Справа № 154/2725/18 Провадження № 11-сс/802/42/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 січня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000708 щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 січня 2019 року задоволено клопотання прокурора Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою та звернення застави в дохід держави до підозрюваного ОСОБА_7 . Строк дії ухвали про тримання під вартою встановлено в межах терміну досудового розслідування тривалістю 60 (шістдесят) днів, тобто до 15 березня 2019 року включно. Внесену заставу в розмірі 73640 (сімдесят три тисячі шістсот сорок) гривень звернуто в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.
Не погоджуючись з рішенням суду, захисник підозрюваного оскаржує його з мотивів незаконності. Зазначає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про те, що її підзахисним порушено покладені на нього ст.194 КПК України обов`язки. Стверджує, що сторона захисту належним чином не повідомлялася про час та дату розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу у суді першої інстанції. З огляду на наведене просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідача, який виклав суть рішення слідчого судді, захисника та підозрюваного, які пояснили, що ухвала про зміну запобіжного заходу підлягає апеляційному оскарженню і що слідчий суддя правильно зазначив про це у резолютивній частині оскаржуваного рішення, прокурора, який вказав, що дане рішення слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному суді, апеляційний суд доходить висновку, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.3 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтею 309 КПК України передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.
Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 14 листа № 1640/4-12 від 09.11.2012 року «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування», у параграфі 2 глави 26 КПК визначено порядок оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування. Частинами 1, 2 ст. 309 КПК України передбачено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути предметом оскарження в апеляційному порядку на стадії досудового розслідування. Крім цього переліку, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді, постановлені у порядку ч.2 ст.117, ч.7 ст.583, ч.9 ст.584, ч.6 ст.591 КПК. Водночас сторона кримінального провадження має право висловити свою незгоду з ухвалою, можливість оскарження якої не передбачено в КПК, шляхом подання під час підготовчого провадження у суді заперечень проти неї.
Відповідно до вимог ч.1 ст.309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про: відмову у наданні дозволу на затримання; застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні; продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні; застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні; продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні; поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні; продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні; направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні; арешт майна або відмову у ньому; тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність; відсторонення від посади або відмову у ньому; продовження відсторонення від посади; відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування; закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.
Частиною другою вказаної статті передбачено, що під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
При цьому, скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Вказані положення узгоджуються із принципом, визначеним ч.1 ст.1 КПК України, відповідно до вимог якої, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.
Як вбачається з поданої скарги, захисник оскаржує рішення суду про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою та звернення застави в дохід держави до підозрюваного ОСОБА_7 .
Виходячи зі змісту ст.309 КПК України оскарження ухвали слідчого судді щодо про зміну запобіжного заходу не входить до цього переліку.
Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Слід зазначити, що забезпечення права на апеляційне й касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляційну чи касаційну скаргу (постанова Верховного Суду України від 03 березня 2016 року № 5 - 347кс15).
Оскільки захисник ОСОБА_8 оскаржує ухвалу слідчого судді, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у відкритті апеляційного провадження за її скаргою слід відмовити.
Отже, вказівка слідчого судді у резолютивній частині ухвали про можливість її оскарження в апеляційному порядку, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства і є необгрунтованою.
Відмова у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення слідчого судді, окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя.
Вказана позиція висловлена в ухвалах Верховного Суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 08 листопада 2018 року (справа № 642/4744/18, провадження № 51-9672ск18) та від 01 листопада 2018 року (справа №381/820/18, провадження №51-9030ск18).
Також в ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийняття заяви №32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
Таким чином, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 309, 392, ч.4 ст.399 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 січня 2019 року про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою та звернення застави в дохід держави щодо підозрюваного ОСОБА_7 .
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її отримання.

Головуючий

Судді