КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 25 лютого 2019 року апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2019 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Ладан Чернігівської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участі: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 17 березня 2019 року, з забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 23-00 год. до 06-00 год., наступного дня, за винятком необхідності надання невідкладної медичної допомоги йому та членам сім`ї, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя зазначив про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та існування ризику можливості переховування від органів досудового розслідування. Разом з цим, слідчий суддя прийшов до висновку про недоведеність органом досудового розслідування існування інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливість застосування відносно підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів, а тому враховуючи наведене та дані про особу підозрюваного, який характеризується виключно позитивно, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки одружений, виховує двох дітей, 2002 та 2015 року народження, має батьків похилого віку пенсіонерів, залучався до службових відряджень для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» по наданню допомоги ГУМВС в Луганській та Донецькій областях, для забезпечення охорони громадського порядку в місцях проведення антитерористичної операції та має статус учасника бойових дій, неодноразово нагороджувався за сумлінну службу, а також за участь у антитерористичній операції, прийшов до висновку про можливість застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор відділу прокуратури Київської області ОСОБА_5 , подала апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2019 року та постановити ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Зокрема, прокурор зазначає про те, що у разі застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, таких як застава, особиста порука, особисте зобов`язання, домашній арешт, орган досудового розслідування не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти його спілкуванню з іншими учасниками вчиненого злочину, здійснення останнім впливу на свідків з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перешкоджанню виконанню процесуальних рішень шляхом неявки для проведення слідчих дій по справі за надуманими приводами, в тому числі і тимчасової непрацездатності. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до слідчого або прокурора вимагатиме від органу досудового розслідування певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків проведення досудового розслідування.
Також прокурор зазначає, про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення санкція за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з конфіскацією майна. А тому усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, оскільки згідно з вимогами ст. 75 КК України, забороняється звільнення особи від відбування покарання з випробуванням за корупційний злочин, останній може переховуватися від органів досудового розслідування, з метою уникнення покарання. Також, підозрюваний не перебуваючи під вартою, маючі отримані в ході оперативно-розшукової діяльності дані про місце знаходження ОСОБА_10 може незаконно впливати на нього та інших фігурантів у даному кримінальному провадженні, з метою подальшого уникнення від кримінальної відповідальності. При цьому, ОСОБА_6 має статус учасника бойових дій і має навички поводження з вогнепальною зброєю.Крім того, на переконання прокурора підозрюваний може здійснювати вплив на інших потенційних свідків, покази яких мають значення у цьому кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з доповненнями до неї, та просила її задовольнити, виступ захисника та підозрюваного, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 19 грудня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000029, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
17 січня 2019 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
Наступного дня, тобто 18 січня 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того, хто пропонує неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади. За попередньою змовою групою осіб поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
19 січня 2018 року слідчий Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , з одночасним визначенням застави у розмірі 350 000 грн.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2019 року у задоволенні зазначеного клопотання слідчого було відмовлено та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 17 березня 2019 року, з забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 23-00 год. до 06-00 год., наступного дня, за винятком необхідності надання невідкладної медичної допомоги йому та членам сім`ї, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України.

Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, не встановлено підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_11 , оскільки органом досудового розслідування не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі та існування інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, окрім можливості підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, а тому до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Штегмюллер проти Австрії» вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, та правильно встановлено слідчим суддею районного суду, органами досудового розслідування доведено лише існування ризику можливості переховування підозрюваним від органів досудового розслідування. Існування інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК Українислідчим та прокурором не доведені, оскільки жодних переконливих доказів на підтвердження таких даних стороною обвинувачення надано не було. Разом з тим, з матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний має постійне місце проживання, одружений, виховує двох дітей, 2002 та 2015 року народження, має батьків похилого віку пенсіонерів, залучався до службових відряджень для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» по наданню допомоги ГУМВС в Луганській та Донецькій областях, для забезпечення охорони громадського порядку в місцях проведення антитерористичної операції та має статус учасника бойових дій, неодноразово нагороджувався за сумлінну службу, а також за участь у антитерористичній операції.

Також в матеріалах провадження не знайдено підтвердження доводам прокурора щодо можливості підозрюваним перешкоджати виконанню процесуальних рішень шляхом неявки для проведення слідчих дій у провадженні за надуманими приводами, в тому числі і тимчасової непрацездатності.

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод суду належало з`ясувати чи тримання підозрюваного під вартою до судового розгляду справи є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, було правильно зроблено слідчим суддею.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, без змін, оскільки, як вважає колегія суддів, такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин, враховуючи усі обставини у їх сукупності, підстав для застосування більш суворого запобіжного заходу, ніж домашній арешт в певний період доби, колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характеризуючих даних про його особу в їх сукупності, обрав запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 176 178, 181, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, до 17 березня 2019 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/1193/2019 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1