ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

представника третьої особи, щодо

якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали досудового розслідування внесенні до ЄРДР за № 00018 за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 13 листопада 2017 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , задоволено та накладено арешт шляхом заборони розпорядження на наступні земельні ділянки, а саме:

1) земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0314 площею 2.4476 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Покровська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242);

2) земельна ділянка з кадастровим номером :02:030:0683 площею 4.8738 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

3) земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:1337 площею 3.3971 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Покровська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242);

4) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0155 площею 4.6202 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

5) земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0211 площею 2.72 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Покровська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242);

6) земельна ділянка з кадастровим номером :02:007:5088 площею 1.7641 га за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р., с. Чайки, вулиця Чайки Валентини, земельна ділянка 4-А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24);

7) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0706 площею 6.3164 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

8) земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:1535 площею 2 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Маломихайлівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242);

9) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0772 площею 5.553 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

10) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0100 площею 4.369 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

11) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0472 площею 5.254 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242);

12) земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:8491 площею 2 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Маломихайлівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242);

13) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0156 площею 4.5851 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

14) земельна ділянка з кадастровим номером :01:151:0020 площею 5.1632 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Олександрівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

15) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0029 площею 1 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Маломихайлівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2);

16) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0359 площею 4.5345 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

17) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0006 площею 4.5748 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

18) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0313 площею 4.5418 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242);

19) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0223 площею 4.526 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

20) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0773 площею 5.553 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242);

21) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0765 площею 6.499 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

22) земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0068 площею 2.4363 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Покровська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242);

23) земельна ділянка з кадастровим номером :01:151:0043 площею 0.9996 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Олександрівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

24) земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0045 площею 2 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242);

25) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:9507 площею 1.445 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

26) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0357 площею 4.5341 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

27) земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0064 площею 3.0832 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Покровська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242);

28) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0510 площею 4.5347 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

29) земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0277 площею 2.9336 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Покровська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242);

30) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1008 площею 5.1931 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

31) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0225 площею 4.526 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покроський район, Березівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42);

32) автомобільна стоянка за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Набережна Заводська, будинок 110 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

33) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0023 площею 5.0209 га за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, Олександрівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242).

Накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на наступні об`єкти нерухомого майна, а саме:

1)квартира за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Донцова Дмитра, будинок 3, квартира 18б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

2)квартира за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Донцова Дмитра, будинок 3, квартира 18А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

3)квартира за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Робоча, будинок 148, секц. 2, квартира 74 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

4)нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вулиця Мельникова, будинок 89А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

5)квартира за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Донського Дмитра, будинок 3, квартира 18 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

6)нежитлова будівля за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вулиця Дзержинського, будинок 172/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07);

7)житловий будинок за адресою: Запорізька обл., Василівський район, м. Дніпрорудне, вулиця Українська, будинок 9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 209);

8)квартира за адресою: м. Київ, вулиця Ділова, будинок 2б, квартира 76а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

9)квартира за адресою: м. Київ, вулиця Щусєва, будинок 40, квартира 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

10)житловий будинок за адресою: Запорізька обл., Якимівський район, смт. Кирилівка, вулиця Коса Федотова, будинок 179/18 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203);

11)нежилі приміщення за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р., с. Чайки, вулиця Чайки Валентини, будинок 4-А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24).

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що клопотання підлягає задоволенню з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
В апеляційній скарзі представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвокат ОСОБА_6 порушує питання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року та скасування її в частині накладення арешту шляхом заборони розпорядження на житловий будинок за адресою: Запорізька обл., Василівський район, м. Дніпрорудне, вулиця Українська, будинок 9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 209).
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що рішення слідчого судді є необґрунтованим та незаконним. Слідчим суддею не перевірено необхідність у застосуванні арешту, а також наявність достатніх правових підстав для скасування арешту майна власником якого є ОСОБА_7 , оскільки останній є власником майна, відсутня мета застосування арешту майна, як збереження речових доказів, відсутні докази обгрунтування розміру шкоди. Вважає, що слідчим суддею було безпідставно накладено арешт на вказане майно. Звертає увагу, що жоден з власників цих земельних ділянок до правоохоронних органів чи суду про захист своїх прав на ці земельні ділянки не звертався. Також вказує на те, що слідчий суддя розглянув клопотання слідчого за його відсутності та відсутності ОСОБА_7 , ухвала суду їм не надсилалася, про накладення арешту на майно вони дізналися 09.10.2018 року під час оформлення спадщини.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді відповідно до ст. 395 КПК подається протягом п`яти днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії відповідного судового рішення.

