Постанова
Іменем України
10 січня 2019 року

м. Київ
справа № 361/5888/17-к
провадження № 51-6205км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2018 року у кримінальному провадженні № 0003065 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Логвин Володарського району Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статті 75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Ухвалено стягнути із засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14 742,35 грн, моральної шкоди 60 000 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
За вироком Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2018 року вирок місцевого суду від 06 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 у частині призначення покарання скасовано, постановлено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В іншій частині вирок залишено без змін.
Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, за який його було засуджено, за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, 31 липня 2017 року близько 02-ї години ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля входу в приміщення бару на АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, стоячи навпроти потерпілого ОСОБА_8 , умисно завдав йому одного удару предметом, який має колючі властивості, а саме «розклепаним гвіздком», у ділянку черевної порожнини та одного удару в ділянку верхньої третини лівого плеча, заподіявши йому тяжких та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду змінити, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Зазначає, що апеляційний суд при призначенні покарання, яке слід відбувати реально, не врахував, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується, частково відшкодував заподіяну шкоду, щиро розкаявся, працює, одружений, має на утриманні малолітнього сина, а також суд не взяв до уваги інших даних, що характеризують особу винного.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд виклав у вироку формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України, однак не зазначив усіх складових суб`єктивної сторони вчиненого злочину, а саме вольової та інтелектуальної сторони прямого умислу. Крім того, вирок апеляційного суду не містить мотивів прийнятого рішення, а в його резолютивній частині не зазначено рішення по суті вимог апеляційних скарг.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника.
Захисник ОСОБА_6 підтримала свою касаційну скаргу та заперечувала проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційних скаргах прокурора та захисника не оскаржуються.
Доводи захисника про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання є непереконливими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи реальне покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд з достатньою повнотою врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким; особу винуватого, який посередньо характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, перебуває на обліку в лікаря-нарколога з приводу епізодичного вживання наркотичних речовин, має на утриманні неповнолітнього сина, завдану потерпілому шкоду не відшкодував; думку потерпілого, який наполягав на призначенні винному покарання, пов`язаного з позбавленням волі. За таких умов апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою його визнано винуватим, яке слід відбувати реально.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Вирок апеляційного суду є достатньо мотивованим та таким, що відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, а також те, що засуджений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, заподіяну злочином шкоду не відшкодував, колегія суддів не знаходить підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що ставить питання в касаційній скарзі захисник.
Оскільки в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, то ця скарга задоволенню не підлягає.
Посилання прокурора на відсутність у вироку апеляційного суду вказівки на складові суб`єктивної сторони вчиненого злочину, а саме вольової та інтелектуальної сторони прямого умислу, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків, зокрема положенням статей 370, 374 цього Кодексу, а оскаржуваний вирок апеляційного суду є таким, що відповідає цим вимогам.
У дійсності у вироку апеляційного суду викладено формулювання обвинувачення, визнане судом першої інстанції доведеним.
Доводи прокурора про те, що апеляційний суд не дав оцінки невідповідності фактичним обставинам, протирічать позиції прокурора, викладеній в апеляційній скарзі, відповідно до якої вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 оскаржувався лише на підставах невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого й безпідставного застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.
Те, що апеляційний суд не зробив у резолютивній частині вироку висновок про задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, не може розглядатися як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне скасування судового рішення в розумінні ч. 2 ст. 412 КПК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у мотивувальній частині вироку апеляційного суду відповідно до вимог ст. 419 КПК України зазначено короткий зміст вимог апеляційних скарг та висновок апеляційного суду щодо обґрунтованості цих вимог та необхідності їх задоволення. З урахуванням викладеного доводи касаційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку внаслідок істотних порушень вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.
За таких обставин касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3