Справа № 640/14/15-к
н/п 1-в/640/27/19
"16" січня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
Вироком Київського районного суду м.Харкова від 23.12.2015 року:

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 359, ч.3 ст. 307 КК України та призначено покарання з застосуванням ст. 70 КК України, у вигляді 9/ дев`яти/ років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді 9/ дев`яти/ років позбавлення з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 70 КК України, у вигляді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Крім іншого, вирішено питання стосовно речових доказів, зокрема, вирішено грошові кошти, вилучені під час проведення обшуку 02.08.2013 року за адресою АДРЕСА_1 , - конфіскувати в дохід держави.

29.10.2018 р. до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про виключення майна з опису, в порядку п.14 ч.1 ст. 537, п.4 ч.2 ст. 539 КПК України, в якому він просить виключити з опису, наведеного в резолютивній частині вироку Київського районного суду м. Харкова від 23.12.2015 р. грошові кошти: 16400 доларів США, 8400 євро, 1000 доларів США, 3300 доларів США, вилучені 02.08.2013 р. в ході обшуку квартири АДРЕСА_2 , як такі, що належать іншій особі і за вказаним вироком були помилково конфісковані у якості особистої власності засудженого ОСОБА_6 .

При цьому, ОСОБА_6 в обґрунтування поданого клопотання посилався на те, що включення грошових коштів, вилучених під час обшуку вказаної квартири, в перелік майна, що підлягає конфіскації, є незаконним.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01.08.2013 р. задоволено клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку за місцем знаходження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_10 (т.3 а.с. 1-5 кримінальної справи).

02 серпня 2013 року слідчим проведено обшук цієї квартири.

Згідно відповідного протоколу за результатами обшуку з квартири вилучено 16400 доларів США, 8400 євро (п.31 протоколу) , 1000 доларів США (п.35 протоколу), 3300 доларів США (п.36 протоколу) (т.3 а.с. 11,12 кримінальної справи),

Постановою слідчого від 16.09.2013 р. вказані грошові кошти (серед інших коштів, вилучених під час обшуку) визнані речовими доказами (т.3 а.с.96,97 кримінальної справи).

Зазначає, що належність майна конкретній особі доводиться слідчим в суді саме в процесі розгляду цього клопотання про арешт тимчасово вилученого майна (п.3 ч.2 ст.171 КПК України).

Як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду кримінальної справи ОСОБА_6 заявляв про необхідність виконання вимог процесуального закону і повернення незаконного вилучених грошових коштів.

Так, 01.11.2013 р. ОСОБА_6 подано клопотання слідчому про повернення вказаних вище грошових коштів законним власникам (т.5 а.с. 98 кримінальної справи).

11.03.2014 року його захисником подано клопотання аналогічного змісту вже до суду, що розглядав справу (т.5 а.с.229).

Ухвалою суду від 11.03.2014 р. вказане клопотання залишено без задоволення на підставі того, що воно, заявлено передчасно і долю речових доказів суд вирішить під час винесення остаточного рішення по справі.

В ході судового розгляду кримінальної справи ряд свідків заявляли про належність цих грошей його батьку ОСОБА_11 та вказали на джерело отримання ним цих коштів.

Про належність цих грошових ОСОБА_11 йшлося і в апеляційній скарзі на вирок суду від 28.03.2014 р. (том 6 а.с.15).

На думку заявника, з початку органом досудового розслідування під час визнання грошей речовим доказом без звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт-цього майна, а потім і судом при вирішенні у вироку питання про конфіскацію незаконно утримуваних грошей, був порушений встановлений процесуальний порядок, тобто і вказана норма Основного Закону держави Україна.

Так, ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19.11.2013 р. (н/п 1-кс/640/7450/13), а також від 20.11.2013 р. (н/п 1-кс/640/7451/13) задоволені частково клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуків майно.

Проте, щодо вищевказаних коштів, вилучених за адресою: АДРЕСА_1 , подібного клопотання до слідчого судді від сторони обвинувачення не надходило. Законодавство, яке регулює правовідношення в справах про зняття арешту з майна в даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки арешт у встановленому порядку, як було сказано вище, на вказані грошові кошти ніколи не накладався, тобто не можна зняти з майна неіснуючий арешт.

