Провадження № 1-кс/243/1054/2019
Справа №243/3320/19
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2019 року слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника заявника ОСОБА_3 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000016 від 24.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

В С Т А Н О В И В :

02 квітня 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_4 зі скаргою на постанову винесену 17 серпня 2018 року слідчим в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області радником юстиції ОСОБА_5 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки слідчого про закриття кримінального провадження є невмотивованими, упередженими та передчасними, оскільки обставини справи не перевірені належним чином та не надано об`єктивної оцінки зібраним доказам, а тому постанова є незаконною. Тому, просить суд скасувати постанову, винесену 17 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000016 від 24.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Представник заявника заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у скарзі.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, надіслали на адресу суду матеріли кримінального провадження № 0000016 від 24.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, встановив наступне.

Так, у ході судового розгляду з достовірністю було встановлено, що в провадженні слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області перебувало кримінальне провадження № 0000016 від 24.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Відомості до ЄРДР були внесені на підставі ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2018 року.

17 серпня 2018 року слідчим в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області радником юстиції ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Оцінюючи на предмет законності вказаної постанови, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язанні всебічно, повно і неупереджено дослідити усі обставини кримінального провадження. Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства. Усебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи; а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів, що передбачено ст. 284 КПК України.

Разом з тим слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування проведено з порушенням вимог Закону, тобто без повного та всебічного дослідження обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Постанова слідчого вимогам ст. 110 КПК України не відповідає.

Слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування й він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.22 КПК України), однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс процесуальних дій, який би не залишав місце жодним сумнівам, а зроблені висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Відповідно до ст. 11 КПК України, під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть ретельно вивчені. А висновки не будуть обґрунтовані (рішення у справі № 43577/98 та 43579/98, п. 131 Nachovaand others v. Bulgaria, рішення у справі Михалков та інші проти України від 13.01.2013 року п. 42, рішення у справі Шевченко проти України від 04 квітня 2006 року п. 67). Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись зясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи, або використовувати такі висновки для закриття кримінальної справи, або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (див. рішення у справі «Асьонов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v.Bulgaria) від 8 жовтня 1998 року, п. 103 з подальшим посиланням, Reports of Judgments and Decisions 1998-VIII).»

Так слідчим під час проведення досудового розслідування не вжито всіх необхідних заходів для встановлення обставин справи, слідство проведено формально, вищевказана постанова винесена передчасно, необґрунтовано та без дослідження всіх обставин справи, тому є законні підстави скасувати вищевказану постанову слідчого.

Що стосується інших вимог скарги про зобов`язання слідчого надати ОСОБА_4 статус потерпілої у кримінальному провадженні № 0000016 від 24.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, варто зазначити.

Главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень,дій чи бездіяльності під час досудового розслідування .

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, може бути оскаржено особою якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно зі статтею 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо певних кримінальних правопорушень, перелік яких зазначено в цій статті.

Зокрема, кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 162 КК України, зазначене в пункті 1 частини 1 статті 477 КПК України (порушення недоторканності житла без обтяжуючих обставин) відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Фактично з часу подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення особа отримує статус потерпілого і закон не вимагає прийняття в цій частині процесуального рішення в підтвердження статусу, однак зобов`язує особу, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення вручити потерпілому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, що фактично підтверджує статус особи і дана норма є імперативною, а її невиконання свідчить про бездіяльність відповідної посадової особи.

Одночасно повідомляю, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму узагальненні від 12.01.2017р. «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» роз`яснив, що КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити слідчому, прокурору клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 яка згідно витягу з ЄРДР є заявником у кримінальному провадженні має статус потерпілої, оскільки слідчим чи прокурором не виносилася постанова про відмову у визнанні її потерпілої, тому відповідно до ст. 220 КПК України може заявляти слідчому, прокурору клопотання про вчинення процесуальних дій.

Оскільки статусу потерпілої ОСОБА_4 набула як з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення, то вона набула статусу потерпілої автоматично.

Таким чином, у задоволенні скарги в частині зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_4 потерпілою, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити, оскільки саме правильність застосування слідчим або прокурором норми ст.55 КПК України є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду даної категорії справ.

Згідно зі ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 306 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000016 від 24.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України задовольнити частково.
Постанову про закриття кримінального провадження № 0000016 від 24.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, винесену 17 серпня 2018 року слідчим в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області радником юстиції ОСОБА_5 скасувати.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали проголошено 11 квітня о 10 год. 35 хв.

Слідчий суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1