13 грудня 2018 року колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного суду залишила касаційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржувані ним судові рішення без зміни.
При ухваленні цього рішення я заперечувала проти прийняття такого рішення, голосувала проти та викладаю окрему думку з огляду на таке.

Прокурор у касаційній скарзі з доповненням виклав вимогу до суду касаційної інстанції про скасування судових рішень відносно засудженого ОСОБА_2 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, за наявності яких судові рішення підлягають безумовному скасуванню як незаконні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку зі звільненням особи від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, яке визначено судом за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. Водночас стверджує про невідповідність такого покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок мякості. Крім того, вказав на недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) при розгляді апеляційної скарги прокурора, доводи якої не були перевірені повною мірою, та яка була необґрунтовано залишена судом без задоволення.
За вироком Соломянського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2015 року та остаточно ОСОБА_2 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 24 ч. 1 ст. 76 КК України.
Також вирішено долю речових доказів.
Згідно з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва залишено без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року відносно засудженого ОСОБА_2 без зміни.
З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень, установлених КПК України, розгляд провадження судом касаційної інстанції мало бути здійснено в частині перевірки дотримання судами вимог закону України про кримінальну відповідальність в частині застосування статей 71, 75 КК України.
З огляду на загальні засади призначення покарання воно має бути призначене з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та конкретних обставин провадження.
Законодавцем передбачено, що якщо суд при призначенні покарання, відповідно врахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку щодо можливості виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як при призначенні покарання, так і при звільненні від його відбування, суд має дотримуватися й принципу індивідуалізації.
Так, суд, встановивши, що винна особа не є настільки суспільно небезпечною, що виключним для неї та для суспільства є лише її ізоляція, може звільнити від відбування покарання з випробуванням, яке може тривати від одного року до трьох. Під час цього іспитового строку винна особа має можливість довести своє виправлення, зокрема виконуючи покладені на неї судом певні обов`язки.
За вироком суду винна особа звільняється від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України за вчинений нею відповідний злочин або їх сукупність на підставі ст. 70 КК України, так само відповідно враховуючи тяжкість вчиненого злочину(-ів), особу винного та конкретні обставини кримінального провадження. В разі порушення порядку відбування цього покарання з випробуванням, вчинення нового злочину, невиконання покладених на особу обовязків тощо, особа відбуває призначене судом покарання.
Закон України про кримінальну відповідальність не передбачає можливість звільнення від відбування призначеного покарання за сукупністю різних вироків на підставі ст. 71 КК України. При цьому врахування конкретних обставин різних проваджень судом, що здійснює судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, буде неможливим.
Також очікувати від винної особи доведення нею свого виправлення за вчинені злочини, за які вона засуджена в різний час декількома вироками, є марно.
Крім того, це не відповідає меті, що закладена законодавцем у суть виправлення особи без відбування покарання з випробуванням.
Відповідно також погоджуюсь і з доводами касаційної скарги прокурора, що застосування положень ст. 75 КК України у цьому провадженні за встановлених судом обставин є невиправдано м`яким.
Наведені порушення мали б бути виправлені на стадії апеляційного розгляду з огляду на апеляційну скаргу, подану заступником прокурора області, з наведених порушень, яка без належного мотивування була залишена апеляційним судом без задоволення.
Суддя -доповідач ОСОБА_1