Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________копія:_______
У Х В А Л А
Іменем України

25 квітня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000457 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 29 листопада 2017 року) відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Великі Межирічі, Корецького р-ну, Рівненської обл., проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Корецького районного суду Рівненської області від 16 червня 2010 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та, на підставі ст.104 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 (один) рік; 2) вироком Корецького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2010 року за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік та, на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 3 (три) місяці; 3) вироком Корецького районного суду Рівненської області від 17 травня 2012 року за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та, на підставі ст.104 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 (один) рік; 4) вироком Корецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2013 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та, на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць; 5) вироком Корецького районного суду Рівненської області від 27 лютого 2013 року за ч.1 ст.125, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та, на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

За участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок Корецького районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року відносно його підзахисного ОСОБА_4 змінити та постановити рішення, яким врахувати додатково пом`якшуючою покарання обставиною для обвинуваченого ОСОБА_4 наявність на утриманні вісьмох неповнолітніх та малолітніх дітей та у зв`язку із цим застосувати до нього положення ст.ст. 69, 75 КК України і призначити міру покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік та на підставі ст.71 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць зі встановленням іспитового строку.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком Корецького районного суду Рівненської області від 27 лютого 2013 року та призначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць. Строк відбуття покарання встановлено рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 .. Також судом прийнято рішення щодо знищення речового доказу, а саме порожньої скляної пляшки з-під алкогольного напою «Маренго», ємністю 1 л..

Захисник адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує, що суд безпідставно відмовив у застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст.ст. 69, 75 КК України у ході ухвалення оскаржуваного вироку, у зв`язку із чим допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Додає, що потерпілий ОСОБА_8 звернувся до суду із заявою, відповідно до змісту якої він немає ніяких претензій до обвинуваченого, а тому просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 умовну міру покарання. Крім того стверджує, що потерпілий ОСОБА_8 офіційно працевлаштував обвинуваченого на роботу різноробочим, а у матеріалах справи є довідки Невірківської сільської ради, з яких слідує, що ОСОБА_4 проживає у громадянському шлюбі з ОСОБА_9 , сім`я якої складається з 8 (восьми) неповнолітніх та малолітніх дітей, що на думку захисника, можливо було би покласти в основу пом`якшуючих ОСОБА_4 покарання обставин та призначити більш м`яке покарання за вчинений ним злочин, а також, відповідно, і визначити остаточне, більш м`яке покарання його підзахисному ОСОБА_4 , яке йому суд першої інстанції призначив за сукупністю вироків.

За вироком суду, 26 листопада 2017 року близько 23-ї год. 00 хв., у ОСОБА_4 , який знаходився за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , з`явилося бажання вжити алкогольні напої. Водночас, грошових коштів на купівлю алкоголю ОСОБА_4 не мав, а тому вирішив вчинити крадіжку спиртного із господарства його сусіда ОСОБА_8 , який проживає неподалік. Оскільки ОСОБА_4 часто допомагав сусіду по господарству, то він добре знав, що ОСОБА_8 зберігає алкоголь у погребі на території свого господарства. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 шляхом вільного доступу зайшов на територію господарства ОСОБА_8 , що знаходиться у АДРЕСА_1 та підійшовши до вхідних дверей погреба, зняв навісного замка, який був незамкнений та зайшов до приміщення. Оглянувшись навколо, останній одразу помітив зліва у дальньому кутку дві пластикові сулії, ємністю по 5 л. кожна, в яких знаходилась прозора речовина ззовні схожа на спирт. Тоді ОСОБА_4 відкрив одну із сулій та впевнившись, що там дійсно спирт, зняв їх з полиці та переніс до вхідних дверей. Також, неподалік даної полиці, останній помітив білий полімерний мішок, в якому знаходились декілька скляних пляшок із алкогольним напоєм «Маренго», ємністю 1 л., які останній, взяв із собою. Після чого, ОСОБА_4 заніс викрадений спирт та дві пляшки алкогольного напою «Маренго» до свого будинку та заховав їх на веранді, закинувши зверху старим одягом. На протязі наступних декількох днів ОСОБА_4 розпивав дані алкогольні напої разом зі своїми односельчанами. Таким чином, ОСОБА_4 умисно, таємно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, викрав 10 л. спирту та дві пляшки ємкістю 1 л. алкогольного напою «Маренго», тим самим завдав матеріальної шкоди власнику ОСОБА_8 на загальну суму 840 (вісімсот сорок) грн..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_4 , які повністю підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора про відмову в задоволенні апеляційної скарги та щодо залишення вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів прийшла до висновку залишити оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність причетності обвинуваченого ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, підтверджується встановленими у судовому засіданні судом першої інстанції обставинами, зібраними органом досудового розслідування доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження, у тому числі поясненнями ОСОБА_4 , з яких слідує, що він повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, за вказаних в обвинувальному акті обставин, а також іншими матеріалами кримінального провадження, які суд дослідив у судовому засіданні, і в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_7 не оспорюється, так само, як і кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України.

Захисник обвинуваченого, як убачається зі скарги на вирок, посилається у ній лише на незаконність вироку в частині призначеного судом першої інстанції ОСОБА_4 покарання, внаслідок суворості такого покарання.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховував сукупність обставин, при яких вчинено злочин, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, суд зазначив у вироку, що злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, відповідно до ч.2 ст.12 КК України - є тяжким злочином, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд відніс визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченим, а у ході дослідження даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом було встановлено, що за місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працевлаштований, має на утриманні вісьмох неповнолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України судом встановлено не було.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Порядок звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку та підстави, з яких суд може прийняти таке рішення, визначені у ст.75 КК України.

Зокрема за вимогами ч.1 вказаної норми кримінального закону, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів, у ході апеляційного перегляду вироку, враховує і роз`яснення, що містяться у п.п. 8, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, якими визначено особливості застосування судом положень ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні обвинуваченій особі кримінального покарання.

Апеляційний суд у повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став і знову вчинив злочин у період невідбутої частини покарання за попереднім вироком після умовно-дострокового звільнення та вважає, що суд першої інстанції вірно визнав та вказав у вироку, що виправлення ОСОБА_4 неможливе без ізоляції його від суспільства, та умотивовано не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69, 75 КК України, як того просив застосувати захисник-адвокат ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Посилання захисника-адвоката в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений ОСОБА_4 має на утриманні вісьмох неповнолітніх дітей, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дані обставини аналізував та вірно висвітлив у вироку, що ОСОБА_4 проживає у громадянському шлюбі з ОСОБА_9 , до складу сім`ї якої, входять восьмеро її дітей (під час апеляційного розгляду подав до суду ксерокопію свідоцтва про шлюб, зареєстрованого 04.01.2019 р. з гр. ОСОБА_9 ).

Крім того, оскільки будь-яких нових обставин чи даних, які б слугували підставами для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, захисник останнього адвокат ОСОБА_7 суду апеляційної інстанції не надав та про існування підстав призначити його підзахисному основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті закону України про кримінальну відповідальність, або ж підстав звільнити ОСОБА_4 від відбування такого покарання не вказав у поданій скарзі, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були враховані як обставини даного кримінального провадження, так і характеризуючі дані на особу обвинуваченого ОСОБА_4 при призначенні йому покарання, а тому судом в повній мірі було дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 про призначення ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі не грунтуються на законі, оскільки ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 23.05.2016 року останній був умовно-достроково звільнений від відбуття покарання у виді позбавлення волі на 1 рік 7 місяців 6 днів. За вимогами ч.4 ст.71 КК остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 вчинив новий злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяців, яке судом першої інстанції було визначене шляхом часткового складання призначених покарань за сукупністю вироків, повністю відповідає вимогам ст.65 КК України та за своїм видом та розміром буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні №0000457 відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1