Справа № 467/359/19
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника колонії ОСОБА_6

розглянувши у дистанційному режимі відеоконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області і Державною установою «Арбузинська виправна колонія № 83» спільне подання начальника державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" ОСОБА_7 та спостережної комісії при Арбузинській райдержадміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, засудженого вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 17 грудня 2014 року по 9 червня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»
В С Т А Н О В И В :

Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбуття покарання: 17 грудня 2014 року. Кінець строку: 24 червня 2021 року.
Начальник виправної колонії та спостережна комісія при райдержадміністрації Арбузинського району Миколаївської області звернулися до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Засуджений в судовому засіданні прохав задовольнити клопотання, пояснив, що під час відбування покарання в Арбузинській ВК № 83 він працював постійно, з адміністрацією колонії уклав цивільно-правовий договір щодо праці в котельні кочегаром, також постійно приймав участь у прибиранні території колонії.
Представник виправної колонії клопотання підтримав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів своє виправлення.
Вивчивши матеріали, додані до клопотання та матеріали особової справи засудженого, заслухавши учасників процесу, суд приходить до наступного.
ОСОБА_3 засуджений вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 17 грудня 2014 року по 9 червня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

З досліджених матеріалів справи вбачається, що засуджений з 19 червня 2015 року відбуває покарання у Арбузинській виправній колонії Миколаївської області.
У клопотанні та характеристиці до нього вказано про те, що згідно ч.1 ст.118 КВК України засуджений працевлаштований каменотесом на виробництві колонії у цеху ручного обробітку граніту, проте у зв`язку зі змінами в законодавстві та відсутності документів не мав змоги укласти договір про працевлаштування. При сприянні адміністрації установи йому було відновлено паспорт громадянина України та ідентифікаційний код платника податків, після чого він уклав договір згідно чинного законодавства. При роботі дотримується вимог техніки безпеки та правил поводження з устаткуванням. До праці відноситься сумлінно, постійно проявляє трудову ініціативу.
Також засуджений постійно приймає участь у роботі з благоустрою місць позбавлення волі, поліпшенні житлово-побутових умов та допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством, у колі засуджених підтримує рівні взаємовідносини, неконфліктний, на критику в його адресу реагує адекватно, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, в спілкуванні щирий, виявляє повагу, спальне місце утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи, здійснює за ним належний догляд, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу "Підготовка до звільнення", бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально-корисливу активність в організації їх роботи.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України злочини, за вчинення яких відбуває покарання засуджений, передбачені ч. 1 ст. 187 та ч.2 ст. 187 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, ч. 2 ст. 263 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Засуджений відбув 2/3 частини строку покарання, призначеного судом.
У відповідності до ч. 1 ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосовано якщо засуджений за умисний тяжкий злочин відбув не менше двох третин строку покарання та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п.п. 2,17 постанови № 2 від 26.04.2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне додержання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватись на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Згідно характеристики від 16 травня 2016 року, затвердженої начальником установи відбування покарань, яка є в матеріалах його особової справи, засуджений за період відбування покарання характеризується як такий, що працювати не бажає, на заходи виховного впливу з приводу працевлаштування не реагує, не дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, при спілкуванні брехливий, скритний. Своє спальне місце та приліжкову тумбочку не утримує у чистоті та порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Недбало ставиться до майна установи, догляд за ним не здійснює. Не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи через негативне ставлення до відбування покарання, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, але навичок для їх самостійного виконання не має, не бере особистої участі в організації виховних заходів, уникає робіт із благоустрою установи, не приймає участі в програмах диференційованого виховного впливу.
Аналогічний зміст містить характеристика від 19 серпня 2016 року.
У характеристиці від 26 грудня 2017 року зазначено, що згідно ст. 118 ч.1 КВК України засуджений працює на виробництві колонії слюсарем, норму виробітку в повному обсязі не виконує через особисту неорганізованість. Посередньо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи та у побуті, догляд за ними у повній мірі не здійснює. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться безвідповідально. Намагається виконувати роботи із самообслуговування, але навичок для їх самостійного виконання не має, не бере особистої участі в організації виховних заходів, не приймає участі в програмах диференційованого виховного впливу.
З витягу з протоколу № 28 засідання комісії виправної колонії від 26 грудня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 відмовлено у заміні покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення.
У характеристиці від 5 березня 2019 року засуджений характеризується виключно позитивно.
Як вбачається з довідки без дати та номера засудженому нараховувалася заробітна плата за період з серпня 2015 року по січень 2016 року та з липня 2017 року по грудень 2017 року, що свідчить про те, що саме в цей період відбування покарання засуджений фактично працював на виробництві.
З довідки про виконання норм виробітку засудженим за вих. № 207 від 11 квітня 2019 року видно, що у листопаді і грудні 2015 року, у січні 2016 року норми виробітку засудженим виконані відповідно на 60, 11 і 30.7 %. Також вказано, що у період за серпень-жовтень 2015 року, серпень-грудень 2017 року, лютий-березень 2019 року встановлені норми виробітку погодинні. Чи виконував їх засуджений у останній вказаний період з вказаної довідки є незрозумілим.
Крім того, довідка про залучення засудженого до робіт з благоустрою колонії не оформлена належним чином так як не містить дати і номеру вихідної кореспонденції.
Стосовно наданих на адресу суду копій цивільно-правових договорів №238/19 від14 лютого 2019 року та №30/18 від 18 січня 2018 року суд вважає, що сама по собі наявність цих угод не свідчить про належне ставлення засудженого до праці. Зокрема, установою виконання покарань не надано актів прийому виконання виконаних робіт, які є невід`ємними частинами цих договорів аби суд переконався у залученні засудженого до суспільно корисної праці.
Під час відбування покарання в місцях позбавлення волі ОСОБА_3 допустив 3 порушення вимог встановленого порядку відбування покарання у період з 18 квітня 2016 року по 19 серпня 2016 року, що потягли за собою накладення стягнень, в тому числі двічі поміщувався до ДІЗО. Допущені порушення виражалися у зберіганні заборонених предметів, порушенні локалізації, заважанні проведення обшуку.
На даний час стягнення погашені. Однак їх наявність свідчить про його неналежну поведінку за час відбування покарання у період з квітня по серпень 2016 року.
Відповідно до довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень по особовій справі п`ять заохочень у виді подяки до засудженого були застосовані в період з червня 2017 року по січень 2019 року.
Однак, як вбачається з викладених вище характеристик засуджений фактично до 26 грудня 2017 року характеризувався адміністрацією колонії негативно і як такий, що до своїх трудових обов`язків ставиться безвідповідально, норму виробітку не виконує.
Таким чином, суд вважає, що саме поведінка засудженого у період з 2018 року по січень 2019 року свідчить про його сумлінне відношення до праці та належну поведінку. Нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому вважає за можливе прийняти рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні спільного подання начальника державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" ОСОБА_7 та спостережної комісії при Арбузинській райдержадміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.
Повний текст проголошено о 8 годині 15 квітня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1