Номер провадження 1-кп/243/603/2018
Номер справи 243/5506/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 17 м. Слов`янська Донецької області кримінальне провадження за обвинувальним актом №0000691 від 02.04.2018 року, що надійшов з Військової прокуратури Донецького гарнізону по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Покровськ, Донецької області, громадянину України, українцю, одруженому, маючому на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому: 05.02.2018 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч.4 ст. 407 КК України на підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, -

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
29 листопада 2016 року між солдатом ОСОБА_6 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено «Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» терміном три роки.

В подальшому відповідно до наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України ( по особовому складу ) №12- РС від 24.01.2017 року солдат ОСОБА_6 прибув для подальшого, проходження служби в військову частину де відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2017 року № 44 ОСОБА_6 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 поставлений на всі види забезпечення та призначений виконувати обов`язки за посадою гранатометника 2 десантно - штурмового взводу, 3 десантно- штурмової роти, військової частини НОМЕР_1 з 14.02.2017 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року в Україні оголошено часткову мобілізацію, з огляду на що з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діють умови особливого періоду.

Будучи військовослужбовцем служби за контрактом, солдат ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п.З ст. 24 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу" був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями, а саме: неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Разом з тим, солдат ОСОБА_6 діючи в порушення вимог вище зазначених нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

16 лютого 2018 року солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п.З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу", з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командування та без поважних причин вчинив самовільне залишення базового табору військової частини НОМЕР_1 , що розміщується за адресою: АДРЕСА_3 .

В період часу з 16 лютого 2018 року по 21 березня 2018 року солдат ОСОБА_6 не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби перебував за місцем мешкання: АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду.

21 березня 2018 року солдат ОСОБА_6 добровільно прибув до базового табору військової частини НОМЕР_1 , що розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , таким чином припинивши ухилятися від проходження та виконання обов`язків військової служби.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину визнав у повному обсязі та показав суду, що дійсно скоїв кримінальне правопорушення у час, місці та обставинах, викладених у обвинувальному акті, а саме з 16 лютого 2018 року по 21 березня 2018 року він, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, перебував за місцем свого мешкання АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду.

21 березня 2018 року він добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 , що розташовується в АДРЕСА_3 , таким чином припинивши ухилятися від проходження та виконання обов`язків військової служби. Щиро покаявся та просив суворо не карати.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_6 , повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, суд, переконавшись у добровільності його позиції, роз`яснивши, що у такому випадку учасники кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, з урахуванням вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніхто не оспорює, обмеживши обсяг доказів показами обвинуваченого, без дослідження інших доказів, що стосуються фактичних обставин справи.

Суд, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні доведена, і його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_6 є осудним, раніше судимий, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, посередньо характеризується за місцем мешкання, негативно характеризується за місцем служби, відповідно до довідки КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Покровська» перебуває з 02.04.2018 р. на обліку у лікаря нарколога. На диспансерному обліку у лікаря психіатра не перебуває. Відповідно до доповіді Слов`янського МРВ Філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

Як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. 66 КК України суд враховує з`явлення із зізнанням та щире каяття у вчиненному.

Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України судом враховується рецидив злочину.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства і тому визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 с. 407 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_6 був засуджений вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05.02.2018 року за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання був звільнений з іспитовим строком на 1 рік, інкриміноване за даним вироком кримінальне правопорушення вчинене ним у період часу з 16 лютого по 21 березня 2018 року.

Суд, приймаючи до уваги вказані обставини вважає, що на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_6 за цим вироком, за сукупністю вироків необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05.02.2018 року.

Цивільного позову не заявлено. Процесуальних витрат не має.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.407 ч.4 КК України та призначити покарання в вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати покарання за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05.02.2018 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_6 відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_6 відраховувати з моменту його фактичного затримання і поміщення до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для подальшого направлення для відбуття покарання.

Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_6 і етапування його для відбування ним покарання до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції доручити працівникам Слов`янского відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1