Справа № 346/1966/18
Провадження № 11-кп/4808/23/19
Категорія ст. 185 ч.4 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001913 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано Франківської області ОСОБА_9 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2018 року, відносно ОСОБА_8 , за ст. 185 ч.4, ст. 185 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, відповідно до ст. 89 КК України не судимої,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі заступник прокурора Івано Франківської області, ОСОБА_9 не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченої, вважає вирок Коломийського міськрайонного суду від 12.10.2018 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Зазначає, що призначаючи обвинуваченій покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_8 раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів і їй було призначено покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суму викраденого, яка становить 250 606 гривень, а також те, що відповідно до ст. 12 КК України, вона вчинила два злочини, один з яких віднесений до категорії тяжких, а другий середньої тяжкості.

Просить вирок Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 12.10.2018 року відносно ОСОБА_8 за ст. 185 ч.1, ст. 185 ч.4 КК України скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватою за ст. 185 ч.1, ст. 185 ч.4 КК України та призначити покарання:

- за ст. 185 ч.1 КК України 1 рік позбавлення волі;

- за ст. 185 ч.4 КК України 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вироком Коломийського міськрайонного суду від 12.10.2018 року, ОСОБА_8 визнано винуватою за ст. 185 ч.1, ст. 185 ч.4 КК України:

- за ст. 185 ч.1 КК України один рік позбавлення волі;

- за ст. 185 ч.4 КК України п`ять років позбавлення волі;

У відповідності до ст. 70 ч.1 КК України визначено остаточне покарання

ОСОБА_8 шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим п`ять років позбавлення волі.

Застосовано ст. 75 КК України та звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на три роки.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 : не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу відділу пробації, періодично з`являтися для реєстрації у вказаний орган та повідомляти орган пробації про зміну місця проживання.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачена 26 грудня 2016 року близько 11 год. 50 хв. перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в АДРЕСА_2 , в якому здійснює господарську діяльність ОСОБА_10 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, маючи на меті таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, упевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу із торгового магазину, таємно викрала жіночу сумку вартістю 1000 грн. в якій знаходились грошові кошти в розмірі 20 000 грн., чим спричинила потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 21 000 грн. та покинувши місце вчинення кримінального правопорушення розпорядилась викраденим на власний розсуд.

Крім того ОСОБА_8 , 03 лютого 2018 року близько 14 год. 15 хв. перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що в АДРЕСА_3 , в якому здійснює господарську діяльність ОСОБА_11 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, упевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу із торгового залу магазину, таємно викрала жіночу сумку, вартістю 1500 гривень, в якій знаходились: 5500 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 03 лютого 2018 року становить 153230 гривень, 800 Євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 03 лютого 2018 року становить 27776 грн. і 47000 гривень та покинула місце вчинення кримінального правопорушення розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_11 майнову шкоду у великих розмірах на загальну суму 229 506 гривень.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити;

- обвинувачена ОСОБА_8 заперечила з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просила залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіряючи вирок в межах поданої апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 409 КПК України встановлено, що однією із підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінально процесуального закону, якими за змістом ст.412 ч.1 КПК України є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ст. 349 ч. 3 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, прийняття рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються є правом суду першої інстанції, яке може бути використане судом на власний розсуд у разі переконання, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються.

Виходячи зі змісту ст.349 ч.3 КПК України, необхідно прийти до висновку, що при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину не є вирішальним, оскільки обвинувачення складається із сукупності різних фактів, які не є однаковими за своїм юридичним значенням.

Так, відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції повинен не тільки переконатись в тому, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також і роз`яснити їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Виконуючи вищевказану вимогу кримінального процесуального закону, суд першої інстанції повинен конкретизувати кожну із обставин вказаних в обвинуваченні, яка має значення для правильного розгляду кримінального провадження по суті і стосовно якої він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів.

Суд першої інстанції повинен вказати, які саме обставини не потребують доказування і вважаються встановленими в зв`язку з тим, що не оспорюються ніким із учасників кримінального провадження, переконатися, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і після постановлення судового рішення, будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані не були і суд не конкретизував обставини, стосовно яких він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів і стосовно яких учасники судового провадження позбавлені права оскарження в апеляційному порядку.

Як вбачається з вироку та матеріалів кримінального провадження, всупереч вимог ст. 349 ч.3 КПК України судом першої інстанції було порушено процедуру та порядок розгляду кримінального провадження.

В мотивувальній частині вироку (а.с. 163-165) судом було зазначено, що допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину визнала повністю та пояснив, що 26.12.2016 року перебуваючи в магазині «Модна точка», що в м. Коломия, таємно викрала жіночу сумку в якій знаходились грошові кошти в розмірі 20000 гривень, після чого місце вчинення злочину покинула. Та 03.02.2018 року перебуваючи в приміщені магазину «Ідеал», що в м. Коломия із торгового залу магазину, таємно викрала жіночу сумку в якій знаходились значні грошові кошти, які витратила на власні потреби.

Проте під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_8 зазначила, що не визнає своєї вини, оскільки не вчиняла дані кримінальні правопорушення, а в магазині вона просто випадково переплутала сумки про, що зазначала в суді першої інстанції. Тобто, дана обставина свідчить про те, що обвинувачена належним чином не зрозуміла зміст вимог ст. 349 ч.3 КПК України, а тому при необхідності їй слід забезпечити право на захист.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при відсутності належного встановлення фактичних обставин кримінального провадження прийшов до передчасних висновків про можливість розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_8 в порядку ст. 349 ч.3 КПК України.

Сукупність вищевказаних порушень, допущених судом першої інстанції при судовому розгляді кримінального провадження є істотними, оскільки такі порушення, безперечно, ставлять під сумнів законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку.

За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу прокурора та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому встановлені обставини під час апеляційного розгляду підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405,407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано Франківської області задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5