ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року в об`єднаному кримінальному провадженні за № 0002032 від 06.08.2015 року, №0001275 від 22.05.2015 року, №0000321 від 06.02.2015 року, №0000080 від 10.01.2016 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Новоросійськ Краснодарського Краю, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз:

- 21.11.2017 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі,

- 30.01.2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року, та остаточно до відбуття призначено покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальні збитки в розмірі 36 499 грн. 20 коп., на користь ОСОБА_11 матеріальні збитки в розмірі 21 598 грн. 75 коп. і моральну шкоду в сумі 2000 грн., на користь ОСОБА_12 матеріальні збитки в розмірі 1851 грн. 50 коп., і моральну шкоду в сумі 3000 грн. та на користь ОСОБА_13 матеріальні збитки в розмірі 5948 грн. 50 коп.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднане з проникненням в житло, вчиненій повторно, за наступних обставин.

ОСОБА_7 05.08.2015 року, приблизно о 11.00 годин, за допомогою раніше підготовлених ключів відкрив вхідні двері, та тим самим проник до приміщення квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно, викрав: ноутбук марки «Lenovo G5030» серійний номер PF03ZQSD вартістю 6716,70 гривень та вироби із золота, що належать ОСОБА_10 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на загальну суму 36499 гривень 20 копійок. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядилися за своїм розсудом.

Крім того, ОСОБА_7 28.08.2015 року, приблизно о 08.30 годин, за допомогою раніше підготовлених ключів відкрив вхідні двері та тим самим проник до приміщення квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно, повторно, викрав: грошові кошти та вироби із срібла і золота, що належать ОСОБА_14 , всього на загальну суму 11 889 грн. 88 коп. В цей час його протиправні дії стали явними ОСОБА_14 , котра зайшла до вказаної квартири і сприйняті нею як протиправні. Однак ОСОБА_15 , відкрито, повторно з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої в момент спричинення, відштовхнув ОСОБА_14 в бік та на виду у останньої з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном зник, спричинивши останній майнової шкоди на загальну суму 11 889 грн. 88 коп.

Крім того, ОСОБА_7 21.05.2015 року, приблизно о 12.00 годин, за допомогою раніше підготовлених ключів відкрив вхідні двері та тим самим проник до приміщення квартири АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав майно та вироби із золота та грошові кошти в сумі 10000 гривень, а всього на загальну суму 31040,70 гривень, що належать ОСОБА_16 , з викраденим майном зник, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_15 , 13.06.2015 року, приблизно о 11.00 годин за допомогою раніше підготовлених ключів відкрив вхідні двері квартири АДРЕСА_6 та тим самим проник до її приміщення, звідки таємно, повторно викрав: ноутбук марки «ASUS х54с» вартістю 2749,80 гривень, та ноутбук марки Sоny vaio» вартістю 3199 гривень, що належать ОСОБА_13 , чим заподіяв матеріальну шкоду на загальну суму 5948,50 гривень.

Крім того, ОСОБА_15 , 24.07.2015 року, приблизно о 10.00 годин, за допомогою раніше підготовлених ключів відкрив вхідні двері та тим самим проник до приміщення квартири АДРЕСА_7 , звідки таємно, повторно викрав: ноутбук марки «Lenovo G580» вартістю 3965 гривень, та провідну мишку «Logitech ml00» вартістю 101,40 гривень, що належать ОСОБА_17 , чим заподіяв матеріальну шкоду на загальну суму 4066,40 гривень.

Крім того, ОСОБА_15 , 18.08.2015 року, приблизно о 14.00 годин за допомогою раніше підготовлених ключів відкрив вхідні двері та тим самим проник до приміщення квартири АДРЕСА_8 , звідки таємно, повторно викрав грошові кошти в сумі 2000 гривень, що належать ОСОБА_18 , чим заподіяв матеріальну шкоду.

Крім того, ОСОБА_7 06.02.2015 року, приблизно о 10.00 годин за допомогою раніше підготовлених ключів відкрив вхідні двері, та тим самим проник до приміщення квартири АДРЕСА_9 , звідки таємно, з спальної кімнати викрав: вироби із золота та грошові кошти в сумі 4000 гривень, а всього на загальну суму 21598,75 гривень, чим заподіяв ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім, того, ОСОБА_15 , 06.06.2015 року, приблизно о 10.00 годин за допомогою раніше підготовлених ключів відкрив вхідні двері та тим самим проник до приміщення квартири АДРЕСА_10 , звідки таємно, повторно викрав: вироби із золота, планшет «ASUS» вартістю 2746,8 гривень, та грошові кошти в сумі 12000 гривень, а всього на загальну суму 35594,55 гривень, що належать ОСОБА_19 , чим заподіяв йому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_15 , 30.06.2015 року, приблизно о 11.00 годин за допомогою раніше підготовлених ключів відкрив вхідні двері, та тим самим проник до приміщення квартири АДРЕСА_11 , звідки таємно, повторно вироби із золота та грошові кошти в сумі 300 гривень, всього на загальну суму 6741,65 гривень, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_15 , 19.08.2015 року, приблизно о 10.00 годин за допомогою раніше підготовлених ключів відкрив вхідні двері та тим самим проник до приміщення квартири АДРЕСА_12 , де таємно, повторно викрав ноутбук марки «Samsung R305» вартістю 2375 гривень та наручний годинник «WH-3401» вартістю 1079 гривень, що належать ОСОБА_20 , чим заподіяв матеріальну шкоду на суму 3454 гривні.

Крім того, ОСОБА_7 09.01.2016 року, приблизно о 18.00 годин за допомогою раніше підготовленого ключа відкрив вхідні двері та тим самим проник до приміщення кабінету № 2 будинку АДРЕСА_13 де таємно, викрав ноутбук «Samsug R503», що належить ОСОБА_21 , чим заподіяв матеріальну шкоду на загальну суму 2880 гривень.

Крім того, ОСОБА_15 , 11.01.2016 року, приблизно о 14.00 годин за допомогою раніше підготовленого ключа відкрив вхідні двері та тим самим проник до приміщення квартири АДРЕСА_14 , звідки таємно, повторно викрав ноутбук марки «Lenоvo Z 580», що належать ОСОБА_22 , чим заподіяв матеріальну шкоду на суму 3982,3 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.01.2018 року остаточно визначити покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог, зазначає, що злочини ОСОБА_7 вчинено у 2015, 2016 роках, тобто як до постановлення вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року так і до вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.01.2018 року. Проте суд, при призначенні покарання за сукупністю злочинів не взяв це до уваги та в порушення вимог ст. 70 КК України визначив остаточне покарання лише до вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року, тим самим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Крім того, суд фактично застосував принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, який передбачений ст. 71 КК України та застосовується виключно у випадку призначення покарання за сукупністю вироків.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора області та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити. При цьому пояснив, що фактично в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого.

Обвинувачений в судовому засіданні в режимі відеоконференції та його захисник не заперечували проти задоволення апеляційної скарги першого заступника прокурора області, вважали, що вирок суду необхідно привести у відповідність до закону, а також зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, однак, враховуючи, що про дату, час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України їх неприбуття в судове засідання не є перешкодою для проведення розгляду апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу (п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України).

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 70 КК України, апеляційний суд розцінює їх як обґрунтовані, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначивши покарання за кожен злочин окремо, визначає покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання покарань. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначених норм закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при призначені покарання ОСОБА_7 не дотримано.

Як убачається з вироку, суд усупереч вимог ч. 4 ст. 70 КК України, не призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів, частково приєднав невідбуте покарання, призначене йому вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року, фактично керуючись правилами призначення покарання за сукупністю вироків, передбаченими ст. 71 КК України.

Крім того, злочини за цим вироком ОСОБА_7 вчинено у 2015 та 2016 роках до постановлення як вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року, так і вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.01.2018 року. Однак дані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанцїі та визначено покарання за сукупністю злочинів лише до вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, формально вказавши статтю, не застосував положення закону, який підлягав застосуванню, одночасно, фактично керувався законом, який не підлягав застосуванню.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є належними та обґрунтованими. Водночас вказані порушення не тягнуть за собою скасування вироку та ухвалення нового вироку, як того вимагає прокурор в своїй апеляційній скарзі, та в силу ст. 409 КПК України є підставою для зміни вироку, оскільки в даному випадку не погіршується становище обвинуваченого та таке питання також не порушується в апеляційній скарзі прокурора.

Аналогічна позиція щодо тлумачення та застосування положень ст. 70 та ст. 71 КК України сформована Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 490/4031/15-к.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У зв`язку з цим, виходячи з положень ч. 6 ст. 13, ч. 1 ст. 36 Закону № 1402-VIII та враховуючи вказаний вище висновок, викладений у постанові Верховного Суду, апеляційний суд вважає, що вирок суду стосовно ОСОБА_7 необхідно змінити.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи питання про застосування ст. ст. 4, 5, ч. 5 ст. 72 КК України апеляційний суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання).

Частина п`ята статті 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покараннявід 26 листопада 2015 року (далі - Закон України № 838-VIII) передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк, зокрема, перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
В подальшому Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі Закон України № 2046-VIII), який набрав чинності 21 червня 2017 року, були внесені зміни в ч. 5 ст. 72 КК України, згідно яких строк попереднього ув`язнення зараховується судом у строк покарання з розрахунку день за день.

Вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено в частинах 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчиняв злочини, за які його визнано винуватим, у 2015-2016 роках. Згідно ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.09.2017 року стосовно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та з цього часу останній утримувався в СІЗО №27 м. Харків УДПтСУ в Харківській області до 01 грудня 2017 року включно.

На підставі ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2017 року (т. 5 а.с. 4) в рамках цього кримінального провадження відповідно до п. 12 ст. 537 КПК України ОСОБА_7 етапували із СІЗО №27 м. Харків УДПтСУ в Харківській області до Дніпровської установи виконання покарання №4 для розгляду кримінального провадження. Таким чином, ОСОБА_7 утримувався в Дніпровській установі виконання покарання №4 з 02 грудня 2017 року до 03 жовтня 2018 року включно для участі у судовому розгляді цього кримінального провадження. А з 04 жовтня 2018 року ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ Солонянська виправна колонія (№21) за вироками Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.11.2017 року та Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.01.2018 року.

Таким чином, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 в рамках даного кримінального провадження тривав з 02 грудня 2017 року до 03 жовтня 2018 року включно, тобто під час його перебування в УВП №4 для участі в судовому розгляді кримінального провадження.

Як зазначено в п. 106 згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Отже, з огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне у відповідності до пункту ґ) абзацу четвертого частини п`ятої статті 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати у строк попереднього ув`язнення період перебування ОСОБА_7 , який відбував покарання, в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді даного кримінального провадження, а саме з 02 грудня 2017 року до 03 жовтня 2018 року включно.
Крім того, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, слід зарахувати частково відбуте покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.01.2018 року з 27.09.2017 року до 01.12.2017 року включно.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню (п.1 ч.1 ст. 413 КПК України).

Таким чином, апеляційна скарга першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим:

за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком, за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30січня 2018 року визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зарахувати частково відбуте покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.01.2018 року з 27.09.2017 року до 01.12.2017 року включно.

Строк відбуття покарання відраховувати з 13 вересня 2018 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з 02 грудня 2017 року по 03 жовтня 2018 року включно, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4