Справа № 296/8172/17
Вирок
Іменем України

04 лютого 2019 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000185 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце народження: м.Печора, Республіка Комі, одружений, має на утриманні малолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/214 від 17 березня 2014 року, №454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, №15/2015 від 14 січня 2015 року, в Україні розпочато мобілізацію та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 30 червня 2015 року №235 військовослужбовця контрактної служби капітана ОСОБА_4 призначено на посаду начальника автомобільної служби озброєння військової частини НОМЕР_1 .

9 липня 2015 року капітан ОСОБА_4 прибув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №36 від 9 липня 2015 року капітана ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення.

Так, згідно вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст.ст. 1,2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 59, 82, 83, 91 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України капітан ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, як начальник служби зобов`язаний знати вимоги статутів, наказів, порадників та інструкцій щодо організації керівництва службою, додержуватися їх у службовій діяльності, керувати діяльністю служби і бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів, підтримувати в них внутрішній порядок, а також знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, капітан ОСОБА_4 під час проходження військової служби у Збройних Силах України вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.

07 червня 2017 року капітан ОСОБА_4 отримав направлення медичної служби військової частини НОМЕР_1 №107 від 07 червня 2017 року до військової частини НОМЕР_2 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби у високомобільних десантних військах та відповідно вибув з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 для проходження такого огляду.

Однак, 08 червня 2017 року о 08 годині 00 хвилин військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст.ст. 11, 16, 59, 82, 83, 91 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, .3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів і начальників та без поважних причин не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , обов`язки за посадою не виконував та проводив час на власний розсуд до 23 червня 2017 року.

23 червня 2017 року капітан ОСОБА_4 з`явився до військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , та приступив до виконання службових обов`язків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині визнав. Дав показання про те, що дійсно при зазначених в обвинувальному акті обставинах не з`явився на військову службу, оскільки в зв`язку з скрутним матеріальним становищем змушений був підробляти на будівництві. Зазначив, що за вказане порушення щодо нього було оголошено догану та позбавили премії.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які правильно розуміє обвинувачений, інші учасники судового провадження, і які ніким не оспорюються. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнані ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Проаналізувавши та оцінюючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 в нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду (крім воєнного стану) та кваліфікує його дії за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи вказані обставини у їх сукупності, а також те, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, приймав участь в АТО, за місцем служби характеризується посередньо, має на утриманні малолітніх дітей, суд вважає що його виправлення та перевиховання можливі в умовах без ізоляції від суспільства, а тому обирає йому покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про застосування ЗУ «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1 Закону України « Про застосування амністії в Україні», амністія це повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних у вчиненні злочину, в тому числі й по кримінальним справам стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до вимог Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього закону.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIII, згідно ст.13 зазначеного Закону, його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності

Виходячи зі змісту ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22 грудня 2016 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжкими проти життя та здоров`я особи та не є діяннями, передбаченим частинами 2, 3, 4 ст.408, ст.410, частинами 2, 3,4 статті 411 КК України, захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.

Як вбачається з довідки виданої ТВО Командира військової частини НОМЕР_3 №319 від 25.05.2018 року, ОСОБА_4 в період з 30.10.2017 року по 23.03.2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив злочин, за яким визнається винним, до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» та з урахуванням того, що обмежень щодо застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 Закону України «Про амністію в Україні», та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», ч.4 ст.86 КК України не має, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_4 про застосування щодо нього амністії. Сам обвинувачений в судовому засіданні висловив на це згоду.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні. Речові докази відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_4 не накладався.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

У відповідності з ст.76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання призначеного даним вироком.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1