Справа № 539/4719/18
Провадження № 1-кс/539/1714/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2018 року м. Лубни
В С Т А Н О В И В :
Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 здійснила незаконне відчудження 69/100 частини приміщення торгового центру з підвалом по АДРЕСА_1 , яке підлягало конфіскації, згідно постанови Лубенського міськрайонного суду від 19.03.2018 по справі 539/269/18.
В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що згідно постанови судді Лубенського міськрайонного суду ОСОБА_6 539/269/18 від 19.03.2018 та постанови 539/269/18 від 26.03.2018 ОСОБА_5 , будучи депутатом Бієвецької сільської ради Лубенського району Полтавської області згідно рішення першої сесії сьомого скликання Бієвецької сільської ради від 06.11.2015 року «Про інформацію сільської виборчої комісії про підсумки виборів депутатів сільської ради», суб`єктом, на якого відповідно до пп. «б» п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції» поширюється дія вказаного закону, порушила обмеження передбачені ч.2 ст.23 ЗУ «Про запобігання корупції» щодо заборони приймати подарунки, вартість яких перевищує один прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на день прийняття подарунка, одноразово, а сукупна вартість таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, перевищує два прожиткових мінімуми, встановлені для працездатної особи на 1 січня того року, в якому прийнято подарунки. Станом на 1 січня 2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1378 грн. Сукупна вартість отриманих подарунків, таким чином, не повинна була перевищувати 2756 грн.
15 листопада 2016 року ОСОБА_5 отримала у подарунок від ОСОБА_7 , який не являється їй близькою особою, 69/100 частин приміщення торгового центру з підвалом по
Своїми діями ОСОБА_5 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-5 КУпАП - порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків.
20.06.2018 рішенням апеляційного суду Полтавської області постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.03.2018 № 539/269/18 щодо ОСОБА_5 залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.
Дана постанова апеляційного суду набрала законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає, тобто, рішення набрало законної сили.
08.11.2018 до Лубенської місцевої прокуратури надійшло подання повідомлення з виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про те, що в провадженні відділу знаходиться виконавче провадження №57138464 з примусового виконання постанови, виданої Лубенським міськрайонним судом Полтавської області 19.03.2018 №539/269/18, яка набрала законної сили 20.06.2018, про конфіскацію у
ОСОБА_5 подарунка та постанова, яка є невід`ємною частиною вищезазначеного виконавчого документа, №539/269/18 від 26.03.2018 про внесення виправлень в постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 19.03.2018 №539/269/18, згідно якої у тексті постанови вказати «Бієвецької сільської ради», у другому абзаці описовій частині постанови вказати адресу 69/100 частин приміщення торгового центру з підвалом по АДРЕСА_1 , 17/100 частин приміщення торгового центру з підвалом по АДРЕСА_1 , відкрите 05.09.2018.
В процесі виконання рішення суду про конфіскацію Лубенському МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області стало відомо, що вже після набрання чинності рішенням про конфіскацію конкретно визначеного майна 03.07.2018 між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу майна, а саме 69/100 частин приміщення торгового центру з підвалом по АДРЕСА_1 , що є предметом конфіскації.
Незважаючи на те, що боржнику було відомо про чинне рішення суду про конфіскацію належного їй майна, а саме 69/100 частин приміщення торгового центру з підвалом по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу зазначеного майна, яке підлягало конфіскації.
08.11.2018 Головним територіальним управлінням юстиції у Полтавській області в особі державного виконавця ОСОБА_10 складено акт про порушення вимог законодавства про виконавче провадження
Згідно витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на 69/100 торгового центру з підвалом розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 585, виданого 03.07.2018 приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_11 .
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримали, пояснили, що існує ризик повторного відчуження нерухомого майна, яке підлягає конфіскації. Просили накласти арешт на вказане майно.
Власник майна належним чином повідомлений про дату та час розгляду клопотання, але до суду не з`явився.
Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Дослідивши матеріали додані до клопотання, заслухавши пояснення слідчого, прокурора, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності до п.1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до п 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу.
Згідно ч.10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально- протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи, що 69/100 частин приміщення торгового центру з підвалом по АДРЕСА_1 є предметом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 388 КК України, клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 395 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Накласти арешт на 69/100 частин приміщення торгового центру з підвалом по АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_9 з позбавленням права відчуження, розпоряджання та проведення будь-яких ремонтних робіт до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Ухвала може бути оскаржена відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1