Справа №465/5882/18
Провадження1-кс/465/2078/19
УХВАЛА
Іменем України

15.11.19 року місто Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю особи, котра подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Франківського ВП ГУНП у Львівській області від 24.07.2019 року про закриття кримінального провадження №0000151 від 15.02.2017 року,

встановив:

до Франківського районного суду м. Львова надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Франківського ВП ГУНП у Львівській області від 24.07.2019 року про закриття кримінального провадження №0000151 від 15.02.2017 року.

В обґрунтування своїх доводів скаржник зазначає, що постановою старшого слідчого Франківського ВП ГУ НП у Львівській області від 24.07.2019 року кримінальне провадження №0000151 від 15.02.2017 року, закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Вважає, що постанова про закриття кримінального провадження винесена при неповному з`ясуванні обставин справи, які викладені в її скарзі. Відтак, постанова є незаконною та підлягає скасуванню.
ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у ній, при цьому додатково наголосила, що в межах розслідування вважає за необхідне допитати її та уважно дослідити, на її думку, спірні кредитні договори, які вважає підозрілими. Просить скаргу задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечила щодо задоволення скарги та пояснила, що винесена постанова слідчого є вмотивованою та винесена слідчим відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Сумнівні на думку скаржника, кредитні договори є чинними, ніким не оспорювались; директор ОСОБА_4 укладаючи такі діяв в межах своїх повноважень; скаржник ОСОБА_3 вже допитувалвсь у вказаному кримінальному провадженні, як свідок.
Заслухавши пояснення скаржника та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 38 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Досудове розслідування визнається закінченим, якщо немає необхідності у проведенні ще будь-яких слідчих (розшукових) або негласних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на збирання, перевірку та оцінку доказів, коли жодна з версій, які виникли, не залишилась неперевіреною, тобто коли виконані вимоги ст. 91 КПК України про встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим всіх доказів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.
Так, слідчим суддею встановлено, що 15.02.2017 року в Миколаївське ВП ГУНП у Л/о надійшли матеріали перевірки за заявою ОСОБА_3 , щодо можливого вчинення правопорушення службовими особами ТзОВ «Живе пиво» під час укладання кредитного договору та договору іпотеки в приміщені банку «КредоБанк», що в м. Львові по вул. Сахарова, 78 проведення аукціону з продажу майна, виплати заробітної плати та інших питань.
По даному факту внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151 від 15.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
В ході досудового розслідування, свідок ОСОБА_3 вказала на те, що у 2006 році між директором ТзОВ «Живе пиво» ОСОБА_5 та ВАТ «Кредобанк» укладено кредитний договір, договори застави та іпотеки, в результаті чого, на її думку, вказане підприємство доведено до банкрутства, а в подальшому за відсутності коштів перед колишніми його працівниками не погашено заборгованість по заробітній платі.
Також в ході досудового розслідування допитаний в якості свідка ОСОБА_5 повідомив, що на підприємстві під час процедури банкрутства була наявна заборгованість по заробітній платі, однак таку було виплачено. Разом з тим, оскільки підприємство ліквідоване, активів та основних фондів не має для погашення будь-яких вимог стосовно ТОВ «Живе пиво».
Встановлено, що Другою Львівською філією ВАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Живе пиво» укладено кредитний договір №61/06-к від 31.05.2006; договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №61/06-к від08.06.2006; договір застави №61/06-з від 31.05.2006; договір застави №61/06-3-2 від 02.10.2006; договір іпотеки від 01.06.2006 (зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №3974); договір іпотеки від (зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №3972). Вказані договори є чинними, ніким та ніким не оспорювались, не визнавались недійсними.
На підставі Ухвали слідчого судді Франківського районного суду м. Львова №465/5882/18 від 26.06.2019 року про тимчасовий доступ до згаданих вище договорів, слідчим отримано інформацію, що відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важлива для їх здійснення. На виконання вимог ст. 517 ЦК України, АТ «Кредобанк», як первісний кредитор у зобов`язанні передав новому кредитору ОСОБА_6 усі наявні у банку документи, що підтверджують відступлене право вимоги, а також кредитний договір №61/06к від 31.05.2006, договори забезпечення зі змінами та доповненнями.
