСОБА_8 ..

Дослідивши матеріали клопотання та вислухавши доводи учасників судового розгляду слідчий суддя, приходить до наступних висновків.

Згідно п. 7 частини 2 статті 131 КПК України арешт є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно положень статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7) ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.170 КПК України-ст.173 КПК України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З матеріалів досудового розслідування вбачається, що в кримінальному провадженні відсутня особа, якій повідомлено про підозру. Вартість зерна проса, слідчим не встановлена. Вказана обставина позбавляє можливості слідчого суддю при винесенні судового рішення взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності та врахування усіх наслідків арешту майна, як того вимагає ст.173 КПК України.

При цьому слідчий суддя враховує, що цивільний позов в даному провадженні відсутній, а санкція вказаної статті кримінального кодексу не передбачає спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи.

Також ч. 2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.197-1 КК України є земельна ділянка як об`єкт права власності. Земельна ділянка - це частина земельної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами суб`єктів власності. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки (ст. 79 Земельного Кодексу України).

Згідно ч.1 ст. 197-1 КК України злочинним є не будь-яке самовільне зайняття земельної ділянки, а лише те, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.
Згідно примітки до ст. 197-1 КК України шкода, передбачена частиною першою цієї статті, визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
З урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» розмір шкоди для кваліфікації майнової ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України складає 96050 грн..
Таким чином, посилання слідчого в клопотанні про арешт майна, а також твердження прокурора в судовому засіданні про те, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Крім того, санкція ч.1ст.197-1КК України не містить додаткового покарання у вигляді конфіскації врожаю.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України.

Частина 1 ст.173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Так, з урахуванням положень ст. ст. 2,7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

В ході розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на врожай у кримінальному провадженні не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Дослідивши матеріали клопотання та, вислухавши пояснення сторін, слідчий суддя приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які можуть бути підставою для пред`явлення обґрунтованої підозри особі у вчиненні будь-якого злочину.

За таких обставин, слідчий суддя, приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вказаного вище клопотання слідчого, оскільки в судовому засіданні прокурором не доведено, що на даній стадії досудового розслідування існують законні підстави для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення щодо застосування запропонованого слідчим запобіжного заходу. Крім того, слідчий суддя визнає, що за відсутності відомостей щодо визначення розміру матеріальних збитків,заподіяних злочином в порядку, передбаченому п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України клопотання слідчого є передчасним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 9, 131-132, 170-174, КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000197від 10.08.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, погодженого з начальником Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури молодшим радником юстиції ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна - відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1