У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.03.2019 року, якою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нивиці, Радехівський район, Львівська обл, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України
-застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.05.2019 року.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.03.2019 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.05.2018 року включно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник вважає, що слідчим суддею при застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначено термін тримання під вартою, оскільки в ухвалі зазначена дата закінчення строку тримання під вартою яка вже сплинула, а саме 08.03.2018 року.
Апелянт зазначає, що стороною обвинувачення не доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення.
Звертає увагу на те, що наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які посилається слідчий, необґрунтовані.
Вважає, що посилання на можливість впливати на свідків та потерпілого є безпідставним і не обґрунтованим. Вказує, що запобігти вказаному ризику можливо і шляхом призначення такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання .

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 10.03.2019 р. близько 14.40 год., за попередньою змовою з ОСОБА_8 , знаходячись біля скверу "Визволення" по пр. Богоявленському в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , шляхом погроз ножем, заволоділи належними потерпілому мобільним телефоном "Huawei P20", вартістю 18397,81 грн. та чохлом до телефону, вартістю 250 грн., заподіявши майнову шкоду в сумі 18647,81 грн.
10.03.2019 р. ОСОБА_6 було затримано та 11.03.2019 р. йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою не забезпечить належної його поведінки в ході досудового розслідування та під час судового розгляду в кримінальному провадженні.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно вимог ст. 194 КПК України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Ці вимоги закону дотримані слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу. Так, належним чином та з достатньою повнотою досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання відносно ОСОБА_6 такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Є правильним висновок слідчого судді про те, що надані прокурором докази, зокрема, покази самого підозрюваного про подію злочину, покази потерпілого про обставини заволодіння його майном групою осіб, серед яких був і ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які були очевидцями події, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про затримання підозрюваних безпосередньо після вчинення злочину за вказівкою потерпілого, відомостями про вилучення у ОСОБА_8 знаряддя злочину та майна потерпілого, доводять наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про причетність підозрюваного до вищевказаного злочину.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування ні слідчим суддею суду першої інстанції, ні апеляційним судом перевірці не підлягають.

З огляду на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років із конфіскацією майна, відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 183 КПК України стосовно нього може бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як видно з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, не має місця роботи. Матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні декількох інших кримінальних правопорушень проти власності. Вказане доводить наявність ризику вчинення підозрюваним інших правопорушень.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків, розшукується у інших кримінальних провадженнях, що дає достатні підстави вважати про існування ризику переховування його від органів досудового розслідування та суду.

Показання потерпілого, які містяться в матеріалах провадження, про застосування до нього з боку ОСОБА_6 насильства під час нападу вказує на доведеність ризику незаконного впливу підозрюваного на потерпілого.

Вищезазначене вказує на те, що дійсно існують ризики, передбачені п. п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Отже, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на наведене, посилання захисника на недоведеність вищенаведених ризиків є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами провадження.

Судом першої інстанції обґрунтовано відповідно до вимог ч.4 ст. 183 КПК України не визначено розмір застави, оскільки злочин у якому підозрюється ОСОБА_6 , вчинений із погрозою застосування насильства.

Однак, є слушними доводи апелянта відносно того, що суд першої інстанції вказав дату закінчення строку тримання під вартою ОСОБА_6 яка вже сплинула (08.05.2018р.).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 було затримано 10.03.2019р., а повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України 11.03.2019р.
Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Згідно ч.2 вказаної статті строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого з моменту затримання.
Як вбачається з резолютивної частини рішення, суд першої інстанції вказав не вірну дату закінчення строку дії ухвали, а саме, 08.05.2018р.
З огляду наведене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга захисника частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 405, 407, 419,422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.03.2019 року, якою відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.05.2018р. скасувати.

Постановити нову ухвалу. Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 08.05.2019р.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: