Справа № 396/2129/17
Провадження № 1-кп/396/52/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.12.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, народився в м. Кіровограді(Кропивницький) Кіровоградської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , тимчасово проживав в АДРЕСА_2 , освіта середня спеціальна, на утриманні малолітніх, неповнолітніх та осіб похилого віку не має, раніше судимий: 23.03.2017 року Ленінським районним судом м.Кіровограда за ч.4 ст. 407 КК України до призначеного узгодженого покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,-
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
Обвинувачений ОСОБА_3 10 листопада 2017 року вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом.
Кримінальне правопорушення було вчинено за наступних обставинах.
10 листопада 2017 року, близько 22 години, обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння прибув до свого знайомого-потерпілого ОСОБА_7 , жителя АДРЕСА_3 .
Перебуваючи на території подвір`я вказаного домоволодіння обвинувачений ОСОБА_8 попрохав в потерпілого ОСОБА_9 дати йому мотоцикл марки VIPER моделі ZS 150-J номер шасі НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_2 , чорного кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 з метою придбання продуктів харчування та спиртних напоїв в магазині, запевнивши останнього, що поверне транспортний засіб в найкоротший термін.
Потерпілий ОСОБА_7 добровільно передав останньому належний йому на праві користуванні мотоцикл марки VIPER моделі ZS 150-J номер шасі НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_4 , чорного кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . Отримавши вище вказаний мотоцикл обвинувачений ОСОБА_3 вирушив в напрямку магазину «Файно маркет», що розташований по вул. Собрній в м. Новоукраїнка Кіровоградської області. Прибувши до вказаного магазину ОСОБА_3 помітив, шо вказаний магазин зачинений.
Перебуваючи біля вказаного магазину в обвинуваченого ОСОБА_3 виник раптовий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме мотоциклом марки VIPER моделі ZS 150-J номер шасі НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_4 чорного кольору, який фактично перебуває у користуванні в ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном обвинувачений ОСОБА_3 вирішив не повертати вище вказаний мотоцикл ОСОБА_7 та в подальшому розпорядився ним як своїм власним, а саме збув необізнаному в його злочинних діяннях ОСОБА_10 за грошові кошти в сумі 700 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у пред`явленому обвинуваченн частково, пояснивши, що 10 листопада 2017 року, в вечірній час він приїхав до свого знайомого ОСОБА_7 попрохав в останнього дати йому мотоцикл поїхати в магазин. Взявши мотоцикл він поїхав до магазину «Файно маркет», що розташований по вул. Соборній в м. Новоукраїнка. Після чого він поїхав до сусіднього села де пробув тривалий час -7 днів, і лише потім продав мотоцикл ОСОБА_10 за 700 грн. До пояснень додав, що відшкодував потерпілому за заподіяну шкоду 1000 грн. при домовленості 2000 грн. У скоєному щиро розкаюється та підтримує позицію захисника.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_3 перебував в дружніх відносинах. 10 листопада 2017 року, вони разом розпивали спиртні напої. Дав мотоцикл ОСОБА_3 на прохання останнього поїхати до магазину, при цьому спочатку запропонував легковий автомобіль, але останній наполіг на мотоциклі, проте протягом 10 днів ОСОБА_11 мотоцикл йому не повертав і до цього часу не повернутий. Засобів зв`язку в нього з ОСОБА_12 не було, а потім він дізнався від знайомого ОСОБА_13 , що ОСОБА_11 продав його мотоцикл, та лише після чого написав заяву до поліції та повідомим про даний випадок батькам останнього. Чому ОСОБА_3 так вчинив не розуміє. Батько ОСОБА_3 відшкодував йому лише 1000 грн. при домовленності 2000 грн.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що вважає, що дії його підзахисного не вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 289 КК України та вбачає в його діях шахрайство, тобто кваліфікацію дій, які підпадають під ч.1 ст. 190 КК України, просить за ч.1 ст. 190 КК України виправдувати. Просив суд при винесенні вироку врахувати дані обставини відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , також врахувати пом`якшуючі обставини справи - щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину обвинуваченим, а також особу обвинуваченого.
За згодою учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з врахуванням свідчень обвинуваченого, потерпілого, спочатку судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом було роз`яснено обвинуваченому, учасникам провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Але після з`ясування позиції сторони захисту, суд ухвалив повно та всебічно дослідити всі зібрані у справі докази на підтвердження вини обвинуваченого, а саме:
- заявою ОСОБА_7 від 20.11.2017 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_14 , який 10.11.2017 року зловживаючи його довірою незаконно заволодів його транспортним засобом, а саме мотоциклом ВАЙПЕР чорного кольру, д.н.з. НОМЕР_4 (а.п. 117);
- протоколом огляду місця події від 20.11.2017 року, з фототаблицями, відповідно до якого місцем огляду є територія складських приміщень по АДРЕСА_4 , в ході огляду ОСОБА_10 видав працівникам поліції мотоцикл VIPER чорного кольору, моделі ZS 150-J номер шасі LTZPCKLL0D1000683 реєстраційний номер НОМЕР_4 , рік випуску 2013, зі слів останнього транспортний засіб він придбав в особи на ім`я ОСОБА_15 (а.п.118-122);
- постановою про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження мотоцикл VIPER чорного кольору, моделі ZS 150-J номер шасі НОМЕР_1 , який передано на зберігання на території Новоукраїнського ВП ГУПН, до вирішення справи (а.п.129);
- постановою про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 на мотоцикл VIPER чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , яке передано на зберігання до камери речових доказів Новоукраїнського ВП ГУПН, до вирішення справи (а.п.130);
- протоколом проведення слідчого експеременту від 21.11.2017 року, з лазерним диском, відповідно до якого ОСОБА_3 розповів про обставини заволодіння мотоциклом VIPER чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_4 та його продаж (а.п.144);
Докази, покладені судом в обгрунтування вироку, отримані у відповідності до діючих процесуальних правил.
Відповідно п.15 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року, незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.
Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Норми, передбачені статтями 289 - "незаконне заволодіння транспортним засобом" та 190 КК -"шахрайство" у разі встановлення факту заволодіння транспортним засобом співвідносяться як спеціальна і загальна. Згідно з правилами кваліфікації злочинів, якщо діяння, вчинене винною особою, одночасно підпадає під ознаки двох чи більше кримінально-правових норм, має місце конкуренція останніх. Завжди повинна застосовуватися та норма, яка охоплює з найбільшою повнотою всі фактичні ознаки вчиненого діяння. Вона має перевагу перед нормою, яка передбачає лише частину того, що вчинив обвинувачений.
Отже, за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, у тому числі шляхом обману або зловживання довірою потерпілої особи, законодавець передбачив спеціальну норму кримінального закону статтю 289 КК, яка має перевагу над загальною нормою кримінального закону статтею 190 КК, а томусуд вважає належить застосувати спеціальну норму кримінального закону, а не загальну, як просить сторона захисту.
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення, правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєному кримінальному правопорушенні, крім його показів, пояснеь потерпілого, підтверджується іншими перевіреними в судовому засіданні доказами, які суд визнає правдивими, достовірними і ні одна сторона не поставила їх у сумнів під час судового розгляду, тому і у суду немає жодної підстави, ставити їх під сумнів.
При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, згідно із ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, обставини вчинення, мету та мотив вчинення злочину, наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, стан здоров`я, умови життя та ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення скоєно злочин середньої тяжкості.
Обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.
Обставиною, яка обтяжують покарання, суд визнає вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Особу винного - обвинувачений ОСОБА_3 , який за місцем проживання характеризується посередньо, до сусідів відноситься з повагою, ввічливий (а.п.157), не одружений, утриманців не має, відповідно посвідчення серії НОМЕР_6 виданого 19.08.2015 року, являється учасником бойових дій АТО, відповідно довідок військово-лікарської комісії, під час служби отримав два поранення, зі сліі був нагороджений орденом «за мужність», але доказів стороною захисту за весь час розгляду справи не надано та представлено, офіційно не працює, працює вантажником на овочевому ринку в м. Кропивницькому неофіційно, раніше судимий: 23.03.2017 року Ленінським районним судом м.Кіровограда за ч.4 ст. 407 КК України до призначеного узгодженого покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На час час вчинення обвинуваченим злочину передбаченого ч.1 ст. 289 КК України 10.11.2017 року, судимість в установленому законом порядку була не знята та не погашена. Згідно досудової доповіді та висновку Фортечного РС Кропивницького МВ з питань пробації (а.п. 57-58), щодо вчинення правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 , вважають, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення волі та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб.)
Відповідно до абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Стаття 69 КК України визначає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті)Особливої частини цього Кодексу.
Стаття 69 КК України, визначає такі підстави, які можуть обумовити призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом: 1) наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) тяжкість вчиненого злочину; 3) урахування особи винного, що передбачає урахування суб`єктивних ознак, які знижують ступінь суспільної небезпеки особи винного.
Судом не встановлено наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим ОСОБА_3 , а тому підстави застосування ст. 69 КК України відсутні.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням всіх пом`якшуючих обставин, обтяжуючих обставин, суд вважає, так як обвинувачений ОСОБА_3 являється учасником бойових дій, не має постійного місця роботи, тому враховуючи відсутність постійного доходу, більш м`які покарання, як штраф, арешт не можуть бути призначенні до особи яка не працює, призначивши покарання у вигляді обмеження волі, в межах санкції передбаченої статтею.
З урахуванням встановлених обставин справи, тяжкості вчиненого злочину, розмір завданої шкоди від злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію потерпілого та враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, а також врахувавши дані про особу винуватого і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінку засудженого за період кримінально-процесуального провадження, чим фактично досягнута мета покарання, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення, тобто, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання із випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю 1 рік, із покладенням на нього обов`язків, згідно ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
При цьому суд вважає, що саме таке покарання, призначене судом обвинуваченому ОСОБА_3 буде найбільш відповідати принципам та цілям призначення покарання і буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Процесуальні витрати за залучення судово-товарознавчої експертизи, які складають 100 грн. 00 коп. підлягають стягненню на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_3 .
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Речові докази після набрання вироком законної сили: мотоцикл марки VIPER моделі ZS 150-J номер шасі НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_4 , чорного кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на мотоцикл марки VIPER моделі ZS 150-J номер шасі НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_4 , які знаходяться в камері зберігання Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області, повернути потерпілому ОСОБА_7 .
Захід забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого не обирався, підстав для обрання до набрання вироком законної сили, суд не вбачає, так як прийшов до висновку про призначення покарання у виді обмеження волі.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 289 КК України і призначити йому покарання за ч.1 ст. 289 КК України у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.
В силу ст. 75 КК України звільнити його від відбуття покарання з випробовуванням і встановити іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
У відповідності до ст. 76 ч.1 п. 1.2 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 100 (сто) грн. 00 коп.
Речові докази після набрання вироком законної сили: мотоцикл марки VIPER моделі ZS 150-J номер шасі НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_4 , чорного кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на мотоцикл марки VIPER моделі ZS 150-J номер шасі НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_4 , які знаходяться в камері зберігання Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області, повернути потерпілому ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1