Постанова
Іменем України

04 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 761/5688/15-к
провадження № 51-7478 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011155, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гірське Луганської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року ОСОБА_6 визнано не винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасовано та визнано ОСОБА_6 винуватим і засуджено: за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.; за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.
Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
За обставин, встановлених апеляційним судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 , визнано винуватими та засуджено за те, що він, з березня 2009 року по січень 2014 року проживав зі ОСОБА_7 спільним життям. Потерпіла ОСОБА_7 користувалась належним їй на праві приватної власності автомобілем марки «NissanAlmera» д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який був придбаний нею за власні грошові кошти 24 вересня 2013 року.
В січні 2014 року відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 погіршились і вони припинили проживати спільним життям.
У вересні 2014 року в ОСОБА_6 виник умисел на незаконне заволодіння вищезазначеним автомобілем, який належить ОСОБА_7 , шляхом перереєстрації його на своє ім`я. З метою отримання фіктивної довіреності про розпорядження транспортним засобом, без згоди ОСОБА_7 , ОСОБА_6 надав приватному нотаріусу Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_8 , копію паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_7
17 вересня 2014 року на підставі наданих ОСОБА_6 копій документів невстановлена слідством особа в м. Острог Рівненської області підробила підпис ОСОБА_7 у довіреності від імені останньої на користь ОСОБА_6 щодо керування та розпорядження автомобілем марки «NissanAlmera», який належить ОСОБА_7 , що підтверджується висновками почеркознавчих експертиз № 1616 від 29 листопада 2014 року та № 138 від 29 січня 2015 року. Після вчинення даної нотаріальної дії приватний нотаріус ОСОБА_8 вніс відомості про вчинення нотаріальної дії до Єдиного реєстру довіреностей Державної реєстраційної служби Міністерства юстиції України, а також здійснив нотаріальні дії в журналі реєстрації нотаріальних дій.
24 вересня 2014 року ОСОБА_6 з метою незаконного заволодіння автомобілем марки «NissanAlmera», який належить ОСОБА_7 , шляхом перереєстрації його на своє ім`я, надав підроблену довіреність до Центру ДАЇ № 12 в м. Києві по вул. Новокостянтинівській, 8а і в цей же день було перереєстровано на ім`я ОСОБА_6 з видачою державних номерних знаків НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Крім того, з метою заволодіння вищезазначеним транспортним засобом, ОСОБА_6 11 жовтня 2014 року, близько 16.00 год. прибувши за адресою проживання ОСОБА_7 , намагався за допомогою автомобіль-евакуатора перевезти автомобіль «Nissan Almera» в інше місце, проте не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин що не залежали від його волі, оскільки вказані дії були помічені ОСОБА_7 , яка викликала працівників поліції
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить змінити вирок Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2018 рокуу зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України покарання на підставі статей 49, 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, виключити посилання на призначення останньому покарання на підставі ст. 70 КК України та вважати його засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Зазначає, що на час апеляційного розгляду закінчилися передбачені ст. 49 КК України строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на що не звернув уваги апеляційний суд і не звільнив останнього від покарання за вказані злочини, з урахуванням відсутності згоди обвинуваченого на закриття справи з нереабілітуючих підстав.

Під час касаційного розгляду прокурор підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 під час касаційного розгляду підтримав касаційну скаргу прокурора та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК Українипідставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діянь за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Згідно зі статтями 50, 65 ККУкраїни особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, небезпечності та даним про особу винного.
На думку колегії суддів, призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання є обґрунтованим, законним, справедливим та сприятиме перевихованню і попередженню вчинення ним нових злочинів.

Доводи прокурора про те, що на час апеляційного розгляду кримінального провадження закінчилися, встановлені ст. 49 КК України, строки притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України є обґрунтованими.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні ним, у вересні 2014 року, кримінальних правопорушень, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Злочини, передбачені ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Згідно з ч. 5 ст. 74 КК особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.
Однак, при розгляді кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що з часу вчинення ОСОБА_6 злочинів і на час ухвалення вироку апеляційним судом (12 червня 2018 року) сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України за злочини, передбачені ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Крім того, Суд зауважує, що під час звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України необхідна згода обвинуваченого на це, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК.
Таким чином, згідно з положеннями ч. 5 ст. 74 КК України, ОСОБА_6 підлягає звільненню від відбування призначених покарань на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, слід задовольнити.
Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити.
Вирок Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 змінити.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Виключити рішення про застосування ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3