Справа № 464/5316/18
пр.№ 1-кс/464/3056/18
У Х В А Л А

21 грудня 2018 року м.Львів

Слідчий суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , старшого слідчого з ОВС третього відділу розслідування кримінальних проваджень управління ФР ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_4 , представників володільця майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові клопотання про накладення арешту на майно, -

в с т а н о в и в :

старший слідчий з ОВС третього відділу розслідування кримінальних проваджень управління ФР ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_4 у зв`язку із досудовим розслідуванням кримінального провадження, внесеного 13 серпня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071, звернувся до суду з клопотанням, погодженим із прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , про арешт майна шляхом заборони розпорядження ним, а саме: шампанське «Брют СЯ» в кількості 584 пляшки; шампанське «Шпритц» торгової марки «Ореанда» в кількості 1736 пляшок; шампанське «Півсухе» торгової марки «Ореанда» в кількості 246 пляшок; шампанське «Брют» торгової марки «Ореанда» в кількості 660 пляшок; шампанське «розове» торгової марки «Ореанда» в кількості 47 пляшок; шампанське «Брют Лімітед» торгової марки «Ореанда» в кількості 66 пляшок; вино «Мускат» торгової марки «Ореанда» ємністю 1,5 л в кількості 77 пляшок; горілка «первак домашній», ємністю 0,7 л в кількості 97 пляшок; вино «Сангрія червона» ємністю 0,7 л в кількості 49 пляшок; горілка «Мороша Преміум» 0,75 л в кількості 206 пляшок; вино торгівельної марки «Ореанда» Піно Блок», ємністю 0,75 л в кількості 783 пляшки; вино торгівельної марки «Ореанда» Бянко», ємністю 1 л в кількості 772 пляшки; вино торгівельної марки «Ореанда» Бастардо», ємністю 1,5 л в кількості 1050 пляшок; вино торгівельної марки «Ореанда» Бянко», ємністю 0,5 л в кількості 742 пляшки; вино торгівельної марки «Ореанда» Россо», ємністю 0,5 л в кількості 279 пляшок; вино торгівельної марки «Ореанда» Россо», ємністю 1 л в кількості 689 пляшок; вино торгівельної марки «Ореанда» Піно Грі», ємністю 0,75 л в кількості 1389 пляшок; вино торгівельної марки «Ореанда» Марво», ємністю 0,75 л в кількості 182 пляшки; вино торгівельної марки «Ореанда» Сангрія Біла», ємністю 0,75 л в кількості 42 пляшки; вино торгівельної марки «Ореанда Шардоне», ємністю 0,75 л в кількості 6 пляшок; коньяк «Бренді», ємністю 0,375 л в кількості 487 пляшок.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили задоволити. Зазначили, що накладення арешту на вилучене майно необхідне для отримання можливості встановлення походження, вартості, якості вилученого майна і забезпечення можливості притягнення винних осіб до відповідальності.

Представники володільця майна ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія» в судовому засіданні проти клопотання заперечили. Дали пояснення аналогічні письмовому запереченню.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, представників володільця майна та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного з огляду на таке.

Слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 13.08.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071, за попередньою правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.204, ч.1 ст. 199 КК України.

Відповідно до фабули, внесеної до ЄРДР, щодо злочинів, скоєних за наступних обставин: невстановлені фізичні особи серед яких ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на території Львівської області впродовж 2017-2018 років здійснюють незаконне придбання, зберігання, транспортування, з метою збуту та збут незаконно виготовлених фальсифікованих алкогольних напоїв, маркованих підробленими марками акцизного податку.

Підставою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань слугували матеріали оперативного управляння ГУ ДФС у Львівській області, скеровані в СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області за вих. №841/13-01-21-07.

На виконання доручення слідчого, проведеними слідчими розшуковими діями та заходами працівниками оперативного управління ГУ ДФС у Львівській області встановлено, що ОСОБА_8 працює торговим агентом з продажу алкогольних напоїв ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія» () добре обізнаний на ринку обігу алкогольних напоїв та обслуговує роздрібну торгову мережу з продажу алкоголю на території м. Львова та Львівської області. Під видом офіційних торгових марок горілок «Слава», «Володар», «Столова» (виробництва ЗАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод), «Хортиця» та інших відомих горілчаних брендів, реалізовує незаконно виготовлені алкогольні напої з незаконним використанням підроблених марок акцизного податку для збуту фальсифікованих алкогольних напоїв.

