УХВАЛА
21 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 200/20048/16-к
провадження № 13-63кс18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачаОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду кримінального провадження № 0004885 щодо засудженого ОСОБА_17 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_18 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року, та

ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскаржених судових рішень
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року ОСОБА_17 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 26 липня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_17 змінив, виключив з його резолютивної частини вказівку про відбування покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу. В іншій частині вирок залишив без змін.
Так, судом установлено, що ОСОБА_17 у невстановлений слідством час, у невстановленої слідством особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебував за адресою: вул. Короленка, 49, м. Дніпро, мав умисел на придбання та зберігання бойових припасів і вибухових речовин, не маючи передбаченого законом дозволу, придбав бойові припаси та вибухові речовини, а саме:
- 120 патронів у паперовій упаковці з маркуванням «7.62 ПС ГС 120 шт. ОБР. 43» калібру 7,62 мм, що виготовлені промисловим способом, належать до категорії бойових припасів, придатних до стрільби;
- 1200 патронів з маркуванням на упаковці «7.62 ПС ГС 120 шт. ОБР. 43» калібру 7,62 мм, що виготовлені промисловим способом і належать до категорії бойових припасів, придатних до стрільби;
- три споряджені корпуси реактивної протитанкової гранати РПГ-18, два споряджені корпуси реактивної протитанкової гранати РПГ-26, три споряджені корпуси реактивної протитанкової гранати РПГ-22, 20 уніфікованих запалів ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ-2 для гранат, 20 уніфікованих запалів ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ-2 для гранат, 20 уніфікованих запалів ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ-2 для гранат, що належать до категорії боєприпасів і виготовлені промисловим способом;
- 20 споряджених корпусів ручних осколкових, наступальних гранат РГД-5, 20 корпусів ручних осколкових гранат Ф-1, що належать до категорії вибухових речовин і виготовлені промисловим способом;
- 723 автоматні патрони зразка 1974 року калібру 5,45 мм у металевому ящику з маркуванням «7.62 ЛПС ГШ Б51-72-10, ВТ22/71 10, 440 шт», що виготовлені промисловим способом і належать до категорії бойових припасів, придатних до стрільби;
- один гвинтівочний патрон калібру 7,62 мм з маркуванням 188х75 та чотири такого ж калібру з маркуванням 188х64, виготовлені промисловим способом і належать до категорії бойових припасів, придатних до стрільби;
- 600 автоматних патронів зразка 1974 року калібру 5,45 мм, що виготовлені промисловим способом і належать до категорії бойових припасів, придатних до стрільби;
- 700 військових патронів зразка 1943 року калібру 7,62 мм у металевому цинку з маркуванням «7.62 ПС ГС обр. 43, Ш13-67270 ВУФЛ 57/66Т, 700 шт», що виготовлені промисловим способом і належать до категорії бойових припасів, придатних до стрільби.
ОСОБА_17 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, помістив вищевказані бойові припаси та вибухові речовини до свого гаража за адресою: АДРЕСА_1 .

28 вересня 2016 року у невстановлений час ОСОБА_17 перебував за вказаною адресою, реалізуючи раптово виниклий умисел на збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу незаконно збув особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, споряджену реактивну протитанкову гранату РПГ-22, що належить до категорії бойових припасів та виготовлена промисловим способом.
Того ж дня під час обшуку на території будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , в гаражному приміщенні, яким користується ОСОБА_17 , працівниками поліції було виявлено та вилучено зазначені бойові припаси та вибухові речовини.

