КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0004024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 07.05.2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004024 від 03.12.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 115 КК України, повернуто прокурору Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для усунення недоліків.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що складений відносно ОСОБА_7 обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки викладене в ньому формулювання обвинувачення є неконкретним, а саме не вказана точна кількість та локалізація ударів, не конкретизовано якими ударами була завдана травма голови, що стала однією з причин смерті потерпілого ОСОБА_8 , а також органом досудового слідства не зазначений механізм утворення тілесних ушкоджень у вигляді різаних ран лобної ділянки з правого боку та лівої скроневої ділянки, а також двох непроникаючих колото-різаних ран під лівою лопаткою, з урахуванням того, що ОСОБА_7 у вину не ставилось завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень із використанням предметів, які мають ріжучі чи колючі властивості.

Наведені порушення вимог КПК України, як зазначено в оскаржуваному рішенні, перешкоджають суду призначити судовий розгляд кримінального провадження за даним обвинувальним актом.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2019 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0004024 відносно ОСОБА_7 , у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що всі вимоги, передбачені ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 додержано в повному обсязі, зокрема відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а тому, на переконання апелянта, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав наведених в оскаржуваному рішенні, суд у підготовчому судовому засіданні вдався до аналізу та формулювання певних висновків, фактично надавши оцінку обставинам, які підлягають доказуванню в ході судового розгляду, що є грубим порушенням вимог ст.ст. 314, 315 КПК України,

Під час апеляційного розгляду справи прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів з метою запобігти спробам останнього переховуватись від суду, впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були наявні при обранні йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати, а строк тримання ОСОБА_7 під вартою спливає 06.06.2019 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги та заявленого клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти поданої апеляційної скарги та клопотання прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження №0004024 та доводи в обґрунтування апеляційної скарги і підстави для продовження строку дії запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою частковому задоволенню, з наступних підстав.

За змістом положень ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 314 КПК України, суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, повернення обвинувального акту прокурору може бути лише в разі, якщо при його складанні були допущені порушення вимог ч.2 ст. 291 КПК України.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, суд послався на неконкретність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення не містить всіх необхідних відомостей, передбачених ст. 91 КПК України, зокрема органом досудового слідства не конкретизовано по яких частинах тіла потерпілого ОСОБА_8 обвинуваченим наносились удари руками та ногами та їх кількість, а також не конкретизовано, якими ударами була завдана травма голови, що стала однією із причин смерті потерпілого та не зазначено механізм утворення тілесних ушкоджень, що на думку суду першої інстанції свідчить про порушення органом досудового слідства вимог п.13 ч.1 ст.3, ст. 91, п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.

Проте, як убачається зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_7 , в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч.2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, а висновки суду щодо невідповідності формулювання обвинувачення вимогам ст. 91 КПК України є безпідставними, передчасними та такими, що порушують, передбачений статтею 26 КПК України, принцип диспозитивності, згідно якого суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, а тому колегія суддів вважає, що повертаючи обвинувальний акт прокурору з підстав неконкретності викладеного в ньому обвинувачення, суд вдався до аналізу та формулювання певних висновків, фактично оцінивши обставини, які підлягають доказуванню в ході судового розгляду кримінального провадження по суті, чим вийшов за межі предмету судового розгляду, оскільки відповідно до положень ст. 314 КПК України, суд не вправі давати оцінку обставинам наведеним в обвинувальному акті та здійснювати аналіз процесуальних дій проведених органом досудового розслідування у підготовчому судовому засіданні.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що обвинувальний акт складений у відповідності з вимогами ст. 291 КПК України, а тому ухвала підготовчого судового засідання про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню як незаконна, оскільки зазначені в ухвалі суду підстави повернення обвинувального акту не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, а інших підстав невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України в оскаржуваній ухвалі суду не наведено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставного повернення судом першої інстанції обвинувального акта відносно ОСОБА_7 прокурору, а тому ухвала Києво-Святошинськогорайонного суду Київської області від 07.05.2019 року, як така, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону підлягає скасуванню, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 115 КК України, поверненню в суд першої інстанції для розгляду.

Вирішуючи питання щодо заявленого прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 331 КПК України, суд, в тому числі апеляційної інстанції, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.

За приписами статті 177 КПК України підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_7 , останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за що передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років, а тому прокурор обґрунтовано, посилаючись на високий рівень суспільної небезпечності вказаних кримінальних правопорушень та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Тобто, наведені прокурором ризики, запобігання яких є метою та підставою застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

Отже, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також приймаючи до уваги обставини, які відповідно до положень ст. 178 цього Кодексу, повинні враховуватися, як при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при продовженні строку тримання під вартою, колегія суддів вважає необхідним, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання передбачених законом ризикам, продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою на 30 (тридцять) днів до 26 червня 2019 року включно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 183, 331, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0004024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 115 КК України скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта відносно ОСОБА_7 в суді першої інстанції.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обраного ОСОБА_7 запобіжного задовольнити частково, продовжити ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) строк дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою на 30 (тридцять) днів, тобто до 26 червня 2019 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа: 11-кп/824/1937/2019
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1