На виконання доручення слідчого, проведеними слідчими розшуковими діями та заходами працівниками оперативного управління ГУ ДФС у Львівській області встановлено, що ОСОБА_8 незаконно виготовлені фальсифіковані алкогольні напої, марковані підробленими марками акцизного податку може зберігати за місцем своєї роботи в складських приміщеннях ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія», за адресою: м.Львів, вул.Поліська, 6.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 18.12.2018 було надано дозвіл на обшук в складських приміщеннях ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія» за адресою: м.Львів, вул. Поліська, 6.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, дозвіл на обшук надавався з метою:

1)відшукання та вилучення незаконно виготовлених підакцизних товарів;

2)відшукання та вилучення незаконно виготовлених спиртовмісних рідин та сировини для виготовлення фальсифікованих алкогольних напоїв;

3)відшукання та вилучення підроблених марок акцизного податку, чорнових записів, документів, які свідчать про постачання фальсифікованої продукції ОСОБА_10 зацікавленим особам за готівкові кошти.

18.12.2018 на підставі ухвали Сихівського районного суду м.Львова в складських приміщеннях ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія» за адресою: м.Львів, вул. Поліська, 6 проведено обшук.

В протоколі обшуку зазначено, що він проводився 18 грудня 2018 року з 9 години 10 хвилин по 21 годину 15 хвилин. Особами, що проводили обшук, було вилучено у ТОВ «УДК» алкогольних виробів (вино, коньяк, вермут, бренді та інш.) на суму близько 1 млн. грн. В протоколі обшуку метою вилучення товару (алкогольних напоїв) вказано «недопущення реалізації алкогольних напоїв з закінченим гарантійним терміном зберігання та ймовірно сумнівної якості».
На підтвердження походження вище переліченої алкогольної продукції директором ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія» ОСОБА_5 надано копії видаткових накладних, копії посвідчень про якість продукції та копії актів про виявлення недоліків. Частина наданих документів про прихід не відповідала найменуванню, кількості виявленої протермінованої алкогольної продукції.

Розглядаючи питання арешту майна, слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до вимог п.18 ст. 3 КПК України слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Тобто, за змістом вказаної норми однією з головних функцій слідчого судді є насамперед здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження під час досудового розслідування.

За положеннями ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб суд, слідчий суддя вирішують питання.

Відповідно до ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 1 ст. 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що :

-існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

-потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

-може бути виконано завдання, для виконання кого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 4 ст. 41 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Стаття 13 Конвенції гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції. Згідно з цією статтею, національний засіб юридичного захисту має бути таким, що дозволяє компетентному національному органу як розглянути «небезпідставну скаргу», подану на підставі Конвенції так і забезпечити відповідну сатисфакцію. Держави наділені певним полем розсуду щодо способу, в який вони забезпечують виконання своїх зобов`язань за цим положенням. («De Souza Ribeiro v. France» п. 78, заява №22689/07, рішення 13.12.2012 року «Байсаков проти України» п. 70, заява №54131/08, рішення 18.02.2010 року).

Викладену у статті 13 Конвенції вимогу щодо «ефективного засобу правового захисту» належить тлумачити як таку, що має на увазі настільки ефективний засіб захисту, наскільки це можливо з огляду на притаманні конкретному контексту обмеження можливостей для оскарження. ( «Klass and Others v/ Germany», п. 69).

У змісті статті 13 Конвенції не існує будь-яких обмежень для застосування до будь-якого з аспектів «права на судовий розгляд», зафіксованого в пункті 1 статті 6 Конвенції. («Kudla v. Poland» (GC) п.151)

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає; «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципами міжнародного права».

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали клопотання вважаю клопотання таким, що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

З часу внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (13.08.18р.) у даному кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст.204, ч.1 ст.199 КК України органами досудового розслідування нікому не була пред`явлена підозра, та не допитано жодного разу власника майна.

Відповідно до наданих матеріалів ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія» її посадові особи не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

До клопотання не надано доказів, які вказують на будь-яку причетність ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія» до вчинення кримінальних правопорушень.

Доданий до клопотання витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000071 від 13 серпня 2018 року не містить відповідних відомостей.

В єдиний реєстр досудових розслідувань внесено відомості щодо невстановлених фізичних осіб серед яких ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а не до юридичної особи ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія» чи її посадових осіб.

Алкогольна продукція, вилучена органом досудового розслідування, не відповідає жодній з цілей, визначених в ухвалі слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 18.12.2018.

Відшукання та вилучення алкогольних напоїв, на які сплив гарантійний термін зберігання, не було визначено слідчим суддею, як окрема мета обшуку, а право на вилучення таких напоїв судом не було надано.

З матеріалів вбачається, що алкогольна продукція, на яку слідчий клопоче накласти арешт, не має жодного відношення до кримінального провадження, в межах якого проводився обшук.

Між тим слідчий покликається на те, що вилучене майно є предметом зазначених кримінальних правопорушень.

З цим суд погодитися не може, оскільки відповідно до згаданої кваліфікації дій та даних ЄРДР предметом зазначених кримінальних правопорушень мали би бути незаконно виготовлені фальсифіковані алкогольні напої, марковані підробленими марками акцизного податку.

