Номер провадження: 11-кп/813/340/19
Номер справи місцевого суду: 496/1358/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року по кримінальному провадженню №0000796 від 24.09.2017 року, яким

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Багачівка Кривоозерського району Миколаївської області, одруженого, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Застосувано відносно засудженого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Взято під варту в залі суду. Строк відбування покарання відраховувати з 28 серпня 2018 року.
Вироком районного суду також вирішено питання щодо заходів забезпечення по кримінальному провадженню, речових доказів, процесуальних витрат по справі, -

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.
Вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 23.09.2017 року, близько 14.30 год., на ділянці вул. Атамана Головатого м. Біляївка Одеської області, буд. 409 + 26 м, керуючи вантажним автомобілем марки «MERSEDES-BENZ» 1324L, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку зі сторони м. Біляївка Одеської області в бік с. Маяки Біляївського району Одеської області, діючи з необережності, в порушення вимог Правил дорожнього руху України не дотримався безпечного інтервалу при об`їзді перешкоди, чим створив небезпеку дорожнього руху для пасивного учасника дорожнього руху, а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який керував велосипедом марки «ХВЗ», рухався в напрямку зі сторони м. Біляївка Одеської області в бік с. Маяки Біляївського району Одеської області по правому краю проїжджої частини дороги, в результаті чого відбулося зіткнення, а саме: будка вантажного автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» 1324L, реєстраційний номер НОМЕР_1 , правим переднім нижнім кутом контактувала з задньою лівою частиною лопаточної частини плечового суглобу велосипедиста ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих тілесних ушкоджень останній помер.
Згідно висновку судово-медичного експерта №287 від 17.10.2017 року у ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом кісток основи черепа, крововилив в м`які мозкові оболонки, шлуночки мозку, шкірно-фасціальний клапоть голови, забій мозочка. Крім цього, був перелом лівої плечової кістки, садна лівого надпліччя, синці повік лівого ока, лівого плеча, крововиливи в м`які тканини 2-3-4-го міжребер`я. Судячи з морфологічних ознак ушкоджень, їх локалізації, слід вважати, що пошкодження спричинені дією тупих твердих предметів з переважаючою контактуючою поверхнею. За ознакою небезпеки для життя черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток основи черепа, крововиливу в м`які мозкові оболонки, шлуночки мозку, забиття мозочка належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Закритий перелом лівої плечової кістки за ознакою тривалості розладу здоров`я зазвичай у живих осіб належить до категорії середнього ступеня тяжкості. Садна та синці належать до категорії легких тілесних пошкоджень. Судячи з локалізації ушкоджень на трупі ОСОБА_11 , їх односторонні розташування по лівій частині трупа, все це свідчить про контактування потерпілого з рухомим автотранспортом. Між встановленими ушкодженнями і смертю ОСОБА_11 є прямий причинний зв`язок.
Причиною смерті ОСОБА_11 є черепно-мозкова травма, яка проявилася переломом кісток основи черепа, крововиливом в м`які мозкові оболонки, шлуночки мозку, забоєм тканини мозочка. Давність виявлених пошкоджень відповідає часу 23.09.2017 року, як це встановлено матеріалами кримінального провадження. З огляду на тяжкість пошкоджень виявлених на трупі ОСОБА_11 лівосторонню локалізацію, слід вважати, що пошкодження утворилися в результаті контактування з рухомим транспортним засобом. На трупі ОСОБА_11 не виявлено пошкоджень, які могли бути заподіяні при падінні з велосипеда. Судячи з локалізації ушкоджень на трупі ОСОБА_11 , слід вважати, що потерпілий у момент ДТП був орієнтований лівою стороною до транспортного засобу, який рухався. У момент смерті ОСОБА_11 знаходився у тверезому стані, що підтверджується даними судово-токсикологічного дослідження крові померлого, акт №4747/287 від 11.10.2017 року.
Дана ДТП сталося в зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_8 , який керував автомобілем «MERSEDES-BENZ» 1324L, реєстраційний номер НОМЕР_1 , наступних пунктів Правил дорожнього руху України:
- п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі);
- п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- п. 13.3 ПДР України під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок районного суду скасувати, повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання із звільненням його від кримінальної відповідальності згідно ст. 75 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи допущено неповноту судового розслідування, яка виразилася в тому, що не було допитано всіх свідків сторони обвинувачення та відмовлено в задоволенні клопотання про допит свідків сторони захисту. Також, на думку апелянта, висновки районного суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та доказам по справі, а саме: висновкам транспортно-трасологічної експертизи, комплексної судової відеотехнічної і автотехнічної експертизи, судової автотехнічної експертизи, судово-медичної експертизи, протоколу огляду транспортного засобу. Крім цього, вказує, що районний суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, не врахував, що у нього на утриманні перебуває дружина, яка має онкологічне захворювання, не враховано доповідь органу пробації, згідно якої виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Вказує, що районним судом під час судового розгляду справи безпідставно до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача; виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити та призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі; думку прокурора та представника потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Частиною 1 статтею 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Суд у вироку вірно зазначив, що незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується долученими до матеріалів кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями, допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_14 , а також письмовими доказами: протоколом огляду місця події від 23.09.2017 року (т. 1 а. с. 49-59).; протоколом огляду транспортного засобу - автомобіля «MERSEDES-BENZ» 1324L, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 23.09.2017 року (т. 1 а. с. 60-66); протоколом огляду транспортного засобу від 23.09.2017 року було оглянуто велосипед марки «ХВЗ» чорного кольору (т. 1 а. с. 68-69); протоколом огляду трупа ОСОБА_11 від 25.09.2017 року та фототаблицею до нього (т. 1 а. с. 71-75); протоколом огляду місця від 25.09.2017 року та фототаблицею до нього (т. 1 а. с. 77-80); протоколом огляду місця від 25.09.2017 року (т. 1 а. с. 81-83); відеозаписами з місця ДТП; протоколом огляду місця від 25.09.2017 року (т. 1 а. с. 84-86); висновком №17-5229 судової автотехнічної експертизи по дослідженню систем керування та ходової частини автомобіля «MERSEDES-BENZ» 1324L, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 13.11.2017 року (т. 1 а. с. 95-97); висновком №17-5230 експертизи по дослідженню систем керування і ходової частини велосипеда «ХВЗ» від 13.11.2017 року (т. 1 а. с. 99-100); висновком №17-5228/6119 комплексної судової відеотехнічної і автотехнічної експертизи по дослідженню обставин наїзду автомобіля «MERSEDES-BENZ» 1324L, реєстраційний номер НОМЕР_1 на велосипедиста (т. 1 а. с. 102-107); висновком №18-598 судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин наїзду автомобіля «MERSEDES-BENZ» 1324L, реєстраційний номер НОМЕР_1 на велосипедиста (т. 1 а. с. 110-111); висновком судово-медичного експерта № 287 від 17.10.2017 року за результатами дослідження трупа ОСОБА_11 , 1954 р. н., та актом судово-токсикологічного дослідження крові померлого №4747/287 від 11.10.2017 року (т. 1 а. с. 113-118).
Суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно розглянув кримінальне провадження, на підставі неупередженого судового розгляду та аналізу досліджених в судовому засіданні доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 в скоєнні інкримінованого йому злочину. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необґрунтованості доводів обвинуваченого ОСОБА_8 щодо відсутності його вини в настанні дорожньо-транспортної пригоди, тому, що вони повністю спростовуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та визнає їх такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.
В зв`язку з цим, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Згідно матеріалів справи усі зазначені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту досліджувались судом першої інстанції, висновки по ним обґрунтовані та вмотивовані у вироку районного суду.

В апеляційному суді від учасників судового провадження не надходили клопотання щодо повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а так само щодо дослідження нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_8 з урахуванням його особи, суспільної небезпеки вчиненого злочину та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому обставин, що пом`якшують покарання, суд не встановив, а до обставин, які його обтяжують, відніс вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Районним судом прийнято до уваги досудову доповідь, складену Біляївським міськрайонним відділом пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення низький, ризик безпеки для суспільства низький, він раніше не судимий, має позитивну характеристику, кримінальне правопорушення скоєно з необережності, виходячи з чого орган пробації розглядає можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції вірно враховував ступінь тяжкості та наслідок вчиненого злочину у виді загибелі людини, позитивну характеристику обвинуваченого те, що він раніше не судимий.
Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, на чому також наполягала потерпіла.
Висновок районного суду про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки теж є законним та обгрутованим.
Разом з цим, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що районний суд призначив ОСОБА_8 покарання, яке в зв`язку зі своєю суворістю не відповідає меті покарання, закріпленій в ст. 50 КК України.

Апеляційним судом враховується наявність в кримінальному провадженні обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого та наявність пом`якшуючих покарання обставин: відсутність на момент вчинення злочину судимості, наявність на утриманні дружини-пенсіонерки, позитивні характеристики за місцем проживання; особа обвинуваченого стан його здоров`я, те, що він є ВІЛ інфікованим та потребує лікування; думка органу пробації, а також думку потерпілої про необхідність призначення обвинуваченому покарання лише у виді позбавлення волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 апеляційний суд враховує обставини, передбачені ст. 65 КК України, та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді реального позбавлення волі, а саме у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Разом з цим, апеляційний суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки та думку потерпілої про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання відповідно до положень ст.75 КК України.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково, а оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання в бік його пом`якшення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405,407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4