Справа № 464/426/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/627/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16.10.2018р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старе Село Пустомитівського району Львівської області, громадянина України, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 16.10.2018р. ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.
На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено процесуальні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Встановлений ОСОБА_7 іспитовий строк, постановлено обчислювати відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку суду.
Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_7 , 22.07.2017р., близько 6 години, перебуваючи на вул. Луганській, 18 у м. Львові, неподалік «Сихівського моста», маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, підійшовши ззаду до потерпілої ОСОБА_10 , закрив своєю рукою рот останньої, після чого, шляхом застосування сили, повалив її на землю, та з метою подолання опору, умисно почав її шарпати за руки, внаслідок чого спричинив ОСОБА_10 садна на обличчі, спині та руках, що відносяться до легкого тілесного ушкодження, що не були небезпечні для життя та здоров`я потерпілої, після чого, шляхом ривка, відкрито викрав її мобільний телефон марки «Sony Xperia», вартістю 1500 грн., у середині якого знаходились сім-картки оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 10 грн., та оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 10 грн., та з вказаними речами втік з місця події, заподіявши своїми діями потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 1520 грн.
Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та вірність кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. У решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор покликається на те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що встановлена судом першої інстанції така обставина, що пом`якшує покарання, як щире каяття обвинуваченого не відповідає матеріалам справи та обставинам, встановленим під час судового розгляду.

Так, судом першої інстанції не враховано те, що протягом усього судового розгляду даного кримінального провадження, ОСОБА_7 своєї вини не визнавав та щиро не розкаявся, і свою вину обвинувачений визнав лише після дослідження усіх доказів у справі. Окрім цього, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений відшкодував завдані потерпілій збитки.

Окрім цього, вважає, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, конкретним обставинам справи, даним про особу обвинуваченого, а тому застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є безпідставним та необґрунтованим.

Вказує, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, вчинений із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, що також не було враховано судом першої інстанції.

Наголошує, що у вироку суду відсутні відомості про наявність у ОСОБА_7 законних джерел доходів, що ставить під сумнів перебування на його утриманні дітей.

Покликається на те, що у вироку суду не наведено належних і достатніх мотивів та підстав застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Вважає, що у даному випадку звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задоволити, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 , які заперечили апеляційну скаргу прокурора та зазначили про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за наведених у вироку суду обставинах, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання апеляційного суду, призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 186 КК України, у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі відповідає вимогам ст. 65 КК України, і таке в апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На переконання колегії суддів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, одружений, має двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу ( ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 ), згідно представленої квитанції сплачує аліменти, та двох малолітніх дітей у шлюбі з ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на даний час працевлаштовується, за місцем проживання характеризується посередньо, щиро розкаявся, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробовуванням на підставі вимог ст. 75 КК України, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені положеннями ст. 76 КК України, при цьому, належним чином вмотивувавши прийняте рішення з урахуванням вимог чинного законодавства та практики Європейського суду з прав людини.

Заперечення прокурором наявності щирого каяття обвинуваченого, як обставини, що пом`якшує покарання, з тих підстав, що таке каяття обвинуваченого відбулось лише після дослідження усіх доказів у справі, не може свідчити про відсутність щирого каяття обвинуваченого взагалі.

Щодо апеляційних доводів прокурора про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений відшкодував завдані потерпілій збитки, колегія суддів вважає за необхідно зазначити наступне.

Як зазначено у затвердженому прокурором обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні «Розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушення, становить 1520 грн., яка відшкодована частково, на суму 1500 грн.». Цивільного позову у даному кримінальному провадженні не заявлено.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає подану апеляційну скаргу необґрунтованою та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16.10.2018р. щодо ОСОБА_7 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4