Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/7128/19
Провадження №1-кп/523/944/19
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

20.08.2019 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , його представника - адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0005547 від 11 грудня 2018 року із звинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньо-технічною освітою, неодруженого, не маючого судимості, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

Близько 09 години 40 хвилин 10 грудня 2018 року ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», н/з НОМЕР_1 , із перевищенням встановленої швидкістю руху біля 88-92 км/год, по другій смузі руху проїзної частини вул. Семена Палія, в м. Одесі, з боку вул. Південна дорога в напрямку вул. Марсельська, впорушення п.12.4., п.18.1., 18.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), уважним не був, належно за дорожньою обстановкою не стежив, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, у світлий час доби, та в умовах необмеженої видимості, маючи об`єктивну можливість побачити, як попереду перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість та зупиняється інший транспортний засіб, вирішив його об`їхати, перестроївшись в крайню праву смугу руху, виїхав на пішохідний перехід, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вул. Семена Палія, зліва права за напрямком руху автомобіля.
В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження, а саме: проникаючої черепно-мозкової травми в формі геморагічного забою правої скроневої долі головного мозку та набряку борозен правої скроневої долі, відкритого перелому лобної кістки зліва з переходом на луску лівої скроневої кістки (склепіння черепа), скальпованої рани лівої скронево - лобно - тім`яної області з ураженням лицевого нерву, підапоневротичної гематоми лівої скроневої області, травматичного розриву барабанної перетинки лівого вуха, забійної рани спинки носа, садна обличчя, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Обвинувачений свою вину у вчиненому діянні визнав повністю та показав, що під час під`їзду на значній швидкості до нерегульованого пішохідного переходу побачив, як автомобіль, що рухався попереду, зупинився, вирішив об`їхати його, у зв`язку із чим, змістився в крайню праву смугу руху та продовжив рух через зазначений пішохідний перехід. Несподівано він виявив на переході раніше незнайомого потерпілого, проте зупинити керований ним транспортний засіб він не зумів, внаслідок чого здійснив наїзд на зазначеного пішохода. Про вчинене обвинувачений в даний час жалкує, щиро кається, добровільно частково відшкодував витрати на його лікування.

Отримавши показання обвинуваченого, що повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, за клопотанням прокурора, підтриманого потерпілим, його представником та обвинуваченим, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів на доведення вини обвинуваченого у вчиненому.

При цьому суд вважає доведеним, що близько 09 години 40 хвилин 10 грудня 2018 року ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», н/з НОМЕР_1 , із перевищенням встановленої швидкістю руху біля 88-92 км/год, по другій смузі руху проїзної частини вул. Семена Палія, в м. Одесі, з боку вул. Південна дорога в напрямку вул. Марсельська, впорушення п.12.4., п.18.1., 18.4. ПДР, уважним не був, належно за дорожньою обстановкою не стежив, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, у світлий час доби, та в умовах необмеженої видимості, маючи об`єктивну можливість побачити, як попереду перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість та зупиняється інший транспортний засіб, вирішив його об`їхати, перестроївшись в крайню праву смугу руху, виїхав на пішохідний перехід, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину вул. Семена Палія, зліва права за напрямком руху автомобіля.
В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження, а саме: проникаючої черепно-мозкової травми в формі геморагічного забою правої скроневої долі головного мозку та набряку борозен правої скроневої долі, відкритого перелому лобної кістки зліва з переходом на луску лівої скроневої кістки (склепіння черепа), скальпованої рани лівої скронево - лобно - тім`яної області з ураженням лицевого нерву, підапоневротичної гематоми лівої скроневої області, травматичного розриву барабанної перетинки лівого вуха, забійної рани спинки носа, садна обличчя, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Вчинені ОСОБА_6 дії суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Судом розглянуто цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_4 до обвинуваченого, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ПрАТ «СК «ВУСО», про стягнення спричиненої матеріальної шкоди в уточненому розмірі 15326,46 грн, упущеної вигоди в уточненому розмірі 9011,80 грн та моральної шкоди в розмірі 30000 грн, який ОСОБА_6 визнав частково.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. У відповідності з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілому від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду. В силу положень ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Положеннями ст.ст.22 - 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентована і відповідальність страховика у разі настання відповідного страхового випадку.

Як вбачається з полісу №АМ/3080306, укладеному 20 січня 2018 року між ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «ВУСО», останнє товариство є страховиком щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначеного страхувальника, за шкоду, заподіяну третім особам при керуванні автомобілем «Daewoo Lanos», н/з НОМЕР_1 , в період з 20 січня 2018 року до 19 січня 2019 року, із лімітами відповідальності: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200000 грн; за шкоду, заподіяну майну 100000 грн; франшиза 1000 грн.

Представник ПрАТ «СК «ВУСО», будучи належним чином сповіщеним про час та місце судового розгляду провадження до суду жодного разу не прибув, про поважність причини неявок не повідомив, у зв`язку із чим судом розглянуто позов у відсутність представника зазначеної юридичної особи.

