УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2019 року

м. Київ
справа № 569/1646/18
провадження № 51-2319ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 28 березня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Суть питання
Як убачається з долучених до касаційної скарги судових рішень, в провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження №0002668 за обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.27, ч.3 ст.368 КК.
До початку розгляду згаданого кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 подали клопотання про повернення обвинувального акту у кримінальному проваджені №0002668 прокурору.
За результатом розгляду заявлених клопотань Рівненський міський суд Рівненської області постановив ухвалу від 26 лютого 2019 року, з мотивувальної частини, якої убачається, що цей суд, перевівши наведені в клопотаннях обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_6 доводи, не знайшов підстав для повернення обвинувального акту у вказаному кримінальному проваджені прокурору. Разом з тим, у резолютивній частині прийнятого рішення місцевий суд вказав про те, що він відмовляє у задоволені заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід прокурорів у кримінальному проваджені №0002668.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_4 оскаржив його до апеляційного суду.
Суддя Рівненського апеляційного суду ухвалою від 28 березня 2019 року виходячи з приписів ст. 392 та керуючись ч. 4 ст. 399 КПК, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , оскільки оскаржуване ним судове рішення постановлено місцевим судом на стадії судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.
У касаційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 , посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 2 вказаної норми КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 цієї статті.
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Як убачається з копій судових рішень, долучених до касаційної скарги, обвинувачений ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду постановлену під час судового провадження кримінального провадження №0002668 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК, тобто на судове рішення, яке відповідно до вимог ст. 392 КПК окремому оскарженню не підлягає.
Суддя апеляційного суду, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 КПК, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 . При цьому, суддя апеляційного суду правильно зауважив на тому, що всі заперечення по оскаржуваній ухвалі, з огляду на вимоги ч.2 ст.392 КПК, можуть бути включені до апеляційної скарги, поданої на судове рішення, передбачене ч. 1цієї статті.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвалу судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлено відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданого до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 28 березня 2019 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3