Справа № 216/433/17
Провадження № 1-кп/216/74/19

ВИРОК
іменем України
21 лютого 2019 року м. Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
05.10.2009 Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ч.1 ст.190 КК України до 40 годин громадських робіт;
22.07.2010 Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст. 389, ч.2 ст.190, 70 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбуте покарання по вироку Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 05.10.2009 р. та остаточно призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців 3 днів обмеження волі;
24.07.2012 Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.190, ст.75, ст.76 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком на 2 роки;
17.10.2012 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 187 ч. 1, 190 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі;
17.01.2013 Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ст. ст. 190 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано частину невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду від 17.10.2012, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 10.06.2016 з Криворізької ВК № 80 УДпТСУ в Дніпропетровській області по відбуттю строку покарання.
06.03.2017 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст. 70, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 353 КК України до 4 років позбавлення волі.
07.09.2017 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.4 ст.70, ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 353 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.
03.05.2018 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.4 ст. 70, ч.2 ст. 190 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.353 КК України,
учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше неодноразово судимим, останній раз 17.01.2013 Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ст. ст. 190 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано частину невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду від 17.10.2012, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 10.06.2016 з Криворізької ВК № 80 УДпТСУ в Дніпропетровській області по відбуттю строку покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, і маючи не погашену судимість, знову вчинив умисні корисливі кримінальні правопорушення на території Центрально-Міського району м. Кривого Рогу.
Так, 14.12.2016 близько 07.45 години ОСОБА_3 проходячи повз автомобільну стоянку, яка розташована неподалік будинку № 1 по вул. Чкалова, що у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу побачив, що йому на зустріч йде раніше не знайомий малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на самовільне присвоєння владних повноважень з метою вчинення суспільно небезпечного діяння.
З цією метою ОСОБА_3 , підійшов до ОСОБА_7 та реалізуючи свій раптово виниклий умисел умисно представився останньому працівником поліції, достеменно знаючи, що на справді таким не являється, при цьому швидким рухом продемонстрував предмет у вигляді посвідчення, який неповнолітній ОСОБА_6 помилково сприйняв за посвідчення працівника поліції, тим самим присвоївши владні повноваження.
Продовжуючи свій злочинний намір спрямований на вчинення суспільно небезпечного діяння, у вигляді заволодіння чужим майном шляхом обману, розуміючи, що неповнолітній ОСОБА_6 реально сприймає його за працівника поліції, запропонував останньому надати для огляду зміст його кишень, під приводом виявлення крадених речей.
Будучи введеним в оману та вважаючи дії ОСОБА_3 правомірними, сприймаючи ОСОБА_3 за працівника поліції малолітній ОСОБА_6 , добровільно дістав з кишені мобільний телефон марки«Lenovo A 328 Т», належний його бабусі ОСОБА_8 та передав ОСОБА_3 , який пообіцяв повернутися після проведення перевірки вказаного майна, заздалегідь не збираючись цього робити та разом із переданим йому майном зник з місця скоєння кримінального правопорушення, обернувши майно на свою користь, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на суму 800 грн.
Крім того, 18.12.2016 близько 13.30 години ОСОБА_3 проходячи повз недобудований будинок, який розташований неподалік від будинку АДРЕСА_2 , побачив, що йому на зустріч йдуть раніше не знайомі неповнолітні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на самовільне присвоєння владних повноважень з метою вчинення суспільно небезпечного діяння.
З цією метою ОСОБА_3 , підійшов до вище вказаних осіб та реалізуючи свій раптово виниклий умисел умисно представився останнім працівником поліції, достеменно знаючи, що на справді таким не являється, при цьому швидким рухом продемонстрував предмет у вигляді посвідчення, який неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 помилково сприйняли за посвідчення працівника поліції, тим самим присвоївши владні повноваження.
Продовжуючи свій злочинний намір спрямований на вчинення суспільно небезпечного діяння, у вигляді заволодіння чужим майном шляхом обману, розуміючи, що неповнолітні ОСОБА_11 та ОСОБА_10 реально сприймають його за працівника поліції, запропонував останнім надати для огляду зміст кишень ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , під приводом виявлення крадених речей.
Будучи введеним в оману та вважаючи, дії ОСОБА_3 правомірними, сприймаючи ОСОБА_3 за працівника поліції малолітній ОСОБА_9 , добровільно дістав з кишені мобільний телефон марки «Lenovo A 369i», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , належний його матері ОСОБА_12 та передав ОСОБА_3 , та малолітній ОСОБА_10 , добровільно дістав з кишені «Samsung Galaxy Gio», ІМЕІ: НОМЕР_3 , вартістю 500 грн. та музикальну портативну колонку марки «Atlanfa AT-6525», вартістю 254 грн., котрі належали його батькові ОСОБА_13 та передав ОСОБА_3 , який пообіцяв повернутися після проведення перевірки вказаного майна, заздалегідь не збираючись цього робити та разом із переданим йому майном зник з місця скоєння кримінального правопорушення, обернувши майно на свою користь, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріального збитку на суму 750 грн. та потерпілому ОСОБА_13 спричинив матеріального збитку на загальну суму 754 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст.190 КК України за ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно та за ч.1 ст.353 КК України за ознаками: самовільне присвоєння владних повноважень, поєднане із вчиненням суспільно небезпечних діянь.
Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.353 КК України, визнав в повному обсязі та пояснив, що дійсно в період з 14.12.2016 по 18.12.2016 в Центрально-Міському районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вчинив два епізоди шахрайства щодо неповнолітніх дітей. Підходив до них, показуючи «свідоцтво працівника поліції», а отже присвоюючи собі владні повноваження працівників правоохоронних органів, казав останнім показати вміст їх кишень, на що будучи введеними в оману діти доставали мобільні телефони та інші речі, що були в них. Потім він забирав пристрої та уходив. Далі вказаним майном розпоряджався на власний розсуд, реалізовуючи його, а виручені кошти витрачав на власні потреби. У вчиненому кається, просить суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Надаючи оцінку доказам, суд доходить висновку, що докази, які безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні, не містять даних щодо провокації вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення з боку правоохоронних органів, а тому суд не знаходить підстав для виправдання обвинуваченого.
Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В силу вимог ст. ст. 370, 373 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного доведена.
Суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії ОСОБА_3 , а саме за ч.2 ст. 190 КК України за ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, та ч.1 ст. 353 КК України за ознаками самовільного присвоєння владних повноважень, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно-небезпечних діянь.
Обставинами, які пом`якшують покарання відносно ОСОБА_3 , передбачені ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання відносно ОСОБА_3 , передбаченою ст.67 КК України, рецидив злочину та вчинення злочину щодо малолітньої особи.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебував на обліку у лікаря нарколога з грудня 2009 року по 2011 рік з приводу вживання алкоголю зі шкідливими наслідками, відповідно до слідчої характеристики зарекомендував себе з позитивної сторони, у скоєних злочинах щиросердно розкаявся.
Також суд бере до уваги спосіб вчинення злочинів та стійкість умислу обвинуваченого, а також те, що потерпілими від дій обвинуваченого є виключно малолітні та неповнолітні діти, які є фізично слабші за нього та не мали можливості чинити йому опір. Окрім того звертає увагу на те, що ОСОБА_3 неодноразово судимий, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, після звільнення від відбування покарання 10.06.2016 року у зв`язку з фактичним відбуттям покарання, на шлях виправлення не став та, починаючи з грудня 2016 року, тобто вже через пів року, почав вчиняти нові умисні злочини, передбачені ч.2 ст.190 КК України та ч.1 ст.353 КК України.
Враховуючи вищевикладені обставин, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 в межах санкції ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 353 КК України у виді позбавлення волі, яке на переконання суду буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому суд не знаходить підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст. 69 та ст. 75 КК України, оскільки судом не встановлено сукупності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
Законними представниками неповнолітніх потерпілих цивільні позови не заявлені, однак за ними зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 370,374,376 КПК України, ст.ст. 65, 66, 67, 70, 72 КК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.353 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання:
- за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 років;
- за ч.1 ст.353 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком, і покарання, призначеного вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.05.2018 року, визначити остаточне покарання ОСОБА_3 , у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 за даним кримінальним провадженням не обирався.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_14 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 29.12.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до дня набрання вироком законної сили (том 1 а.с. 90-91).
Витрати на залучення експерта відсутні.
Апеляційні скарги можуть бути подані протягом 30 днів з дня проголошення вироку до судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до вимог ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1