№1-кп/755/1421/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р.Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0005621 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого ФОП, не одруженого, з повною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

З Київської місцевої прокуратури № 4 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0005621 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просила призначити даний обвинувальний акт до судового розгляду, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, крім того, зазначила про відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту.

Захисник та обвинувачений також прохали призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні представник потерпілої заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, яке мотивоване тим, що в ньому зазначено, що кримінальним правопорушенням ОСОБА_6 завдана матеріальна шкода на суму 67274 грн. 21 коп. Також, з обвинувального акту вбачається, що розмір цієї шкоди складається з оціночної вартості виробів із золота в кількості 16 одиниць, які були вилучені за місцем мешканням обвинуваченого. Однак, відповідно до заяви потерпілої та її правдивих послідовних показань, наданих в ході досудового розслідування, вбачається, що у вказаний нею день та час у неї було вкрадено більше 60 одиниць золотих виробів. Причому, потерпіла детально описала кожний з цих виробів, точно назвала дату їх придбання та ринкову (не оціночну) вартість, оскільки має власний облік цих золотих виробів та низку свідків, які можуть підтвердити їх наявність у потерпілої. Потерпіла також категорично стверджує, що в день вчинення крадіжки з її сумки, а ця сумка лише один раз виходила з її володіння саме тоді, коли ОСОБА_3 за своїм бажанням її взяв і викрав з неї речі. Зокрема, потерпіла наголошує на тому, що у реєстрі матеріалів досудового розслідування та в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які процесуальні документи, з яких можна зробити висновок про юридичну оцінку, надану показаннями потерпілої в частині кількості викрадених у неї речей, на яких вона наполягає. Відповідно до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, у справі не проводилася судова товарознавча експертиза. Проте, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що оцінка розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, проводилась виходячи з листа ПТ ЛОМБАРД КРЕДИТ ЮНІОН без дати. За таких обставин потерпіла вважає, що вартість викрадених речей суттєво занижена через їх оцінку всупереч вимогам кримінально-процесуального закону, у зв`язку з чим, вона наполягає на тому, що хибність оцінки викраденого майна суттєво впливає на кваліфікацію злочину, і як наслідок, на суму матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Крім того, представник потерпілої зазначив, що є незрозумілим те, що потерпіла з самого початку вказувала, як у своїй заяві, так і своїх показаннях, що кількість викраденого майно більше 60 одиниць золотих виробів, але слідчий чомусь взяв до уваги тільки 16 одиниць виробів, однак, з реєстру матеріалів досудового розслідування жодним чином не вбачається про прийняття процесуального рішення про виділення кримінального провадження в частині викрадення інших золотих виробів, що є також не зрозумілим. На підставі, зазначеного, представник потерпілої вважає, що органом досудового розслідування грубо порушені права потерпілої, оскільки невірна кількість викраденого майна та його вартість суттєво впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Потерпіла підтримала думку свого представника та також прохала про повернення обвинувального акту.

Прокурор заперечила проти повернення обвинувального акту та зазначила, що обвинувальний акт було направлено до суду, враховуючи шкоду, котра була доведена під час досудового розслідування, тобто не було встановлено підстав інкримінувати обвинуваченому викрадення інших золотих виробів, оскільки зі слів потерпілої, крім неї до викраденого майна мали доступ ще кілька осіб, однак, дійсно в цьому провадженні слідчим не виділялися матеріали, а були тільки по рапорту слідчого внесені відомості до ЄРДР щодо решти викраденого майна.

Захисник та обвинувачений також заперечили щодо задоволення клопотання представника потерпілого.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно зі ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону Країни про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зокрема, згідно з п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Що стосується правової кваліфікації (хоча оцінку суд під час підготовчого судового засідання не дає), то обвинуваченому інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто за ч. 1 ст. 185 КК України. Натомість, у підготовчому судовому засіданні представник потерпілої зазначив, що кількість викраденого майна, вказаного в акті, не відповідає дійсності, оскільки, потерпіла з моменту написання заяви про кримінальне правопорушення та під час усіх допитів стверджувала про значно більшу кількість викраденого майна, а це впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Крім того, з реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається про прийняття у ході досудового розслідування процесуального рішення щодо виділення матеріалів кримінального провадження в частині інших викрадених речей.

Зокрема, з обвинувального акту не зрозуміло на підставі чого була визначена вартість викраденого майна, адже товарознавча експертиза не проводилась (відомості відсутні). Обґрунтоване визначення вартості майна є обов`язковою складовою для кваліфікації злочинів проти власності. Крім того, на це звертає увагу і потерпіла, зазначаючи, що вартість викрадених золотих виробів, вказаних в обвинувальному акті, є занадто заниженою.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України (далі - КПК).

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини у кримінальному провадженні та визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатися від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Крім того, наведені суперечності та неконкретність формулювання обвинувачення позбавляє суд визначити межі судового розгляду щодо обвинуваченого з огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Відповідно до закону, суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Крім того, згідно з вимогами ст. 374 КПК України, якщо суд ухвалює вирок, у ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 квітня 2008 року також зазначив, що у контексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`яснення «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінські проти Австрії). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Песільє та Сассі проти Франції»).

На думку суду, зазначені вище, встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини, вказують на наявність в обвинувальному акті порушень КПК України, які допущені прокурором на стадії направлення обвинувального акту до суду, які унеможливлюють належне проведення судового розгляду.

З вище перелічених підстав порушення норм КПК України та невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, він підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 29, 291, 314-316, 372, 376, 395 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0005621 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 4, для усунення невідповідності обвинувального акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя