ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000471 за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, -
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 149 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбуття покарання, з іспитовим строком три роки та на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено відповідні обов`язки.
Цивільний позов потерпілих про стягнення моральної шкоди з обвинуваченої ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди на користь:
- ОСОБА_9 - 5000 грн.
- ОСОБА_10 - 5000 грн.
- ОСОБА_11 - 5000 грн.
- ОСОБА_12 10 000 грн.
Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.
Цим вироком ОСОБА_8 , визнано винною за ч. 2 ст. 149 КК України та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
У невстановлений час ОСОБА_8 , у невстановленому місці, при невстановлених обставинах познайомилась з невстановленою особою, з якою вступила в попередню змову та домовилась про те, що вона за грошову винагороду на території м. Дніпропетровська буде підшукувати осіб жіночої статі для їх сексуальної експлуатації за кордоном, а також переміщувати їх вказаній особі до м. Санкт-Петербург Російської Федерації.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці та час, використовуючи всесвітню мережу Інтернет, розмістила на сайті «http///www.jobexpert.com.ua» об`яву щодо працевлаштування молодих осіб жіночої статі на високооплачувану роботу із заробітною платою в сумі 1000$ США у сфері обслуговування без надання інтимних послуг, зазначивши в ній свій номер мобільного телефону НОМЕР_1 .
Приблизно у період з січня по червень 2015 року ОСОБА_10 , підшукуючи собі роботу, знайшла в мережі «Інтернет» об`яву щодо працевлаштування в м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації, яке розмістила ОСОБА_8 , та 03.06.2015 зателефонувала на вказаний в об`яві номер мобільного телефону для з`ясування обставин пропонованої роботи і на її дзвінок відповіла ОСОБА_8 .
ОСОБА_8 реалізуючи спільний з невстановленою особою злочинний умисел, спрямований на здійснення вербування особи з метою сексуальної експлуатації, діючи за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, у той день тобто 03.06.2015 року, близько 19 год. 00 хв. зустрілась біля ТЦ «Пасаж» за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 50, з ОСОБА_10 , та під час спілкування з останньою, використовуючи психологічний вплив на ґрунті її матеріальних проблем через відсутність роботи та збіг тяжких сімейних обставин, про які їй стало відомо під час спілкування, запропонувала їй працевлаштуватися в якості повії для надання інтимних послуг на території м. Санкт-Петербург Російської Федерації, більш точну адресу місця розпусти встановити не вдалось можливим, з високою грошовою зарплатнею, та безоплатним проживанням, чим спонукала в подальшому ОСОБА_10 яка знаходилась у вразливому стані, дати згоду на працевлаштування у цій сфері за межами України.
Крім цього, в ході подальшого спілкування ОСОБА_8 маючи на меті організацію переміщення ОСОБА_10 на території Російської Федерації повідомила останній про необхідність пошуку нею грошових коштів на білет 2500 гривень, які б в подальшому були повернуті ОСОБА_10 .
У той же час, приблизно у період кінця 2014 - червня 2015 року ОСОБА_11 , підшукуючи собі роботу, знайшла в мережі «Інтернет» об`яву щодо працевлаштування в м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації, яке розмістила ОСОБА_8 , та 06.06.2015 року зателефонувала на номер мобільного телефону НОМЕР_1 для з`ясування обставин пропонованої роботи, і на її дзвінок відповіла ОСОБА_8 .
ОСОБА_8 реалізуючи спільний з невстановленою особою злочинний умисел, спрямований на здійснення вербування з метою сексуальної експлуатації, діючи за попередньої змовою групою осіб з корисливих мотивів, у той же день, близько 18.00 год. зустрілась біля ТЦ «Пасаж» за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Макса, 50, з ОСОБА_11 , та під час спілкування з останньою, використовуючи психологічний вплив на ґрунті її матеріальних проблем через відсутність роботи та збіг тяжких сімейних обставин, про які їй стало відомо під час спілкування, запропонувала їй працевлаштуватись в якості повії для надання інтимних послуг в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, більш точно адресу місця розпусти встановити не надалось можливим, з високою грошовою зарплатнею та безоплатним проживанням, чим спонукала в подальшому ОСОБА_11 , яка знаходилась у вразливому стані, дати згоду на працевлаштування у цій сфері за межами України.
Крім цього, в ході подальшого спілкування ОСОБА_8 маючи на меті організацію переміщення ОСОБА_13 на території Російської Федерації повідомила останній про необхідність пошуку нею грошових коштів на білет 2500 гривень, які б в подальшому були повернуті ОСОБА_11 .
В той же час, приблизно в період осені 2014 червня 2015 року, ОСОБА_9 , підшукуючи осіб роботу, знайшла в мережі «Інтернет» об`яву щодо працевлаштування в м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації, яке розмістила ОСОБА_8 , та 16.06.2015 року зателефонувала на номер мобільного телефону НОМЕР_1 для з`ясування обставин пропонованої роботи, і на її дзвінок відповіла ОСОБА_8 .
ОСОБА_8 реалізуючи спільний з невстановленою особою злочинний умисел, спрямований на здійснення вербування з метою сексуальної експлуатації, діючи за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів 17.06.2015 року, близько 19.00 год. зустрілась біля ТЦ «Мост Сіті» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глінки, 2, з ОСОБА_9 , та під час спілкування з останньою, використовуючи психологічний вплив на ґрунті її матеріальних проблем через відсутність роботи та збіг тяжких сімейних обставин, про які їй стало відомо під час спілкування, запропонувала їй працевлаштуватися в якості повії для надання інтимних послуг в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, більш точну адресу місця розпусти встановити не надалось можливим, з високою грошовою зарплатнею та безоплатним проживанням, чим спонукала в подальшому ОСОБА_9 , яка знаходилась у вразливому стані, дати згоду на працевлаштування у цій сфері за межами України.
Крім цього, в ході подальшого спілкування ОСОБА_8 маючи на меті організацію переміщення ОСОБА_9 на територію Російської Федерації повідомила останній про необхідність пошуку нею грошових коштів на білет 2500 гривень, які б в подальшому були повернуті ОСОБА_9 .
15.06.2015 року неповнолітня ОСОБА_12 , підшукуючи собі роботу, знайшла в мережі «Інтернет» об`яву щодо працевлаштування в м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації, яке розмістила ОСОБА_8 , та 16.06.2015 року зателефонувала на номер мобільного телефону НОМЕР_1 для з`ясування обставин пропонованої роботи, і на її дзвінок відповіла ОСОБА_8 .
ОСОБА_8 реалізуючи спільний з невстановленою особою злочинний умисел, спрямований на здійснення вербування з метою сексуальної експлуатації, діючи за попередньої змовою групою осіб з корисливих мотивів, 16.06.2015 року, близько 19.00 год. зустрілась біля ТЦ «Мост Сіті» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глінки, 2, з ОСОБА_12 , та під час спілкування з останньою, використовуючи психологічний вплив на ґрунті її матеріальних проблем через відсутність роботи та збіг тяжких сімейних обставин, про які їй стало відомо під час спілкування, запропонувала їй працевлаштуватися в якості повії для надання інтимних послуг в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, більш точну місця розпусти встановити не вдалось можливим, з високою грошовою зарплатнею та безоплатним проживанням, чим спонукала в подальшому ОСОБА_12 дати згоду на працевлаштування у цій сфері за межами України.
Крім цього, в ході подальшого спілкування ОСОБА_8 маючи на меті організацію переміщення ОСОБА_12 на територію Російської Федерації повідомила останній про необхідність пошук нею грошових коштів на білет 2500 гривень, які б в подальшому були повернуті ОСОБА_12 .
Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел із невстановленою особою, направлений на сексуальну експлуатацію осіб жіночої статі та переміщення вказаних осіб до Російської Федерації, ОСОБА_8 здійснивши вербовку ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та неповнолітньої ОСОБА_12 з метою їх сексуальної експлуатації, повідомила останнім про необхідність явки 21.06.2015 року до каси залізно-дорожнього вокзалу м.Дніпропетровська, з метою познайомити вказаних осіб між собою та обговорити питання пов`язані з від`їздом до Російської Федерації.
21.06.2015 року ОСОБА_8 , діючи за попереднім планом, з метою переміщення потерпілих до Російської Федерації для подальшої сексуальної експлуатації, зустрілась з ОСОБА_10 , яка прибула за її проханням, та знаходячись поряд із залізничним вокзалом у м. Дніпропетровську, який розташований на площі Петровського, буд. 1 у м. Дніпропетровську, та в ході спілкування з останньою передала аркуш паперу з номерами телефонів інших потерпілих, номер невстановленої досудовим розслідуванням особи на ім`я ОСОБА_14 , та сказала, що ОСОБА_10 разом з іншими дівчатами зустрілась та разом самостійно вирішили питання від`їзду до Російської Федерації.
22.06.2015 року ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та неповнолітня ОСОБА_12 зустрілись в ТЦ «Мост Сіті» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глінки, 2. Під час зустрічі останніх туди ж прибула ОСОБА_8 , яка в ході спілкування повідомила про відмову в працевлаштуванні неповнолітньої ОСОБА_12 , у зв`язку з причинами, що не залежить від її волі та в подальшому з метою організації переправлення останніх зателефонувала до представника підприємства ПП «Осипа», яке надає послуги з перевезення пасажирів та особисто замовила чотири квитки потерпілим на рейсовий автобус «Маріуполь-Москва», який відправлявся 25.06.2015 року з АДРЕСА_3 навпроти готелю «Дніпропетровськ».
В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на реалізацію вербовки для подальшої сексуальної експлуатації потерпілих на території Російської Федерації, з метою організації та контролю за переміщенням потерпілих 25.06.2015 року ОСОБА_8 прибула в місце відправки автобуса де зустрілась з потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , де проконтролювала придбання ними, раніше замовлених білетів, та їх посадки на рейсовий автобус, надавши останнім вказівку про необхідність повідомляти їм про хід переміщення, у тому числі щодо їх прибуття до м. Москва та м. Санкт-Петербург Російської Федерації.
26.06.2015 року потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 прибули до пропускного пункту «Гоптівка» Дергачівського району Харківської області, де близько 00.10 год. самостійно відмовились від подальшої поїздки та під супроводом працівників прикордонної служби залишили рейсовий автобус у якому прямували до м. Москва Російської Федерації.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_15 , просить обвинувальний вирок відносно ОСОБА_8 скасувати та закрити кримінальне провадження.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що вирок є незаконним, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, вважає, що суд не взяв до уваги докази надані стороною захисту, які спростовують вину обвинуваченої, які могли істотно вплинути на його висновки та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Захисник в апеляції зауважує, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченої, а також на правильність застосовування закону України про кримінальну відповідальність, норм кримінального-процесуального закону щодо провокації (підбурювання) злочину, яка на його думку мала місце з боку працівників міліції і їх довіреної особи ОСОБА_16 .
В підтвердження доводів апеляції, захисник в скарзі посилається на невизначеність судом у вироку, яким чином ОСОБА_8 , використовувала вразливий стан кожної з потерпілих, вказуючи на те, що ОСОБА_8 про обставини, які начебто спонукали потерпілих до пошуків роботи, а саме відсутність коштів, борги, хвороба і інше, їй стало відомо з показань потерпілих. Вказує, що при жодній зустрічі ОСОБА_8 з потерпілими не йшлося мови, про їх матеріальне становище, остання пропонувала потерпілим цю роботу при першій телефонній розмові, нікому не передзвонювала, а зустрітися і обговорити умови цієї роботи, яку потерпілі бажали отримати, останні пропонували першими і наполягали на цих зустрічах самі, які знали про характер роботи, а тому і бажали отримати цю роботу. А тому, на думку захисника, відсутні підстави говорити про використання ОСОБА_8 вразливого стану потерпілих, що виключає і наявність наступність ознак, а саме вербування та переміщення.
В апеляції захисник також заперечує доведеність вини ОСОБА_8 в вербуванні, переміщенні потерпілої ОСОБА_12 , саме як неповнолітньої особи, посилаючись, що ОСОБА_8 заявляла всім про те, що ОСОБА_12 нікуди не поїде, оскільки є неповнолітньою, і остання нікуди і не поїхала, а тому по епізоду з ОСОБА_12 , суд зазначив обставини, що не відповідають фактичним і є надуманими.
В апеляції, захисник вказує, що безпідставно суд дійшов висновку про відсутність провокації злочину (підбурювання) з боку працівників міліції, посилаючись, що у вироку не зазначені фактичні обставини, що мають суттєве значення, а саме, яким чином та з якою метою потерпілі зустрічалися в ТЦ Мост-Сіті, як вони комунікували між собою, щоб там зустрітись, хто їм повідомляв про час та місце зустрічі і не взято до уваги судом докази сторони захисту про те, що потерпілі були керовані працівниками міліції, які і повідомляли їм про час, місце зустрічі, та про необхідність того, щоб ОСОБА_8 приймала участь у придбанні проїзних квитків, тобто провокували (підбурювали) ОСОБА_8 на необхідні для складу злочину дії, а саме переміщення. Зазначає, що саме за наполяганнями ОСОБА_9 та інших потерпілих ОСОБА_8 приїхала в ТЦ Мост-Сіті і саме за їх наполяганням в їх присутності замовила квитки. Потерпілі та свідок ОСОБА_16 не здійснювали дзвінки на телефони довідкових бюро автовокзалу та залізничного транспорту, проте такі дзвінки здійснювалися з телефону ОСОБА_8 , що на думку захисника такі дії потерпілих, і є активними діями на провокацію (підбурювання) злочину, посилаючись на відеозапис, і з якого видно як свідок ОСОБА_16 в автобусі по дорозі на Харків пояснює ОСОБА_17 , що міліції необхідно було щоб саме ОСОБА_8 замовляла та діставала квитки на проїзд, що суд безпідставно не визнав. Вказує на безпідставність висновку суду, що потерпілі могли спілкуватися іншим шляхом, а саме посередництвом мессенджерів чи соціальних мереж, посилаючись на відсутність зв`язку між потерпілими з часу передачі ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 та свідку ОСОБА_16 номерів телефонів всіх потерпілих, а тому потерпілі не могли домовитися про час та місце зустрічі 22.06.2015 року.
В апеляції захисник, вважає, що стороною захисту надано достатньо підстав вважати, що ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 виконували спеціальне доручення правоохоронних органів з метою викриття злочинної діяльності, яка на думку правоохоронних органів мала місце з боку ОСОБА_8 , що виключає наявність складу злочину, оскільки мало місце провокація (підбурювання) злочину.
Прокурор в апеляції, не оскаржуючи вирок суду в частині висновку про правильність кваліфікації дії обвинуваченої та доведеність її вини у інкримінованому злочині, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 149 КК України ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 149 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього належного їй майна та зазначити у вироку номер кримінального провадження 0000471 та прізвище прокурора, який брав участь у розгляд кримінального провадження судом, ОСОБА_6 .
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_8 , на підставі ст. 75 КК України, від покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, є необґрунтованим та невмотивованим, оскільки судом при прийнятті такого рішення не враховано низку обставин, а саме: суд недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_8 злочину, який становить підвищену суспільну небезпеку, так як торгівля людьми є однією зі сфер кримінального бізнесу, що розвивається найбільш стрімкими темпами. На сьогодні масштаби цього виду злочинної діяльності у світі набули таких розмірів, що за своїми наслідками стоять на третьому місці після нелегальної торгівлі зброєю та наркотиками. Торгівля людьми - одна з найбільш актуальних проблем сучасності та є однією з найжорстокіших форм порушення основних прав та свобод людини у XXI столітті. Це недопустиме суспільне явище, якому необхідно рішуче протидіяти.
В апеляції прокурор, вважає, що виправлення ОСОБА_8 , а також досягнення інших цілей кримінального покарання, визначених ч. 2 ст. 50 КК України, неможливе без засудження її до позбавлення волі, яке належить відбувати реально, та застосування до неї конфіскації всього належного їй майна, оскільки висновки, викладені у судовому рішенні про можливість виправлення ОСОБА_8 за умови застосування положень ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням є безпідставним, і, зокрема, ґрунтуються на даних, які не відповідають ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої, а саме психологічне ставлення ОСОБА_8 до скоєного, її внутрішнє заперечення уразливого стану потерпілих і як наслідок не визнання спричиненої їм моральної шкоди та не бажання хоча б частково її відшкодувати.
В апеляції прокурор також вказує, що оскаржуваний вирок не містить відомостей, передбачених ст. 374 КПК України, а саме відсутній номер кримінального провадження що розглядається. Таким номером, відповідно до Єдиного реєстру досудових розслідувань є 0000471, а не 0000471, як зазначено у вироку, та відсутнє прізвище прокурора.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 149 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього належного їй майна та зазначити у вироку номер кримінального провадження №0000471 та прізвище прокурора, який брав участь у розгляд кримінального провадження судом, " ОСОБА_6 ", обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу захисника задовольнити, вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, прохання обвинуваченої ОСОБА_8 в останньому слові залишити умовну міру покарання, як у вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції, крім інших, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 149 КК кримінальна відповідальність передбачена за торгівлю людьми або здійснення іншої незаконної угоди, об`єктом якої є людина, а так само вербування, переміщення, переховування, передачу або одержання людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану особи, вчинені щодо неповнолітнього або щодо кількох осіб, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища, або особою, від якої потерпілий був у матеріальній чи іншій залежності, або поєднані з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого чи його близьких, або з погрозою застосування такого насильства.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 149 КК як вербування, переміщення людини, вчинене з метою експлуатації, з використанням уразливого стану особи, вчинене щодо неповнолітнього, щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.
Поза увагою суду першої інстанції залишились доводи захисника, які стосувались такої обов`язкової ознаки злочину - як спосіб вчинення злочину, а саме використання ОСОБА_8 уразливого стану потерпілих, та доводи, які стосувались вчинення обвинуваченою дій щодо вербування та переміщення неповнолітньої ОСОБА_12 .
Крім цього, судом першої інстанції не взято до уваги доводи захисту щодо провокації (підбурювання) ОСОБА_8 до вчинення злочинних дій, а саме переміщення.
Вказані доводи захисника обґрунтовувалися посиланням на конкретні докази та потребували належної перевірки з боку суду першої інстанції, у тому числі шляхом їх дослідження та оцінки у сукупності з іншими доказами.
Разом з тим, суд першої інстанції за результатами перевірки наведених вище доводів захисника навів формальні мотиви та висновки на спростування доводів, які стосувались провокації (підбурювання) обвинуваченої.
Поряд з наведеним, суд першої інстанції належним чином не мотивував своє рішення щодо не призначення обвинуваченій додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.
У зв`язку з наведеним, вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам кримінального процесуального закону. Оскільки зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду прийняти законне та обґрунтоване рішення, то, на думку колегії суддів, це рішення не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 і ч. 1 ст. 415 КПК України, допущені порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Ураховуючи викладене, доводи апеляційних скарг прокурора, де йдеться про м`якість призначеного судом покарання обвинуваченій ОСОБА_8 та доводи захисника ОСОБА_7 про недоведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 , - судом апеляційної інстанції не розглядаються та підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів не входить в обговорення питань щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вказаному злочині, правильності кваліфікації її дій, призначення покарання, про що йдеться в апеляційних скаргах, оскільки це потребуватиме встановлення фактичних обставин кримінального провадження в ході судового розгляду.
При новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції необхідно усунути наведені недоліки та постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Зокрема, при перевірці доводів захисника щодо провокації злочину суд першої інстанції має взяти до уваги відповідну практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). Так, загальні принципи щодо розгляду питання про провокацію викладені у справі Раманаускаса (Ramanauskas v. Lithuania, рішення Великої Палати від 05 лютого 2008року, заява 74420/01, §§ 49-61). Критерії для того, щоб розрізняти провокацію, що порушує пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від допустимої поведінки при використанні законних таємних методів під час кримінальних проваджень, були викладені ЄСПЛ у справі «Баннікова проти Росії» (Bannikova v. Russia, рішення від 04 листопада 2010 року, заява № 18757/06, §§ 37-65) та узагальнені у справі «Матановіч проти Хорватії» (Matanovic v. Croatia, від 04 квітня 2017 року, заява № 2742/12, §§ 123-135). Важливі роз`яснення щодо цього питання містяться у рішенні ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви (No.2)» (Ramanauskas v. Lithuania (No.2),рішення від 20 лютого 2018 року, заява № 55146/14, §§ 52-70) та інших.
Отже, при перевірці вказаних доводів захисника потрібно на основі наявних у справі доказів визначити, чи було б скоєно злочин без втручання органів влади, тобто чи було розслідування «пасивним». Під час прийняття рішення про те, чи було розслідування «пасивним», необхідно з`ясувати, чи не діяли всі потерпілі під контролем або керівництвом працівників правоохоронних органів, якщо так, то чи не виходила їх поведінка за межі «пасивної» фіксації злочину, зокрема, чи не здійснювали вони вплив на обвинувачену для того, щоб спровокувати вчинити злочин, який би інакше не було скоєно, а також інші обставини, які мають значення в контексті даного кримінального провадження.
У разі, якщо при перевірці доводів захисника щодо невинуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК, суд першої інстанції дійде висновку про безпідставність вказаних доводів та про доведеність винуватості ОСОБА_8 у пред`явленому їй обвинуваченні, то при вирішенні питання щодо призначення ОСОБА_8 покарання, суду першої інстанції слід належним чином перевірити доводи прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання та навести відповідні мотиви і висновки щодо призначення чи непризначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Виходячи з наведеного, апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню в частині скасування вироку суду.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України України - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4