Кропивницький апеляційний суд
№ провадження: 11-кп/ 4809/331/19 Головуючий суддя у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2019 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

виправданих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000486 від 17 серпня 2015 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2019 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомиколаївка Бобринецького району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, керівника фермерського господарства «Тітаєвський О.О.», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинувачені у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Новомиколаївка Бобринецького району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, керівника фермерського господарства «Тітаєвський О.В.», проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинувачені у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_9 та ОСОБА_11 ставиться у провину вчинення відкритого викрадення майна (грабіж) вчиненного за по попередньою змовою групою осіб. Так, згідно обвинувального акту затвердженого 31 серпня 2015 року прокурором ОСОБА_12 , їм ставиться у провину, що ОСОБА_9 , 16 серпня 2015 року близько 09 год. 00 хв., за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме двох стійок ЛЕП СВ-9,5, які знаходились на території домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_3 та належали потерпілому ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу на двох тракторах прибули до вище вказаного місця де знаходились стійки.

Продовжуючи свій злочиннй намір на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зачепили до тракторів дві стійки ЛЕП СВ-9,5, вартістю на загальну сумму 924 грн., при цьому в присутності потерпілого ОСОБА_7 , не реагуючи на його зауваження про те, що стійки належать саме йому, відкрито заволоділи ними та зникли у невідомому напрямку, розпорядившись ними на власний розсуд, чим завдали майнової шкоди потерпілому ОСОБА_7 на загальну сумму 924 грн.

В процесі судового розгляду, прокурором у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , за погодженням з заступником керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_13 , обвинувальний акт змінено.

Так, за версією слідства, 6 серпня 2015 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_9 за попередньою змовою та разом зі своїм батьком ОСОБА_10 самовільно, всупереч встановленому законом порядку, на двох тракторах прибули до території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_7 , де знаходились дві стійки ЛЕП СВ-10,5, які належали потерпілому. ОСОБА_9 разом зі своїм батьком ОСОБА_10 зачепили до тракторів дві стійки ЛЕП СВ -10,5, вартістю згідно довідки-обґрунтування про визначення вартості електричної стійки від 16.08.2015 року 462 грн. за одну стійку на загальну суму 924 грн., при цьому, в присутності потерпілого ОСОБА_7 , не реагуючи на його зауваження про те, що стійки належать саме йому, заволоділи ними та зникли у невідомому напрямку, обернувши їх у свою власність та розпорядились ними на власний розсуд як особистим.
Своїми діями завдавши потерпілому, власнику стійок ЛЕП СВ-10,5, ОСОБА_7 значної шкоди на суму 924 грн.

Виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у пред`явленому органом досудового розслідування обвинувачені, суд першої інстанції зазначив про недоведеність стороною обвинувачення в діях обвинувачених суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення та вказав на некоректність обвинувачення, яка вбачається в тому, що змінивши обвинувачення в порядку ст.338 КПК України та склавши новий обвинувальний акт, сторона обвинувачення, вказуючи на фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, не вказує на обов`язкові ознаки складу злочину, які підлягають доведенню, а саме суб`єктивної сторони грабежу корисливого мотиву та мети спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна. Крім того, змінений обвинувальний акт у формулюванні обвинувачення не містить посилання на спосіб вчинення злочину, а саме відкрите заволодіння майном, у зв`язку з чим виправдав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просив скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, згідно з яким визнати: ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Свої вимоги прокурор обґрунтував тим, що під час досудового розслідування зібрано достатньо належних та допустимих доказів, які повністю доводять винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у відкритому викрадені чужого майна (грабежі), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, яким суд, на думку прокурора, не дав належної та об`єктивної оцінки, неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого виправдувального вироку, зміст якого не відповідає вимогам ст. ст. 370 та 374 КПК України. Зокрема зазначив про те, що суд, під час розгляду справи зазначив про існування спору між потерпілим та обвинуваченими щодо належності стійок, хоча навпаки під час судового розгляду достеменно встановлено про відсутність будь-якого спору щодо їх належності. Крім того, твердження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про існування домовленостей між покійним батьком потерпілого та обвинуваченими про передачу останнім стійок є лише версією для захисту обвинувачених та повністю спростована свідченнями потерпілого та свідків. Показання свідка ОСОБА_14 взагалі не відображені у вироці, що є істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону. Також, зазначив, що згідно з досліджених доказів, а саме копії заяви ОСОБА_15 про надання лому б/у опор для установки у фундамент господарського приміщення в кількості 10 штук та копією платіжного доручення від ОСОБА_15 про оплату вартості бой стойок ж/б достеменно встановлено, що викрадені електроопори купувалися саме батьком потерпілого ОСОБА_15 та на час вчинення злочину належали на праві вланості потерпілому ОСОБА_7 . Наведені обставини, на думку прокурора, вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваного ним вироку.