В той же час з наданих матеріалів вбачається, що вилучені слідчім алкогольні напої до фальсифікованих алкогольних напоїв, маркованих підробленими марками акцизного податку не відносяться, а є товарами, які поступають ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія» від офіційних виробників, тобто вилучені слідчим алкогольні напої є легальним товаром.

Таким чином, твердження слідчого про те, що вилучено майно є предметом зазначених кримінальних правопорушень, суд вважає надуманим, таким , що не відповідає дійсності.

Доказів про те, що вилучені алкогольні напої, що реалізує ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія», марковані не у спосіб, встановлений чинним законодавством, суду також не надано. Ніяких претензій до марок акцизного податку на вилучених товарах працівниками ГУ ДФС у Львівській області не висловлено.

Вказана продукція не вилучена законом з обігу, а наявність її на складі не свідчить про порушення будь-чиїх прав та/або про порушення ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія» Товариством з обмеженою відповідальністю будь-якого Закону.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

При цьому, не зважаючи на те, що надані матеріали провадження містять постанову слідчого про визнання вказаного у клопотанні майна речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000071 від 13 серпня 2018 року, слідчим, прокурором під час розгляду справи належним чином не доведено відповідність арештованого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає зазначеним критеріям.

На переконання суду вказане процесуальне рішення органу досудового розслідування є передчасним, належним чином необґрунтованим та немотивованим, винесеним без належного врахування обставин вчинення зазначених кримінальних правопорушень.

Слідчий в клопотанні покликається на ч.2 ст.170 КПК України, зазначаючи, що метою арешту майна є збереження його як речового доказу.

Проте відповідних доказів не надав, та не довів в судовому засіданні можливість використання, вилученого майна, яке належать на праві власності ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія», як доказу саме у кримінальному провадженні №0000071 від 13 серпня 2018 року. Оскільки майно, яке зазначене в клопотанні слідчого, на думку слідчого судді, не є матеріальним об`єктом, чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, в клопотанні слідчий покликається на необхідність арешту вилученого майна задля можливості встановлення його походження, вартості, якості і забезпечення можливості притягнення винних осіб до відповідальності.

Щодо цієї мети арешту майна, то на переконання слідчого судді встановлення походження, вартості, якості в даному випадку не відноситься до завдання органу досудового слідства. Оскільки реалізація державної політики у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів та контроль за цими показниками покладено законом на Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 661), а не на зазначений орган.

Крім того, слідчим, прокурором не спростовано доводів власника майна стосовно застосування в процесуальних документах побутового формулювання мети вилучення та арешту майна «ймовірно сумнівної якості».
Слідчим не надано суду доказів щодо «сумнівної якості» вилученого товару, не зазначено жодної із ознак, що дають підставу вважати якість вилучених напоїв сумнівною, що дає в свою чергу підстави вважати вказані формулювання мети вилучення як припущення слідчого.
Суд приймає до уваги з цього приводу покликання власника майна на п. 13 Національного стандарту України ДСТУ 4800:2007 «Шампанське України», де зазначається, що гарантійний термін зберігання є мінімальним терміном, протягом якого виробник несе відповідальність за невідповідність показників якості продукції нормативним вимогам, і не є терміном придатності шампанського України до споживання. Така сама норма міститься і в ст.5 Закону України «Про виноград та виноградне вино» стосовно виноробної продукції (в т.ч. коньяків).

Слідчим не наведено належного обґрунтування необхідності арешту майна, співрозмірності права власності із завданням кримінального провадження та не зазначено наслідки арешту майна для інших осіб.

Слідчим не доведено можливість спеціальної конфіскації вилученого майна, та отримання ТОВ «Українська Дистрибуційна Компанія» неправомірної вигоди.

В матеріалах клопотання відсутні достатні та переконливі докази, що майно може бути певним чином приховано, знищено, зіпсовано, передано чи відчужено.

Враховуючи викладене, не вбачаю перешкод у досягненні мети кримінального провадження без додаткового вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки слідчим вже визнано зазначені у клопотанні товари речовими доказами, визначено місце їх зберігання на ліцензованому підприємстві, тому він має до них вільний доступ для використання під час проведення слідчих дій, в тому числі і проведення експертних досліджень.

Отже, з огляду на зазначені обставини, враховуючи недоведеність відповідності арештованого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, те, що вилучене майно не може бути доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки не є предметом кримінального провадження, в межах якого проводився обшук, що відсутні обґрунтовані підстави вважати, що ТОВ «УДК» або його посадовими особами скоєно злочини.

На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого є необґрунтованим, а наведені в клопотанні обставини свідчать про відсутність підстав, передбачених ст. 170 КК України для накладення арешту, іншої мети ініціатором клопотання не зазначено та не доведено доданими до клопотання матеріалами. З огляду на це слідчий суддя вважає, що підстави накладення арешту відсутні.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

в задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС третього відділу розслідування кримінальних проваджень управління ФР ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1