В обґрунтування заявлених майнових вимог потерпілий зазначив про невідшкодовану обвинуваченим та страховиком вартість придбання медичних послуг, препаратів, лікарських засобів при проходженні лікування після ДТП, що фактично підтверджено в суді відповідними чеками, накладними, на відповідну загальну суму, а також виписними епікризами та висновком судово-медичної експертизи від 22 квітня 2019 року №680.

Вирішуючи зазначений позов в цій частині суд вважає його документально доведеним в частині понесених потерпілим витрат на лікування, яка залишилася невідшкодованою після добровільної часткової сплати обвинуваченим та страховиком.

З урахуванням положень ст.ст.22 - 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також полісу №АМ/3080306, укладеному 20 січня 2018 року між ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «ВУСО», останнє товариство повинно бути належним відповідачем у вимогах потерпілого про стягнення шкоди, заподіяну життю і здоров`ю на суму 200000 грн (за виключенням франшизи в 1000 грн).

Оскільки доведена потерпілим в суді сума на відшкодування заподіяної майнової шкоди в уточненому розмірі 15326,46 грн повністю покривається вищезазначеним розміром страхового відшкодування, то ОСОБА_6 не є належним відповідачем, за виключенням розміру франшизи, а відтак стягненню з обвинуваченого в цій частині вимог підлягає лише 10000 грн.

Водночас, як вбачається із виданих на ім`я потерпілого довідок про середній розмір його заробітної плати, а також листків непрацездатності (про фактичну виплату соціальних виплат у розмірі 50% від середнього розміру заробітної плати), слід погодитися із заявленої вимогою потерпілого про відшкодування йому упущеної вигоди в уточненому розмірі 9011,80 грн, розмір якої слід стягнути саме з обвинуваченого.

В обґрунтування заявленої моральної шкоди потерпілий в позовній заяві та усно в суді зазначив, що отримання тілесних ушкоджень призвело до фізичної шкоди його здоров`ю, яку неможливо усунути навіть лікуванням, призвело до психологічного стресу та душевного болю, який з часом він продовжує відчувати, а також до моральних страждань, що порушило умови його повсякденного життя, тимчасово позбавило можливості працювати, відбути до Німеччини для підвищення кваліфікації.

Вирішуючи цю частину позову суд виходить із того, що при встановлених в суді обставинах отримання потерпілим ушкодження здоров`я в дорожньо-транспортній пригоді та наступне погіршення стану його здоров`я з вини обвинуваченого, безумовно, потягло для ОСОБА_6 позбавлення певних елементів благополуччя, а також до психологічних страждань і суттєвих негативних змін в його подальшому житті. Беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань потерпілого, обставини, при яких була спричинена йому моральна шкода, ступінь вини обвинуваченого, який визнав свою вину у вчиненому, добровільно частково відшкодував заподіяну шкоду, а також враховуючи вимоги ст.ст.23,1167,1168 ЦК України і роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає справедливим задовольнити заявлені вимоги про відшкодування спричиненої потерпілому моральної шкоди в повному в розмірі, тобто 30000 грн. На думку суду, саме ця сума є справедливою і співрозмірною з понесеними потерпілим моральними стражданнями.

Заявлені органом досудового розслідування до відшкодування з обвинуваченого судові витрати на загальну суму 3591 грн, пов`язані з проведенням у справі судових експертиз, підлягають задоволенню в повному обсязі.

При призначенні покарання обвинуваченому суд визнає його щире каяття, добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди, в якості обставин, які пом`якшують покарання, а також констатує про відсутність обставин, які б його обтяжували.

Суд також враховує дані про ОСОБА_6 як про особу, яка не має непогашеної чи незнятої судимості, позитивно характеризується за місцем проживання, неофіційно працює водієм, заявляє про подальші наміри в повному обсязі відшкодувати заподіяну шкоду.

На підставі викладеного, наявності вищезазначених обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винуватого, його ставлення до вчиненого та позиції прокурора і потерпілого, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_6 без реального відбуття покарання у виді позбавлення волі, із встановленням іспитового строку, у зв`язку із чим, до нього слід застосувати положення ст.ст.75 і 76 КК України.

Окрім того, оскільки обвинувачений неофіційно працює водієм та ця професія є єдиним матеріальним джерелом для нього, в тому числі для заявленого ним добровільного відшкодування потерпілому невідшкодованої частини заподіяної шкоди, суд вважає можливим не позбавляти ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами.

Долю долученого до матеріалів кримінального провадження речового доказу слід вирішити у відповідності з вимогами ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.

Відповідно до пунктів 1-2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 цього ж кодексу зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10000 (одну тисячу) грн, упущеної вигоди 9011 (дев`ять тисяч) грн 80 коп., моральної шкоди 30000 (тридцять тисяч) грн.
В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , третя особа ПрАТ «СК «ВУСО», відмовити.
Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на суму 3591 (три тисячі п`ятсот дев`яносто одну) грн.
Після набрання вироком законної сили визнаний в якості речового доказу автомобіль «Daewoo Lanos», н/з НОМЕР_1 , вважати повернутим ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_1