Крім того, адвокатом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 були подані письмові пояснення, в яких, крім зазначеного вище, адвоката посилався на те, що згідно п.1 Прикінцевих положень діючого кримінального процесуального Кодексу України, останній набирає чинності через 6 місяців після його опублікування.

Закон опубліковано 13.04.2012 року, тобто він набув чинності у вересні того ж року.

Відповідно до вимог ст.5 КПК України, що визначає дію Кодексу у часі, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Як випливає з матеріалів кримінальної справи, відомості про кримінальне правопорушення, вчинення якого інкриміноване ОСОБА_6 , внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2013 року.

Тобто всі процесуальні дії, а також процесуальні рішення в кримінальному провадженні № 0000163 від 20.06.2013 р. повинні були прийматися згідно з положеннями

кримінального процесуального Кодексу, чинними на момент початку виконання процесуальних

дій та прийняття процесуальних рішень.

Вилучене майно повинно бути арештоване слідчим суддею, якщо орган досудового слідства вважає необхідним використати це майно в подальшому в якості речового доказу, та для цього необхідно вийти з відповідним клопотанням до слідчого судді, а вказане клопотання повинно бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

З урахуванням вимог ч.5 ст.171 КПК України, це клопотання прокурор або слідчий за його згодою повинні були подати до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова 03.08.2013 р.

Ані 03.08.2013 року, а ні в подальшому впродовж досудового розслідування ні слідчий, ні прокурор вказаної дії не вчинили.

Таким чином, конфісковане за вироком суду майно (гроші) на момент постановлення судового рішення у встановленому порядку арештовано не було, тобто де-юре знаходилося поза процесуальних меж кримінального провадження, і, як наслідок, рішення про конфіскацію цього протиправно утримуваного майна не відповідає вимогам як чинного на момент його постановлення кримінального процесуального закону, так і Конституції, тобто є помилковим.

Санкція ч.3 ст.307 КК України передбачає такий вид покарання як конфіскація майна.

Відповідно до вимог ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Захисник вважає, що суд конфіскував майно, належність якого ОСОБА_6 не доведена ані в ході досудового розслідування, ані в ході судового розгляду, тому просить виключити з опису, наведеного у резолютивній частині вироку від 23.12.2015 р. вказівку на конфіскацію вилучених під час обшуку, проведеного 02.08.2013 р., грошових коштів та відповідно до вимог п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.76 р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» вирішити питання про повернення вказаного у клопотанні майна.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та його захисник доводи клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, вважаючи його необґрунтованим, оскільки вважав, що грошові кошти були вилучені відповідно до норм чинного законодавства, до переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення вказане майно не входить та питання про долю речових доказів, в тому числі грошових коштів вирішено вироком суду, який набрав законної сили.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження вважає, що клопотання про виключення з опису, наведеного у резолютивній частині вироку конфіскованих грошових коштів та повернення майна, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Так, у стадії виконання вироку, відповідно до вимог цієї глави КПК України суди вправі вирішувати такі питання, які виникають при виконанні вироків, а саме про виключення з акту опису майна, на яке за законом не допускається звернення стягнення, якщо у вироку не вирішено питання про це майно.

В судовому засіданні захисник зазначив, що грошові кошти дійсно увійшли в опис вилученого під час обшуку у квартирі ОСОБА_6 майна, та підтвердив, що у вироку суду вирішено питання даного майна, однак враховуючи, що органом досудового слідства було порушено порядок конфіскації цього майна, а саме - не було накладено арешт на нього, іншого порядку, ніж звернутися до суду із вказаним клопотанням - не передбачено.

Ст. 82 ч.6 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» зазначено, що в силу ст. 31 ЦПК України ( в редакції 1963 р.) сама по собі вказівка у вироку про звернення стягнення на конкретне майно або про його

конфіскацію, незалежно від підстав її застосування, не позбавляє зацікавлених осіб можливості доказування свого права власності на це майно шляхом пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_6 та його захисником не зазначено достатніх підстав для звернення до суду із вказаним клопотанням, оскільки грошові кошти увійшли в опис вилученого під час обшуку у квартирі за місцем проживання ОСОБА_6 майна, у вироку суду вирішено питання щодо даного майна, зазначеного у вироку суду в якості речового доказу та заявник не позбавлений права захисту своїх прав шляхом пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства, суд вважає клопотання про виключення майна з опису таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 539 КПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про виключення майна з опису відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий: суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3