Справа № 199/8972/18
ВИРОК
іменем України

2019 року травня місяця 08 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0002017 від 07.11.2018, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Черніговка, Приморського краю, Російської Федерації, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх та непрацездатних осіб не маючого, не працюючого, не зареєстрованого, проживаючого у будинку АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 31.10.2011 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- 13.03.2012 Голосіївським районним судом м. Києва за ч.3 ст.185, ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро дане кримінальне провадження,

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняту та погашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин проти власності.
Так, 06.11.2018, близько 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , прибув до комунального закладу Дніпропетровська міська клінічна лікарня №9» Дніпропетровської обласної ради», що розташована за адресою: м. Дніпро, проспект Мануйлівський 29, до ендокринологічного відділення, яке розташовано на 2 - му поверсі вказаної лікарні. Перебуваючи у ендокринологічному відділенні, ОСОБА_3 пройшов до палати №3, в якій знаходився потерпілий ОСОБА_5 , де побачив на вішалці для одягу чоловічу шкіряну сумку чорного кольору. В цей момент, у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. Реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, ОСОБА_3 скориставшись тим, що ОСОБА_5 не звернув на нього жодної уваги, усвідомлюючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а отже вони є таємними, підійшов до вішалки, яка знаходилась в палаті №3, ендокринологічного відділення, звідки викрав шкіряну сумку чорного кольору, в якій знаходились ключі, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_5 та грошові кошти в сумі 2250 гривень (для потерпілого сумка, ключі та водійське посвідчення матеріальної цінності не становлять).
Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_3 вийшов з палати №3, ендокринологічного відділення комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №9» Дніпропетровської обласної ради», що розташована за адресою: м. Дніпро, пр. Мануйліський 29, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки, на суму 2 250.00 гривень.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 у суді.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, визнав повністю і у вчиненому розкаявся, не оспорюючи фактичні обставини справи, підтвердив обставини про час і місце вчиненого кримінального правопорушення і пояснив, що він дійсно, 06.11.2018, близько 13 годині 00 хвилин, зайшов до лікарні №9 у м. Дніпро, проспект Мануйлівський 29, до ендокринологічного відділення, яке розташовано на 2 - му поверсі цієї лікарні. Далі він пройшов до палати №3, в якій знаходився невідомий йому чоловік, який не звернув на нього увагу. Він побачив на вішалці для одягу чоловічу шкіряну сумку чорного кольору, підійшов до вішалки, та викрав шкіряну сумку чорного кольору, в якій знаходились ключі, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_5 та грошові кошти в сумі 2250 гривень, після чого з місця вчинення злочину він втік, але неподалік був затриманий і всі викрадені речі повернуті потерпілому ОСОБА_5 .
Просив суд суворо не карати, врахувати щиросерде каяття.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, окрім визнання ним своєї вини, письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.
Так, 06.11.2018 до правоохоронних органів із заявою про вчинене кримінальне правопорушення звернувся ОСОБА_5 , який просив вжити заходи до невідомой особи, яка 06.11.2018 близько 14.00 години із палати №3 ендокринологічного відділення лікарні №9 здійснила крадіжку його особистих речей, а саме сумку чорного кольору в якій знаходились паспорт громадянина України, водійські права на його ім`я, ключі, та грошові кошти в сумі 2 250.00 гривень.
Під час проведення огляду 06.11.2018, оглядалося приміщення другого поверху лікарні №9 ендокринологічне відділення, де в присутності двох понятих ОСОБА_3 добровільно надав для огляду сумку чорного кольору із шкіри, в даній сумці наявні 2 відділення. В сумці знаходяться грошові кошти в сумі 2250.00 гривень, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , дві зв`язки ключів.
Як свідчить розписка ОСОБА_5 від 06.11.2018, він того ж дня отримав від працівників поліції сумку чорного кольору, паспорт та водійське посвідчення на свої ім`я, а також грошові кошти в сумі 2250.00 гривень.
Під час проведення 16.11.2018 слідчого експерименту, ОСОБА_3 у присутності понятих, детально вказав на обставини вчинення ним кримінального правопорушення, а саме те, як він 06.11.2018 перебуваючи у палаті №3 ендокринологічного відділення лікарні №9 таємно здійснив крадіжку сумки чорного кольору.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаного в суді обвинуваченого у суду немає, оскільки ОСОБА_3 суду пояснив, що він добре розумів протиправність своїх дій, як і добре розумів їх наслідки.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як такі, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Суд відносить визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, та каяття обвинуваченого до обставин, що пом`якшують покарання, оскільки вій визнав свою вину, проявив дійове каяття, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

5.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до середньої тяжкості злочинів, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, будучи судимим за вчинення злочинів проти власності вчинив новий корисливий злочин, не працює, на утриманні неповнолітніх і непрацездатних осіб не має, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, за місцем проживання скарг не надходило.

Так, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора і потерпілого, обвинуваченого, який просив суд суворо не карати, також суд враховує наявність обставин що пом`якшують та відсутність обставин що обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді арешту в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України.

При цьому суд, вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , можливо виключно в умовах ізоляції від суспільства.

Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Призначення ж покарання із застосуванням вимог ст.ст. 75,76 КК України, враховуючи особу ОСОБА_3 , буде суперечить вимогам ст.65 КК України та не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо.
Призначення ж більш суворого виду покарання не буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного, при цьому суд враховує і відсутність моральних та матеріальних претензій з боку потерпілого ОСОБА_5 та повне повернення викраденого майна.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 - до набрання вироком законної сили залишити колишній тримання під вартою.
У даному кримінальному провадженні процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання у виді арешту обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з 26.04.2019 тобто, з дня постановлення ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про обрання запобіжного заходу.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити колишній тримання під вартою.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 -Почтовик

08.05.2019