УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005101 від 08.12.18 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся із указаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив про те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 08 грудня 2018 близько 15 годин 30 хвилин ОСОБА_5 перебував в магазині «TVOYO» у торговельно-розважальному центрі «Глобал», що за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77, де стояв при виході з вказаного магазину та хитав своєю рукою пристрій для захисту від крадіжок «АНТИвор», заважав іншим відвідувачам магазину та на зауваження не реагував. В подальшому директор магазину ОСОБА_7 зробив усне зауваження ОСОБА_5 на поведінку останнього.

В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, шляхом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_7 та грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи у своїй поведінці особливу зухвалість, раптово наніс останньому один удар рукою зжатою в кулак в обличчя, чим спричинив ОСОБА_7 фізичного болю.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 вибіг із магазину та продовжив наносити ОСОБА_7 хаотичні удари по обличчю та різним частинам тіла.

В цей момент, у вищевказаний конфлікт втрутився батько потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та намагався захистити сина від злочинних дій ОСОБА_5 , однак, ОСОБА_5 продовжував наносити удари, як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 та в ході вищевказаного конфлікту дістав зі своєї кишені предмет заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, ззовні схожий на складний ніж, яким в подальшому наніс один удар в ліву ділянку обличчя ОСОБА_7 .

Таким чином, внаслідок вказаних злочинних дій, ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді глибокої різаної рани виличної ділянки і перенісся зліва та ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу під оком зліва.

Крім цього, 08.12.2018 близько 15 години 35 хвилин, коли конфлікт між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був вичерпаний та всі перебували біля магазину «TVOYO» у торгово-розважальному центрі «Глобал», за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77, ОСОБА_5 побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , з якою у останнього виник словесний конфлікт з приводу його неправомірної поведінки.

В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, шляхом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_9 та грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи у своїй поведінці особливу зухвалість, раптово наніс останній один удар лівою рукою в обличчя, а саме у праву частину обличчя ОСОБА_9 , чим спричинив останній легкі тілесні ушкодження.

Своїми умисними діями, які виразилися в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 296 КК України.

Своїми умисними діями, які виразилися в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України.

08.12.2018 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України. Фактичний час затримання - 16 година 15 хвилин в м. Житомир, протокол про затримання останнього складено 08.12.2018 року о 20 годині 25 хвилин.

09.12.2018 ОСОБА_5 в порядку ст. 278 КПК України було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 покладається необхідність забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого в даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими підставами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі Ілійков проти Болгарії 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПП зазначив про суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення.

Враховуючи те, що в ході досудового розслідування встановлено причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України, санкція статті за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років; за віком ОСОБА_5 не є особою похилого віку та за станом здоров`я не потребує стаціонарного лікування, за вказаних обставин в органу досудового розслідування достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 знаходячись на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків чи перешкоджати кримінальному провадженню шляхом не явки чи не своєчасної явки для проведення слідчих (розшукових) дій або іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, застосування менш сурових запобіжних заходів не забезпечить належну її процесуальну поведінку.

У судовому засіданні прокурор та слідчий просили задовольнити клопотання, обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність визначених ст. 177 КПК України ризиків та обґрунтованої підозри вчиненого кримінального правопорушення підозрюваним та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, який підозрюваний зобов`язався виконувати, підозрюваний повністю визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро каявся, вказав що має постійне місце проживання, одружений, в нього на утримані двоє малолітніх дітей, мати інвалід першої групи, має намір відшкодувати всі збитки потерпілим, працевлаштований, є ФОП та має в підпорядкуванні вісім підлеглих, а тому враховуючи всі ці обставини просив обрати більш м`який запобіжний захід. Захисник вказав, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, разом з тим в матеріалах справи відсутні докази, які свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, визначеними ст. 177 КПК України.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та копії долучених до нього матеріалів, якими слідчий і прокурор обґрунтовують доводи клопотання, вважаю, що воно підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, у тому числі запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зі змісту ст. 178 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у разі не доведення стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, що підтверджується зібраними доказами та поясненнями підозрюваного.

Поряд з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, орган досудового розслідування довів, що у кримінальному провадження існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча Суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

В частині 1 ст. 88 КПК України вказано, що докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При обранні запобіжного заходу слідчий суддя зважає на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, враховує тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, оскільки підозрюваний одружений, має на утриманні двох дітей та матір інваліда, має зареєстроване місце проживання, раніше не судимий, визнає вину та має намір сприяти слідству, щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Зважаючи на викладене, та оскільки прокурором не було доведено, що застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків та потерпілих, тому слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем, як встановлено судом, постійного проживання, що є достатнім для запобігання зазначеного ризику.

За положеннями частин 1 та 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

На підставі наведеного та, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , строком на два місяці.
Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , протягом строку тримання під домашнім арештом без застосування електронних засобів контролю.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

прибувати за кожною вимогою до суду, органу досудового розслідування та прокуратури;

прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю, а саме за викликом;

не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду,

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя