Справа № 645/3344/17
Провадження № 1-кп/645/160/18
В И Р О К
14 грудня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
адвоката - ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, холостого, з середньою освітою, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
В ході руху по вказаному проспекту, в районі буд. 55 А по вул. Осипенка, обвинувачений , побачивши пішохода ОСОБА_6 , діючи необережно, грубо порушивши вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно якого: -п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно здатний виявити, він повинен негайно вжити заходи для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», не врахувавши дорожню обстановку, не прийняв заходів до зниження швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка переходила проїжджу частину зліва направо по руху керованого ним автомобіля, тим самим спричинивши їй тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Внаслідок дорожньо-транспортної події, потерпілій ОСОБА_6 , згідно висновку судово- медичної експертизи №431-А/17 від 27.04.2017 року заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого крайового перелому дистального метадіафізу лівої ліктьової кістки з незначним зсувом та закритого черезвертельного перелому лівого стегна із зсувом.
Не дивлячись на частково визнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_7 , його провина у фактично скоєному повністю підтверджується сукупністю зібраними у справі і дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.
Висновком експерта №431-А/17 від 10 квітня 2017 р., складеного судово медичним експертом Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_9 , згідно якого у зв`язку з подіями 07.04.2017 року у ОСОБА_6 , 65 років, мали місце наступні ушкодження: закритий крайовий перелом дистального метадіафізу лівої ліктьової кістки з незначним зсувом; закритий черезвертельний перелом лівого стегна із зсувом. Наявні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо, в умовах дорожньо- транспортної пригоди, на які вказує оглянута та відомо з постанови слідчого. По ступеню -це ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню важкості по критерію тривалості розладу здоров`я. (п.2.2.2 Правил «судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень»). Між тілесними ушкодженнями, які мали місце у гр-ки ОСОБА_6 та дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 07.04.2017 року вбачається причинно -наслідковий зв`язок.
Протоколом огляду речей та предметів від 12.04.2017 року, відповідно до якого слідчий із застосуванням переносного ноутбуку «Асеr» провів огляд оптичного «DVD+R» диску марки «Verbatim», на якому мається відеофайл «G13-1/mp4», в результаті чого оглянутий механізм розвитку дорожньо -транспортної події, яка відбулася 07.04.2017 року (т.1 а.с.248).
Постановою про визнання речових доказів від 12.04.2017 року, відповідно до якої оптичний «DVD+R» диск марки «Verbatim», сірого кольору, на якому мається відеофайл «G13-1/mp4», визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Суд, виходячи з принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів, передбачених ст. 22 КПК України, прийняв відмову сторони обвинувачення від допиту у судовому засіданні свідків обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в зв`язку з неможливістю забезпечення явки цього свідка у судове засідання. Потерпіла, її представник обвинувачений, адвокат у судовому засідання не заперечували проти заявленого клопотання.
У відповідності до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України, суд вважає вище перелічені докази, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Частково визнання своєї провини та незгода з визначеною висновком експерта № 53/498/501/17 від 20.07.207 року швидкістю руху 66-68 км/г, замість 62-63 км. год., як зазначав обвинувачений, суд при оцінці доказів по справі, розцінює, як спробу ухилитися від кримінальної відповідальності. Крім того, суд зазначає, що швидкість руху 62-63 км. год. також є перевищенням швидкості максимально дозволеної для населених пунктів (60 км/год.) та є порушенням п. 12.4 Правил дорожнього руху України.
Вчинення злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, знайшло своє відображення в матеріалах справи і підтверджено дослідженими в ході судового засідання доказами.
Оцінюючи указані вище докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження середньої тяжкості, встановлена згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України).
Посилання сторони захисту на факт порушення з боку потерпілої правил дорожнього руху України, оскільки остання переходила дорогу у невстановленому місці не можуть слугувати підставою для звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого або не є обставиною, що пом`якшує його покарання. Дана обставина може бути врахована судом при визначенні розміру відшкодування спричиненої шкоди.
Вину обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України суд вважає доведеною.
Обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України судом не встановлені. Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України судом не встановлені.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він раніш не судимий, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, на час ДТП в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння не перебував, за місцем мешкання характеризується позитивно.
Згідно з досудовою доповіддю Індустріального районного сектору Харківського міського відділу з питань пробації Північно -Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, встановлено, що ризик небезпеки ОСОБА_7 для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінений як низький, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінений як високий. У зв`язку відсутністю обвинуваченого ОСОБА_7 ,який не з`явився до органу пробації для участі у складанні досудової доповіді, при складенні оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення були враховані тільки статистичні фактори, за результатами яких рівень вчинення повторного кримінального правопорушення оцінений як низький, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови нагляду, що необхідне для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до ст. 76 ч.1, ч.2 п.2 КК України, а також призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який, за змістом ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про можливість призначення покарання у вигляді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами та вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з покладанням на нього обов`язків згідно зі ст. 76 КК України, що відповідатиме тяжкості злочину та особі обвинуваченого, буде необхідним для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів. Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.
Окрім того, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням покласти на ОСОБА_7 обов`язки передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого попередження вчинення нових злочинів. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Таке покарання за глибоким переконанням суду буде обґрунтованим і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди , суд зазначає наступне.
Потерпіла ОСОБА_6 своєчасно, відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулась ПАТ НАСК «Оранта» для отримання відшкодування. Але, отримала відмову на підставі ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв*язку з припиненням розгляду до вирішення справи у суді.
Суд зазначає, що оскільки у своєму відзиву ПАТ НАСК «Оранта» посилається, крім іншого та дає оцінку сумам, які потерпіла просить стягнути, суд вважає за можливе вирішення цивільного позову у даному провадженні.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п.п. 24.1., 24.2, 24.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, триманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання
страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.
Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї
статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі,
визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ям.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпіла вказує на пов`язані з ним втрати та з чого при цьому виходять.
Крім того, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Процесуальні витрати у справі за проведення комплексної експертизи матеріалів та засобів звуко -та відеозапису і автотехнічної експертизи №53/498/502/17 від 20.07.2017 року в розмірі 5937 грн 60 коп. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Питання щодо речових доказів та судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 395 КПК України суд, -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 один рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття основного покарання у вигляді обмеження волі покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Згідно зі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУ МВСУ в Харківській області суму в розмірі 5937 грн. 06 коп. за проведення експертизи.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя