ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/487/19 Справа № 178/1088/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000309 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Аули Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням на останнього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що 15 липня 2018 року, приблизно, о 13 год. (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), він прийшов до житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_3 , за місцем мешкання раніше знайомої ОСОБА_9 , з метою дізнатися номер її сина. Знаходячись у вказаному подвір`ї, ОСОБА_7 постукав у двері, однак, з будинку ніхто не вийшов. Після чого, ОСОБА_7 , побачивши, що двері будинку не зачинені на замок, відчинив двері та зайшов до приміщення будинку, щоб погукати ОСОБА_9 , однак, останньої в будинку не було. ОСОБА_7 зрозумів, що власниця будинку відсутня, і в нього виник раптовий злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. Далі, ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, знаходячись в будинку по АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав рідкокристалічний телевізор марки «MISTERY MTV-261 LL W» , з діагоналлю 26 дюймів, серійний номер MTV-2611UO117, вартістю 3010 грн, телевізійний тюнер Т2, марки SIMAX HDT871, бувший у використанні, вартістю 449 грн. Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 3459 грн.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2018 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати, ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт строком на 150 годин. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального правопорушення, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Однак, суд першої інстанції вимоги закону порушив, а саме призначив ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, яке не передбачено санкцією ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, обвинувачений не заперечував проти задоволення даної апеляції.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оскаржується.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Разом з тим, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів находить їх такими, які ґрунтуються на вимогах закону.
Згідно п.1 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, за змістом ч. 1 ст. 65 КК України та роз`яснень, які містяться у абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, неодружений, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відшкодував матеріальний збиток, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, які визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Разом з тим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, суд першої інстанції, всупереч вимогам чинного законодавства, залишивши поза увагою той факт, що санкцією ч.1 ст. 185 КК України не передбачено покарання у виді обмеження волі, призначив обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 185 КК України саме у вигляді 1 року обмеження волі.
Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції свідчить в даному випадку про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, 413 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Статтею 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 припустився неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, і відповідно до ст.420 КПК України, з урахуванням викладеного, вирок щодо обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню з постановленням свого вироку в частині призначення обвинуваченому покарання.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність ОСОБА_7 і на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 - задовольнити.
Вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт строком 150 годин.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4