Заслухавши доповідача, провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в обсязі допиту виправданих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_7 , заслухавши прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, виправданих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та їх захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, пославшись на ст. 373 КПК України, так як дійшов правильного висновку, що зібрані у справі докази не доводять винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у їх діях відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення через недоведеність стороною обвинувачення в діях обвинувачених суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч.4 цієї статті, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Стаття 62 Конституції України забезпечує, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до положень ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ч. 2 ст. 186 КК України передбачає відповідальність відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчиненне за попередньою змовою групою осіб.

Разом і із тим, дослідженням матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що за результатами судового розгляду, суд першої інстанції правильно встановив, що не доведена винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Так, допитаний у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_9 вину в інкримінованому йому злочині не визнав та показав, що в 2015 році, точної дати не пам`ятає, за три дні до подій, він, ОСОБА_9 та його батько ОСОБА_10 , та ОСОБА_7 , зустрівшись на автомийці мали розмову про те, що заберуть з території домоволодіння ОСОБА_7 два стовпи (стійки), які їм належать за домовленістю з покійним батьком потерпілого ОСОБА_15 , яка відбувалась близько шести років тому. На той час ОСОБА_15 взамін тих стійок, які стояли на електролінії пообіцяв надати їм дві свої, проте пізніше помер. ОСОБА_7 заперечень не висловив та погодився з тим, що якщо домовленість з батьком була, можуть забирати. 16 серпня 2015 року вони разом з батьком на двох тракторах близько 9 год. 30 хв. приїхали до домоволодіння ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 . Між його батьком, ОСОБА_10 , та покійним батьком ОСОБА_16 , ОСОБА_15 була усна домовленість щодо цих двох стійок, а тому вони, ОСОБА_17 , вважаючи себе їх власниками, вирішили забрати собі, відповідно до домовленості. Коли тільки під`їхали до стійок, до них підійшов ОСОБА_7 , який почав говорити, що вони належать ОСОБА_18 та що потрібно з`ясувати, кому дійсно вони належать. Між ними виникла суперечка щодо стійок, оскільки ОСОБА_7 вказував, що вони належать ОСОБА_19 і в цьому треба розібратися. Після цих слів ОСОБА_7 поїхав, а вони з батьком після того як він поїхав завантажили дві стійки на причіп трактора та відвезли до свого домоволодіння. Вину у вчиненні злочину не визнає, оскільки вони із батьком вважали дане майно своєю власністю. На сумніви ОСОБА_7 , що стійки є власністю РЕСу, згодилися з`ясувати на наступний робочий день і за необхідності сплатити кошти. Зазначив, якби ОСОБА_16 напередодні заперечив щодо їх наміру забирати стійки, вони б не приїздили, та доводили своє право власності на майно. Крім того вказав, що вони із батьком, ОСОБА_10 , та ОСОБА_16 зверталися до голови міської Ради ОСОБА_20 , щоб розібратися кому належать ці стійки, той порадив вирішити питання мирним шляхом.

Допитаний у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_10 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення також не визнав, надав показання аналогічні до показань виправданого ОСОБА_9 . При цьому також зазначив, що вони із сином ОСОБА_9 , зі згоди ОСОБА_7 , взяли стійки з його території, оскільки існувала усна домовленість між ним, ОСОБА_10 , з батьком потерпілого ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , при житті останнього, що той взамін стійок, які стоять на електролінії надасть йому, ОСОБА_10 , дві свої стійки, проте ОСОБА_15 помер. ОСОБА_7 не вказував, що стійки належать йому, говорив, що потрібно розібратися з РЕСом, можливо стійки належать ОСОБА_19 . Також підтвердив, що вони із сином ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_16 зверталися до голови міської Ради ОСОБА_20 , щоб розібратися кому належать ці стійки, той порадив вирішити питання мирним шляхом.

Як на підтвердження вини обвинувачених у скоєнні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, сторона обвинувачення послалася на наступні докази:
- показання ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що його батько ОСОБА_22 за життя придбав у Бобринецькому РЕМі стійки(опори) для будівництва та електрифікації будинку. Після його смерті він, ОСОБА_16 , успадкував вказане домоволодіння та територію, що належала батьку. На території домоволодіння, яке не огороджене, з часу будівництва довгий час лежали дві стійки електроопори. 16.08.2015 року він почув шум, вийшов та побачив, що обвинувачені мають намір завантажити стійки на причіп трактора. Він заперечив їх дії, так як потрібно розібратися, кому вони належать, так як на той час йому не було відомо чи вони його батька, чи належать ОСОБА_19 . Тітаєвські не зважили на його заперечення, сказали, що опори належать їм і мають намір їх забрати. При цьому розмова перейшла у сварку та висловлювання нецензурною лайкою. Він, маючи намір з`ясувати належність стійок, поїхав до бувшого керівника РЕСу, щоб спитати про їх належність, на що той повідомив, що батько ОСОБА_15 купував в Бобринецькому РЕМі стійки. Коли повернувся, ОСОБА_17 та стійок не було. Вважає дії ОСОБА_17 протизаконними щодо заволодіння його майном. Підтвердив, що за декілька днів між ними була розмова щодо стійок, але чіткої згоди на те, щоб їх забрали, не давав.
- показання свідка ОСОБА_23 , який по суті справи пояснив, що влітку, три роки тому був проїздом на вул. Промисловій в м. Бобринець, бачив як ОСОБА_17 вантажили на причіп трактора електроопори, які лежали на території домоволодіння ОСОБА_7 . Бачив на території Тітаєських та ОСОБА_24 , розмови між ними не чув, оскільки була значна відстань та шум тракторів.
- показання свідка ОСОБА_25 , який по суті справи пояснив, що 16.08.2015 року, вранці побачив, як на території за адресою АДРЕСА_3 , стоїть два трактори, в яких сиділи ОСОБА_17 , він підійшов до ОСОБА_10 та віддав звіт по електроенергії і пішов у своє приміщення. Йому відомо, що власником стійок(опор) був батько потерпілого ОСОБА_15 , який на даний час помер, і останній, коли проводив електролінію для будинку, купував опори для будівництва, частина з яких залишилася невикористаною;
- показання свідка ОСОБА_20 , який по суті справи пояснив, що в 2015 році обіймав посаду міського голови. Знайомий з ОСОБА_26 та ОСОБА_24 . У серпні 2015 року до нього звернулися ОСОБА_17 та ОСОБА_24 за вирішенням спору щодо власності на стійок, оскільки кожен вважав, що вона належать йому. Він порадив їм мирним шляхом врегулювати спір;
- показання свідка ОСОБА_27 , який по суті справи пояснив, що 2011-2012 роках він працював начальником Бобринецького РЕМу ПАТ Кіровоградобленерго та 30.11.2012 року батько потерпілого ОСОБА_15 , який на даний час помер, був замовником залізобетонних опор СВ 105 в кількості 10 шт., які придбав у Бобринецькому РЕМі. Опори згідно накладної значаться як бій стойки ж/б, були продані за 1200 грн. Як пояснив ОСОБА_15 , ці опори йому необхідні були для будівництва, для лінії електропередач опори не використовувалися;
- показання свідка ОСОБА_28 про те, що до нього, як до суб`єкта оціночної діяльності звернувся слідчий для надання оцінки майну - електроопори певної марки, вказавши, що опора бувша у використанні 8-10 років. Зібравши інформацію з мережі Інтернет з різних довідників, він визначив вартість майна, що запитувалася. На огляд опори не надавалися та характеристики не зазначалися. Вказав, що видана ним довідка носить інформаційний характер, не є оцінкою майна;
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 17.08.2015 року від ОСОБА_7 , про те, що 16.08.2015 року близько 09-00 год. ОСОБА_29 разом зі своїм сином ОСОБА_9 приїхали на належну територію, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , звідки відкритим шляхом заволоділи належним йому двома стовпами бетонними, які слугують опорами для ліній електропередач при цьому погрожували фізичною розправою (Т1 а.с.7);
- протокол огляду місця події від 17.08.2015 року з фототаблицею, за змістом якого було оглянуто комплекс будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_3 , де між будинком та будівлею з металевими стінами виявлено слід характерні тривалому знаходженню двох предметів довжиною 10м., а також осип бетону (Т1 а.с.8-9, 10);
- копію заяви ОСОБА_15 , зі змісту якої вбачається, що останній 24.04.2012 року звернувся до Бобринецького РЕМу із заявою виписати лом б/у опор для установки у фундамент господарського приміщення в кількості 10 штук (Т1 а.п.15);
- копію платіжного доручення про оплату вартості бой стойок ж/б згідно рахунку № НОМЕР_1 від ОСОБА_15 на рахунок Бобринецького РЕМ ПАТ Кіровоградобленерго (Т1 а.п. 16);
- копію витягів з державного реєстру речових прав, свідоцтв про право на спадщину за законом, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_7 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_15 є власником земельних ділянок, площею 1,1435га та 0,1га, розташованих за адресою АДРЕСА_3 (Т1 а.п.17-20);
- копію рішення виконавчого комітету Бобринецької міської ради від 30 січня 2014 року №10 «Про присвоєння адреси житловому будинку та господарській будівлі», за змістом якого збудованому житловому будинку та господарській будівлі присвоєно адресу: АДРЕСА_3 , що збудовані ОСОБА_7 (Т1 а.п.21);
- довідку-обґрунтування про визначення вартості електричної стійки марки ЛЕП СВ-9,5, виконаною фізичною особою-підприємцем ОСОБА_28 , за висновком якого вартість стійки марки ЛЕП СВ-9,5, визначена витратним підходом станом на 16.08.2015 року дорівнює без урахування ПДП 462 гривні (Т1 а.п. 31-32).

Проте, вказані докази, і до такого висновку правильно дійшов у вироку суд першої інстанції, не підтверджують умисне вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 грабежу, відкритого викрадення чужого майна.

Так, за змістом диспозиції ст. 186 КК України грабежем визнається відкрите викрадення чужого майна.
Об`єктом грабежу є суспільні відносини власності. Об`єктивною стороною грабежу є відкрите викрадення чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Суб`єктивна сторона грабежу характеризується наявністю прямого умислу, за якого особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, на яку вона не має права, відкрито вилучає чуже майно, передбачає спричинення матеріальної шкоди і бажає цього. Також обов`язковою суб`єктивною ознакою грабежу є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що в ході судового розгляду з показань потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і ОСОБА_10 судом достеменно встановлено, що між потерпілим та ними існував спір щодо належності вищевказаних стійок. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вилучаючи стійки з неогородженої території потерпілого ОСОБА_16 , вважали, що реалізують своє законне право на вказані стійки, оскільки між ними та покійним батьком потерпілого ОСОБА_16 - ОСОБА_15 , при житті останнього, була укладена домовленість, що він, ОСОБА_15 , взамін тих стійок, що стояли на електролінії, належних ОСОБА_10 , надасть свої дві стійки, проте помер, що свідчить про відсутність в їх діях обов`язкових ознак суб`єктивної сторони грабежу, а саме корисливого мотиву та корисливої мети, адже Тітаєвські вважали, що забирають свої стійки, які їм передав за життя батько ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , в обмін на використання останнім встановлених стійок лінії електропередач, які належать ОСОБА_10 , для підведення до свого житлового будинку електроживлення.
На наявність спору щодо належності майна також вказує допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_20 , до якого сторони звернулися за порадою та розв`язанням спору. Тітаєвські та ОСОБА_16 як всудовому засдіаннні суду першої так і в судовому засіданні апеляційної інстанції не заперечували той факт, що зверталися до ОСОБА_20 за вирішенням спору щодо того кому належать дані стійки, останінній порадив їм вирішити питання мирним шляхом.
Крім того, як встановлено в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 після смерті батька спадщину на вищезазначені стійки електроопори марки ЛЕП СВ-10,5 не приймав, дане підтверджується наявними у справі Свідоцтвами про право на спадщину у порядку спадкування після смерті ОСОБА_15 .
Також при цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_16 , будучи допитаним в якості потерпілого у судовому засіданні суду апеляційної інстанції показав, що коли до нього приїхали ОСОБА_17 та вказали, що стійки електроопори належать їм, так-як його покійний батько, ОСОБА_15 , був їм винен дві стійки замість тих, що стояли на електролінії на території, і що з цього приводу була домовленість між ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , то він їм сказав, що можливо ці стовпи належать ОСОБА_19 . Крім того під час того коли, пізніше ОСОБА_17 приїхали забирати стійки, між ними виникла сварка з приводу належності стійок, так як він вважав їх своїми. Після сварки він одразу поїхав. Також зазначив, що при тому, як ОСОБА_17 погрузили та вивезли стійки присутній не був.

Крім того, на переконання колегії суддів суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що предметом грабежу є майно, що становить певну вартість, яка необхідна для визначення завданої шкоди.
Так, за обвинувальним актом Тітаєвським ставиться у провину те, що вони відкрито заволоділи двома стійками ЛЕП СВ-10,5, які батько ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , придбав в Бобринецькому РЕМ за 1200 грн.
Проте, як вбачається із матеріалів провадження вартість вказаного взагалі майна не встановлена, з огляду на те, що під час досудового розслідування вартість визначалася стійок іншої марки - ЛЕП СВ-9,5, на підставі довідки-обґрунтування вартості, що не є експертним дослідженням, відповідно є неналежним доказом. Вартість стійок марки ЛЕП СВ-10,5 під час судового розгляду також не встановлено з огляду на те, що при призначенні судової експертизи та направлення на виконання експерту не були надані необхідні вихідні дані для проведення експертизи (т.5 а.с. 181).
Разом із тим, не встановлення вартості викраденого майна вказує на неконкретність обвинувачення, що порушує право обвинуваченого на захист від конкретного обвинувачення, а отже права на справедливий суд.
Крім того з показань ОСОБА_16 також вбачається, що інкримінованими діями ОСОБА_17 по вилученню стійок електроопор ОСОБА_16 не спричинено значної шкоди, останній будь-яких матеріальних претензій до ОСОБА_17 не заявляв, із цивільним позовом не звертався.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що неконкретність обвинувачення вбачається також у тому, що, змінивши обвинувачення в порядку ст.338 КПК України та склавши новий обвинувальний акт, сторона обвинувачення, вказуючи на фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, не вказує на обов`язкові ознаки складу злочину, які підлягають доведенню, а саме суб`єктивної сторони грабежу - корисливого мотиву та мети - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна. Крім того, змінений обвинувальний акт у формулюванні обвинувачення не містить посилання на спосіб вчинення злочину, а саме відкрите заволодіння майном.
Так, факт вилучення ОСОБА_17 стійок в день події у відсутності ОСОБА_16 та існування спору щодо належності стійок з ОСОБА_16 . Тітаєвськими не оспорюється. Крім того ні Тітаєвськими ні ОСОБА_16 не оспорюється факт того, що вони зверталися за вирішенням даного спору до міського голови ОСОБА_20 .
А інші зібрані досліджені судом докази сторони обвинувачення, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, не спростовують вказаних висновків суду щодо відсутності у діях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суб`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Враховуючи вищевикладене, доводи прокурора з приводу того, що судом першої інстанції при розгляді справи та винесенні вироку допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та надана неправильна оцінка зібраним по справі доказам, які доводять вину ОСОБА_26 у вчиненні інкримінованих їм злочину є необгрунтвоаним та безпідставними.

На переконання колегії суддів, суд при розгляді справи та винесенні вироку дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону, повно, всебічно та неупереджено розглянув кримінальне провадження та надав всім зібраним по кримінальному провадженню доказами правильну правову оцінку та дійшов правильного висновку щодо недоведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчинені інкримінованого їм кримінального правоворушення та виправдав останніх.

Крім того, доводи апеляційної скарги прокурора щодо не зазначення у вироку суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_14 , що є підставою для скасування виправдувального вироку є необґрунтованими та безпідставними. На переконання колегії суддів не зазначення показань свідка ОСОБА_14 у вироку не є підставою для скасування по суті правильного винесеного судом рішення, зокрема ухвалення виправдувального вироку. При цьому колегія суддів вважає, із урахуванням вищевикладеного, що дані показання не впливають на правильність ухваленого судом виправдувального вироку.
Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України суд у разі якщо не доведено, що в діяннях осіб є склад кримінального правопорушення ухвалює виправдувальний вирок.
Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що докази, які покладені в основу обвинувачення не підтверджують наявність складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України в діях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку та виправдав останніх, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2019 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4