Справа № 215/2090/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року слідчий суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 ,

особи, відносно якої винесено постанову про екстрадицію, ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на постанову заступника Генерального прокурора від 16.10.2018 р. про видачу особи (екстрадицію) ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності до правоохоронних органів Азербайджанської Республіки,

ВСТАНОВИЛА:
12.11.2018 р. захисник адвокат ОСОБА_5 звернувся до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із скаргою постанову заступника Генерального прокурора від 16.10.2018 р. про видачу особи (екстрадицію) ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності до правоохоронних органів Азербайджанської Республіки. В обґрунтування даної скарги посилається на те, що до винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_4 після застосування до нього екстрадиційного арешту декілька раз самостійно звертався із заявами до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявами про надання йому статусу біженця у зв`язку з переслідуванням в Азербайджанській Республіці, в тому числі останній раз 12.11.2018 р., але про результати розгляду цих заяв заявнику не було відомо. Таким чином, на даний час виникла обставина, яка відповідно до ч.4 ст.590 КПК України виключає можливість прийняття рішення про екстрадицію ОСОБА_4 до остаточного вирішення по суті заяви останнього про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У судовому засіданні захисник скаргу підтримав, при цьому, зазначив, що ним 12.02.2019 р. подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов про визнання протиправними дій та бездіяльності Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_4 у розгляді його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; не проведення попереднього розгляду заяви ОСОБА_4 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вчинити дії.

Особа, в інтересах якої звернувся захисник, ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав подану скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на законність винесеної постанови заступника Генерального прокурора від 16.10.2018 р. та відсутності на дату її винесення обставин, які б свідчили про звернення ОСОБА_4 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, заслухавши думку прокурора, захисника та особи, відносно якої винесено постанову про екстрадицію, дійшов до наступного.
Так, відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 590 КПК України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою. Рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.
Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 591 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою. За результатами розгляду слідчий суддя виносить ухвалу, якою залишає скаргу без задоволення, або задовольняє скаргу і скасовує рішення про видачу (екстрадицію).
Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2018 р. заступником Генерального прокурора ОСОБА_6 було винесено постанову, якою вирішено видати ОСОБА_4 до Азербайджанської Республіки для притягнення останнього до кримінальної відповідальності (а.с. 6-7).
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 27 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», питання стосовно видачі іноземців, які перебувають в Україні і вчинили злочин поза межами України, регулюється законодавчими актами України та міжнародними договорами України. Положення частини другої цієї статті не застосовуються до осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець чи особа, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист, не може бути вислана або примусово повернута до країни, де їх життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також з інших причин, що визнаються міжнародними договорами чи міжнародними організаціями, учасниками яких є Україна, як такі, що не можуть бути повернуті до країн походження.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

В матеріалах справи міститься лист Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 21.11.2018 р., яким повідомляється ОСОБА_4 про розгляд його звернення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту і направлено заяву-анкету та анкету встановленого зразка для заповнення згідно чинного законодавства (а.с.47).
В листі від 22.11.2018 р. Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повідомило прокуратуру Дніпропетровської області про те, що звернення ОСОБА_4 , яке надійшло 20.11.2018 р., про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не відповідає вимогам п.8 ч.1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а тому не є заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в розумінні даного Закону (а.с.54).
Отже, ОСОБА_4 виявив бажання скористатися своїм правом на захист та звернувся до відповідного органу міграційної служби, однак його заява не прийнята згідно з процедурою, передбаченої законодавством України.

21.01.2019 та 12.02.2019 р. захисник ОСОБА_5 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_4 , в якому оскаржив дії та бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо вирішення питання про визнання ОСОБА_4 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 86-87,88, 100-101,102).

Виходячи з наведеного слідчий суддя приходить до висновку, що хоча на час винесення постанови заступника Генерального прокурора про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 від 16.10.2018 р. обставин, які згідно ч. 4 ст. 590 КПК України виключають прийняття рішення про екстрадицію вказаної особи, не існувало, проте такі виникли на час розгляду справи, оскільки ОСОБА_4 подав заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, по якій на даний час не прийнято рішення, а також скористався своїм правом на оскарження дій та бездіяльності Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо надання йому зазначених статусів.

З урахуванням наведеного, а також виходячи із загальних засад кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права, згідно якому людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та приймаючи до уваги, що виконання постанови заступника Генерального прокурора про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 до остаточного вирішення питання про статус останнього може потягнути незворотні наслідки, слідчий суддя приходить до висновку про те, що вказана постанова підлягає скасуванню незважаючи на те, що обставини, які виключають екстрадицію ОСОБА_4 , виникли після її винесення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 372, 589, 590, 591 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИЛА:

Скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на постанову заступника Генерального прокурора від 16.10.2018 р. про видачу особи (екстрадицію) ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності до правоохоронних органів Азербайджанської Республіки задовольнити.
Скасувати постанову заступника Генерального прокуратура ОСОБА_6 від 16.10.2018 року про видачу особи (екстрадицію) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Азербайджанської Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ст.ст. 194.2.4, 320.1, 320.2, 178.3.2КК Азербайджанської Республіки.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя