Справа № 352/1824/17
Провадження № 1-кп/352/29/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
з участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківськ кримінальні провадження від 19.09.2017 № 0000422 та від 06.06.2018 р. № 0000281 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, розлученого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, раніше судимого 22.02.2012 р. Тисменицьким районним судом за ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, 31.05.2012 р. Тисменицьким районним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано 1 рік обмеження волі по вироку Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.02.2012 та визначено остаточне покарання у виді 2 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, 01.10.2013 р. Тисменицьким районним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України - приєднано 6 місяців позбавлення волі по вироку Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31.05.2012, остаточне покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 164 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), а також у злісному ухиленні ним як батьком від утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин:
11 вересня 2017 року в післяобідній час ОСОБА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов на територію домоволодіння, власником якого є ОСОБА_6 , по АДРЕСА_1 та підійшов до недобудованого будинку. Виявивши, що вхідні двері будинку не зачинені замком, ОСОБА_4 проник всередину даного приміщення, та почав шукати майно, яке б можна було викрасти. Відшукавши у першій кімнаті шліфувальну машинку, обвинувачений, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно викрав шліфувальну машинку марки «Ferm», вартістю 380 грн., яка знаходилась у полімерному мішку, після чого залишив місце вчинення злочину та викраденим розпорядився на власний розсуд реалізував односельчанину ОСОБА_7 .

Крім цього, 13 вересня 2017 року в післяобідній час ОСОБА_4 повторно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов на територію домоволодіння, власником якого є ОСОБА_6 , по АДРЕСА_1 , підійшов до недобудованого будинку, переконавшись, що вхідні двері будинку не зачинені на замок проник всередину даного приміщення, звідки викрав електричний точильний станок «Champion», вартістю 550 грн., який знаходився в першій кімнаті праворуч, після чого залишив місце вчинення злочину та викрадену річ залишив на території свого житлового господарства.

Одразу після цього, продовжуючи свої злочинні наміри спрямовані на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повернувся на територію вказаного домоволодіння, підійшов до підсобного приміщення та пошкодивши дерев`яні дошку та плівку, проник всередину даного приміщення, звідки викрав електричний обігрівач на тенах, вартістю 300 грн., після чого залишив місце вчинення злочину та викраденими речами розпорядився на власний розсуд 16.09.2017 реалізував ОСОБА_8 в м. Івано-Франківську.

Злочинними діями ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1230 грн.

Також, Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області 27.07.2009 р. винесено рішення про стягнення з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , аліментів на користь потерпілої ОСОБА_9 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від заробітку останнього щомісячно, але не менше на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішено стягнення аліментів розпочати з 07.07.2009 року і проводити до повноліття дитини.

У Тисменицькому РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження по виконавчому листу від 27.07.2009 р. за №2-729 про стягнення з ОСОБА_4 аліментних платежів на користь ОСОБА_9 , на утримання неповнолітньої дочки.

Установлено, що у період з 07.07.2009 р. по 31.12.2011 р. ОСОБА_4 здійснював роботи по обробленню присадибних ділянок, працював різноробочим на будівництві, та виконував інші господарські роботи на території Івано-Франківської області, за що отримував грошові кошти, однак жодного грошового переказу чи готівкових коштів дружині- ОСОБА_9 по сплаті аліментів своєї доньки не здійснював. Також, він як батько не виконував жодних обов`язків щодо утримання та виховання дитини. У період з 01.01.2012 р. по 01.08.2012 р. частково сплачував аліменти на загальну суму 1316, 16 грн. З 28.11.2013 р. по 13.04.2016 рік ОСОБА_4 відбував покарання в "Коломийській виправній колонії №41". Після звільнення із місць позбавлення волі ОСОБА_4 проживав по АДРЕСА_1 та продовжував виконувати господарські та будівельні роботи на території Івано-Франківської області, знаючи про свій обов`язок, як батька, в якого на утриманні перебуває неповнолітня донька ОСОБА_11 ,однак жодного грошового переказу чи готівкових коштів дружині ОСОБА_9 по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_11 не здійснював.

Таким чином, ОСОБА_4 не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, ніде на офіційну роботу не влаштовувався, на обліку в Тисменицькому центрі зайнятості не перебував та у порушення ст. 51 Конституції України, де закріплено обов`язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття, а також ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», виплату аліментів взагалі не здійснював. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 з 07.07.2009 р. по 31.12.2011 р.; з 01.08.2012 р. по 28.11.2013 р.; з 13.04.2016 р. по 01.06.2018 р., внаслідок умисної бездіяльності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, незважаючи на неодноразові попередження Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, систематично і наполегливо не сплачував кошти на утримання неповнолітньої дитини, тобто не виплачував грошових коштів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_11 .
Крім того, ОСОБА_4 , як батько неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_11 не надавав їй необхідних для існування коштів, їжі та одягу, а також не брав участь у її вихованні.

Внаслідок злісного ухилення від сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_11 утворилась заборгованість у сумі 27401, 85 (двадцять сім тисяч чотириста одна) грн. 85 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 з 07.07.2009 р. по 31.12.2011 р.; з 01.08.2012 р. по 28.11.2013 р.; з 13.04.2016 р. по 01.06.2018 р., проживаючи окремо від своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_11 , будучи її батьком по крові, всупереч вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, маючи обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та всупереч вимог Закону України «Про охорону дитинства» - 2001 року, умисно життям дитини не цікавився, вихованням не займався, з дитиною не спілкувався, матеріально не забезпечував.

Внаслідок чого ОСОБА_4 , у вищезазначений період часу злісно ухилявся від сплати аліментів та утримання неповнолітньої дитини, що перебуває на його утриманні, а також злісно ухилявся від батьківського обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини.

Загальна сума заборгованості по аліментних платежах боржника ОСОБА_4 станом на 01.06.2018 р. становить 27401, 85 (двадцять сім тисяч чотириста одна) грн. 85 коп.

Таким чином, встановлено достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умисній бездіяльності, яка виразилась у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), а також у злісному ухиленні ним, як батьком, від утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, суду пояснив, що дійсно протягом вересня 2017 року вчинив дві крадіжки майна потерпілої ОСОБА_6 , однак усі збитки відшкодував. Крім того, підтвердив, що дійсно ухилявся від сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_10 , оскільки ніде не працював.
Враховуючи, що учасниками судового розгляду визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, суд ухвалив проводити судовий розгляд у порядку, встановленому ч.3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.
Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, не суперечать їм і не оспорюються самим обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднану з проникненням в інше приміщення, та за ч.1 ст. 164 КК України, оскільки він вчинив злісне ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), а також злісне ухилення ним як батьком від утримання неповнолітньої дитини, що перебуває на його утриманні.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які згідно зі ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставиною, яка згідно зі ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому суд вважає рецидив злочинів.
Злочини, скоєні ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за ч.1 ст. 164 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
З врахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, обставин справи, особи обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, веде антигромадський спосіб життя, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обставини, що пом`якшують покарання, а також те, що потерпіла ОСОБА_6 претензій до обвинуваченого немає, щодо визначення міри покарання поклалась на розсуд суду, а потерпіла ОСОБА_9 наполягає на суворій мірі покарання в межах санкції статті 164 КК України, суд вважає, що ОСОБА_4 достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, за ч.1 ст. 164 КК України у вигляді арешту в межах санкції статтей ст. 185 та ст. 164 КК України.
У кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164 КК України та ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:
-за ч.1 ст. 164 КК України - у виді арешту строком на 3 (три) місяці;
-за ч.3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі терміном на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів позбавлення волі терміном на 3(три) роки.
Речовий доказ по справі:
-шліфувальну машинку марки «Ferm», які знаходяться на зберіганні потерпілої ОСОБА_6 повернути за належністю останній.
У задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до вступу вироку в законну силу- відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду на протязі 30 діб з моменту проголошення, а засудженим з часу отримання його копії, через Тисменицький районний суд.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в судді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1