ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/527/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" жовтня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0005678 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Головуючим у судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки строк його дії закінчується.

Прокурор вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки на даний час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків, ухилення від явки до суду, оскільки він є громадянином іншої держави, а в Україні проживає тимчасово, та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Крім цього, просив врахувати тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину.

Захисник ОСОБА_8 , думку якої підтримав обвинувачений, проти продовження строку запобіжного заходу заперечувала, вважала за необхідне змінити запобіжний захід на інший, не пов"язаний з триманням під вартою, посилаючись на те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. При цьому просила врахувати, що її підзахисний раніше не судимий та має постійне місце проживання в м. Києві.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Так, суд враховує практику Європейського суду з захисту прав людини, а саме те, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і тому оцінка такого ризику проводиться з посиланням на ряд інших факторів.

Не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, в даному конкретному випадку суд вважає підозру відносно ОСОБА_9 у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого, небезпідставною.

Разом з тим, приймаючи до уваги те, що сплинув значний проміжок часу, суд, проявляючи особливу ретельність у ході судової процедури, та не беручи до уваги саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, встановив наявність інших підстав для позбавлення волі, вважаючи їх релевантними (відповідними) та достатніми.

Так, згідно характеризуючих матеріалів ОСОБА_9 , постійного місця роботи та єдиного джерела доходів немає, відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, відсутні, що свідчить про те, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та ухилення від суду є реальним.

Крім того, судове провадження триває, що свідчить про наявність ризику перешкодити кримінальному провадженню.

Будь-яких гарантій явки до суду з боку обвинуваченого - немає.

Дані про те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та має постійне місце проживання у м. Києві самі по собі не свідчать про відсутність наведених ризиків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що докази, які б свідчили про те, що на даний час змінилися обставини, які були підставами для застосування обвинуваченому найбільш суворого виду запобіжного заходу і продовження строку його дії або перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені судом раніше, відсутні.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним ризикам.

При цьому приймаючи рішення про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому судом не береться до уваги позиція останнього, який свою вину визнає частково, як така, що не має значення при вирішення вказаного питання, крім того, заперечення своєї винуватості є правом обвинуваченого як обраної позиції захисту та не може вважатись обставиною, яка негативно впливає на будь-які рішення, що може ухвалити суд.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що тримання під вартою в даному випадку не перевищує розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ризики справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КК України, суд не визначає розміру застави обвинуваченому, оскількизлочин, у вчиненні якого він обвинувачується, скоєний із застосуванням насильства.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 грудня 2018 року включно.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий

Судді