Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/939/19
У Х В А Л А
10 травня 2019 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову в визнанні потерпілим від 23 січня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000241 від 21.09.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову в визнанні потерпілим від 23 січня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000241 від 21.01.2019 року.

В обґрунтування поданої скарги заявник зазначив, що слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000241 від 21.09.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

18 січня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до слідчого у вказаному кримінальному провадженні з заявою, вих. № 1/ЖАВ-9, про визнання його потерпілим, мотивуючи його тим, що саме ОСОБА_4 являється власником квартири АДРЕСА_1 , де був проведений обшук, та саме йому належать вилученим під час обшуку речі.

Однак, слідчий СУ ГУНП України в Миколаївській області ОСОБА_5 постановою від 23.01.2019 р. відмовив ОСОБА_4 у визнанні його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

З вказаною постановою слідчого про відмову у визнанні потерпілим заявник не погоджується та вважає, що вона була прийнята передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не є мотивованими, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Слідчий та/або прокурор у судове засідання не з`явились, про розгляд скарги повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши доводи представника заявника, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, приходжу до наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні особою, якій було відмовлено у визнанні потерпілою, можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Так, згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. При цьому права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

На підставі ч. 3 ст. 55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Як вбачається з тексту рішення слідчого, очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 завдана майнова чи будь яка інша шкода не має. Між тим, фактичні обставини кримінального правопорушення свідчать про те, що висновок про наявність чи відсутність шкоди завданої ОСОБА_4 , безпосередньо залежить від встановлення інших ознак кримінального правопорушення в діянні відповідної особи.
Наявність чи відсутність в діях особи ознак кримінального правопорушення є обставиною яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК України, при цьому доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим кодексом.
При цьому, частиною третьою вказаної статті передбачені конкретні шляхи за допомогою яких потерпілий може приймати участь у збиранні доказів.
Отже, встановлення обставин про які йдеться є метою розслідування, яка спрямована на здійснення завдань кримінального провадження і потерпілий має право безпосередньо приймати участь в цьому процесі і той факт, що на даний час наявність таких обставин достовірно не встановлена, аж ніяк не може слугувати підставою для відмови у визнанні потерпілим.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що слідчим фактично не було встановлено наявність матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями, оскаржувана постанова про відмову у визнанні потерпілим містить в собі протиріччя, з урахуванням яких не може бути визнана обґрунтованою та підлягає скасуванню.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 55, 303, 306, 307, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову в визнанні потерпілим від 23 січня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000241 від 21.09.2018 року - задовольнити.
Постанову слідчого СУ ГУНП України в Миколаївській області від 23 січня 2019 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000241 від 21.09.2018 року - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1