Відповідно до ст. ст. 303, 674а, б, 745, 749 Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України із зазначенням строків зберігання, затверджений Постановою правління НБУ №601 від 08.12.2004 визначено термін зберігання кредитних договорів та договорів забезпечення, який становить 5 років від дати закриття кредитної заборгованості. Оскільки кредитна заборгованість ТзОВ «Живе пиво» за кредитним договором №61/06к від 31.05.2006 погашена в дату укладення договору відступлення прав вимоги новому кредитору, жодних документів, що стосуються даних кредитних відносин у Банку не збереглись.
Разом з тим, у березні 2010 року цивільним позивачем ОСОБА_7 (сином заявниці) було подано цивільний позов до Миколаївського районного суду Львівської області про стягнення заборгованості з ТзОВ «Живе пиво» та за результатами розгляду 30.03.2010 року прийнято рішення про стягнення заборгованості та відкрито виконавче провадження. 15.03.2011 постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесеної заступником начальника відділу ДВС Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_8 виконавчий документ повернуто стягувачеві у зв`язку з відсутністю майна на яке можна звернути стягнення.
30.04.2011 року до Господарського суду Львівської області надійшло повідомлення від ТзОВ «Живе пиво» відповідно до якого директор товариства визнав повністю заявлені вимоги. 23.01.2012 року до Господарського суду Львівської області було подано заяву про заміну кредитора у справі про банкрутство ТзОВ «Живе пиво». Дана заява була подана у зв`язку із укладенням Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Живе пиво».
Згідно з витягу з ЄДРЮО, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент укладення сумнівних, на думку ОСОБА_3 , договорів директором ТзОВ «Живе пиво» був ОСОБА_4 .
Так, згідно ст.356 КК України самоправство, це самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника
Відтак, слідчий вважає, що за наявності всіх ознак складу злочину, передбаченого ст.356 КК України, належить кваліфікувати заволодіння майном, яке є предметом цивільно-правового спору або перебуває у загальній спільній власності суб`єкта та інших осіб, а також заволодіння майном, відносно якого особа передбачає, хоч і помилково, наявність у неї певних прав. Злочин визнається закінченим з моменту заподіяння самовільним вчиненням певних дій значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.
Крім того, слід звернути увагу на те, що самовільне вчинення будь-яких дій - це здійснення особою свого дійсного або удаваного права чи вчинення інших дій всупереч встановленому порядку і без законних повноважень. Із витягу ЄДРПОУ вбачається, що станом на 2009 рік ОСОБА_4 являвся керівником ТзОВ «Живе пиво» та здійснював свою діяльність відповідно до статуту товариства та посадових обов`язків, тобто був наділений відповідними повноваженнями та був розпорядником грошових коштів у товаристві, а примусові стягнення з ТзОВ «Живе пиво» проводились на підставі судових рішень, які набрали законної сили.
Враховуючи вищенаведене, слідчим 24.07.2019 року прийнято постанову про закриття кримінального провадження №0000151 від 15.02.2017 року.
Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Проте скаржник під час розгляду скарги не надала слідчому судді доказів, які б підтверджували доводи щодо незаконності оскаржуваної постанови слідчого, як зазначено у скарзі.
Беручи до уваги, що слідчими Франківського ВП ГУНП у Львівській області у даному кримінальному проваджені проведений весь обсяг слідчих (розшукових) дій, а також, те, що ним були виконанні вимоги ст. 94 КПК України, слідчий суддя вважає, що є вірним висновок слідчого про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.
Враховуючи наведене, проаналізувавши всі докази, слідчий суддя приходить до переконання, що у задоволенні вимог скарги про скасування постанови слідчого про закриття провадження з підстав, зазначених у ній слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 303-307, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Франківського ВП ГУНП у Львівській області від 24.07.2019 року про закриття кримінального провадження №0000151 від 15.02.2017 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у відповідності до ст.309 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1