Зміст вимог касаційної скарги й узагальнені доводи
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_18 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_17 та просить закрити кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. На обґрунтування цього захисник зазначає, що ч. 1 ст. 263 КК України є бланкетною нормою, яка відсилає до закону, що повинен визначати дозвільний порядок цивільного обігу вогнепальної зброї та боєприпасів, однак місцевим судом залишено поза увагою, що такий закон в Україні відсутній. Також захисник вказує на те, що апеляційний суд на ці порушення уваги не звернув і теж допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки в діях ОСОБА_17 відсутній як об`єкт, так і об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Окрім цього, захисник подав до суду касаційної інстанції клопотання про передачу кримінального провадження щодо ОСОБА_17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду. На його думку, зазначене кримінальне провадження містить виключну правову проблему і така передача необхідна для розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики. Захисник вважає правовий висновок, викладений у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верхового Суду від 31 травня 2018 року (справа № 127/27182/15-к), помилковим, таким, що не відповідає Конституції України, законам України, правовим позиціям Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини. Захисник вказує, що Інструкція про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затверджена наказом МВС України від 21 серпня 1998 року № 622, є підзаконним нормативним актом і не може охоплюватися поняттям «закон».
Мотиви передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду
Ухвалою від 1 листопада 2018 року колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду на підставі частини 5 статті 434-1 КПК України передала кримінальне провадження щодо ОСОБА_17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
З огляду на викладене у клопотанні захисника засудженого, колегія суддів зазначає, що виключна правова проблема в даному випадку полягає в необхідності розвитку права в Україні та підтвердження принципу nulla poenasine lege, за яким ніхто не може бути покараний за порушення чогось, що не є заборонене законом, і який у демократичних державах закладений в основу принципу верховенства права. Йдеться про те, чи може бути особа притягнута до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, без наявності закону, який передбачає видачу дозволів на носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв.
На думку колегії суддів, вирішення цієї проблеми матиме визначальне значення для формування єдиної судової практики щодо застосування ч. 1 ст. 263 КК України, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає існування виключної правової проблеми правозастосування ч. 1 ст. 263 КК України, яка пов`язана з необхідністю вирішення загального питання, що стосується законодавчої техніки побудови диспозиції цієї норми та формулювання фундаментальних підходів щодо тлумачення та застосування ч. 1 ст. 263 КК України.
Позиція Великої Палати Верховного Суду
Відповідно до частини 4 статті 434-2 КПК України суд в ухвалі про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду повинен викласти обґрунтування підстав, визначених частиною 5 статті 434-1 КПК України.
При передачі справ як таких, що містять виключну правову проблему, на розгляд Великої Палати Верховного Суду, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) та неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики.
Велика Палата Верховного Суду вважає висновки Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду про наявність цих підстав недостатньо обґрунтованими з огляду на те, щокасаційний суд не вказує, в чому саме полягає правова проблема при застосуванні норм права, тобто не описує неповноти, суперечливості, неефективності правового регулювання тощо.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду не наводить прикладів із судової практики, які б підтвердили наявність протилежних і суперечливих судових рішень у кримінальних провадженнях про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 263 КК України та не розкриває процесуального та матеріального аспектів виключності правової проблеми у цій справі.
Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що касаційним судом уже було висловлено правову позицію щодо складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Ця правова позиція міститься у постанові від 31 травня 2018 року, прийнятій колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Судуза результатом розгляду справи № 127/27182/15-к (провадження № 51-3305км18). Інших правових позицій щодо означеного питання судом касаційної інстанції прийнято не було.
Незгода однієї зі сторін кримінального провадження з висновком щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів, не є достатньою підставою для її передачі колегією суддів з іншої палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини 5 статті 434-1 КПК України.
Колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду не наведено судових рішень, які б свідчили про те, що судами було сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ у подібних правовідносинах.
Окрім цього, кримінальним процесуальним законодавством передбачено положення про те, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати (частина 2 статті 434-1 КПК України).
Згідно з частиною 6 статті 434 - 2 КПК України, якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі кримінального провадження на її розгляд, таке кримінальне провадження повертається відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для подальшого розгляду, про що постановляється ухвала.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для прийняття цієї справи до розгляду та повертає її колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 434-1 434-2 КПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:
кримінальне провадження № 0004885 щодо засудженого ОСОБА_17 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_18 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року повернути відповідній колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду для розгляду.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_10
ОСОБА_3 ОСОБА_11
ОСОБА_4 ОСОБА_12
ОСОБА_5 ОСОБА_13
ОСОБА_6 ОСОБА_14
ОСОБА_8 ОСОБА_15
ОСОБА_7 ОСОБА_16
ОСОБА_9