Колегією встановлено, що розгляд клопотання слідчого судом першої інстанції проведений без виклику апелянта, якому не було відомо про дату, час та місце слухання справи, тому колегія суддів не вважає пропущеним строк на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Як вбачається з витягу з кримінального провадження № 0001108, розслідуване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 362 КК України, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2017 року полягає у тому, що 19.09.2017 до слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області із Придніпровського управління кіберполіції ДКП Національної поліції України надійшли матеріали відносно державного реєстратора Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (далі по тексту Покровської РДА в Д/о) ОСОБА_10 , яка діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленими особами, в порушення вимог чинного законодавства, 03.04.2017 вчинила несанкціоновані дії з інформацією у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, до якої має право доступу, а саме здійснила несанкціоновану зміну інформації про власника об`єкта нерухомого майна - автомобільної стоянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, в ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні також встановлено, що у період часу з 21.08.2017 року по 11.09.2017 року державним реєстратором Покровської РДА в Дніпропетровській області ОСОБА_10 виконувалися несанкціоновані дії по реєстрації заяв та запитів, реєстрації прав власності, реєстрації інших речових прав, реєстрації обтяжень та іпотек стосовно інших об`єктів нерухомого майна, яке було зазначене слідчим у своєму клопотанні, та на яке слідчим суддею на підставі оскаржуваної ухвали було накладено арешт.

Постановою слідчого від 13 листопада 2017 року вищезазначене майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001108.

Це дає достатні підстави для припущення, що відбувся факт вчинення несанкціонованих дій з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинених особою, яка має право доступу до неї, передбачених кримінальним законом, що є достатньо обґрунтованим для проведення кримінального розслідування та вжиття відповідних забезпечувальних заходів і запобігання ризикам у вигляді настання суспільно небезпечних наслідків в результаті реалізації (відчуження) цього майна третім особам, що призведе до завдання ще більш негативних наслідків, а також на даний час є безпосередньо об`єктом вчинення кримінального правопорушення і має доказове значення під час досудового розслідування. Дану позицію слідства підтримав суд першої інстанції під час розгляду клопотання про арешт вищевказаного майна та своїм рішенням задовольнив його, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з накладенням слідчим суддею арешту на наступний житловий будинок, власником якого було наділено апелянта - адвоката ОСОБА_6 повноваженнями на представництво його інтересів на підставі договору про надання правової допомоги ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам процесуального закону ухвала слідчого суду не відповідає в повному обсязі.

Так, частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Наведені слідчим доводи щодо необхідності арешту даних земельних ділянок є сумнівними за своєю суттю, а наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), адже, у даному випадку, відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, колегія суддів враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи.

В судовому засіданні колегією суддів встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам законодавства, тобто не містить законних правових підстав для арешту майна, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, адже однозначно порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема юридичної.

Крім того, клопотання слідчого на містить відомостей, зазначених в ч. ч. 5, 6 ст. 170 КПК України, а саме, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України , може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Клопотання слідчого не містить відомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі, які є власниками вищезазначених земельних ділянок, не містить посилань і на заявлений цивільний позов, а також залишено поза увагою, що у кримінальному провадженні за ч.3 ст. 362 КК України не передбачено застосування заходів кримінально-правового характеру до юридичних осіб, а також конфіскації майна чи спеціальної конфіскації для фізичних осіб.

Вказані обставини слідчим суддею залишились без належної правової оцінки, що свідчить про неналежне дотримання вимоги пунктів 1 та 3 ч. 2 ст. 173 КПК України, згідно яких при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Перевіривши матеріали провадження, в яких відсутній цивільний позов, санкція статті за якою здійснена попередня кваліфікація не передбачає конфіскацію майна, а також за відсутності повідомлення про підозру фігурантам даного кримінального провадження, єдиною підставою для накладення арешту на вказані земельні ділянки є збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Аналізуючи викладені обставини, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчим та прокурором не наведено достатніх підстав, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи зокрема, не наведено підстав, що обґрунтовують необхідність арешту вищезазначеного майна з забороною власникам розпорядження ними, а очевидна істотна причина для утримання цього майна державою і такого обмеження права власності, відсутня.

З урахуванням наведеного, а також меж апеляційного розгляду, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - задовольнити, ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року частково скасувати та постановити нову ухвалу апеляційним судом на підставі ст. 407 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року скасувати в частині накладення арешту шляхом заборони розпорядження на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 209).
Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно в частині накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 209).
В іншій частині ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4