Постанова

Іменем України
04 грудня 2018 року

м. Київ
Справа № 542/92/16-к

Провадження № 51 2392 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000689 від 02 грудня 2015 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Октябрського районного суду

м. Полтави від 12 лютого 2009 року за ст. 190 ч. 1, ст. 15 ч. 2, ст. 190 ч. 2, ст. 358 ч. 1, ст. 358 ч. 2, ст. 358 ч. 3, ст. 357 ч. 3, ст. 70 ч.1, ст. 70 ч. 4, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, звільненого 02 серпня 2012 року умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 8 днів,
за ст. 115 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 25 квітня 2017 року щодо нього.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 квітня

2016 року ОСОБА_6 засуджено за ст. ст. 121 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк покарання вказано рахувати з 02 грудня 2015 року.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_6 у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 02 грудня 2015 року по момент постановлення вироку у справі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 859 гривень 32 копійки процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 01 грудня 2017 року приблизно о 16 годині в приміщенні літньої кухні за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, яка виникла в ході спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_8 , завдав останньому ударів кулаками рук по голові та тулубу, від яких ОСОБА_8 неодноразово падав на підлогу та меблі, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження та тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть ОСОБА_8 .
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 квітня 2017 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_9 та прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_6 у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 05 квітня 2016 року по 25 квітня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_6 , даючи свою оцінку доказам у справі, посилаючись на неповноту судового розгляду, порушення права на захист, незаконність його засудження за ст. 121 ч. 2 КК України, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо нього і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Указує на те, що тілесні ушкодження заподіяв ОСОБА_8 в стані сильного душевного хвилювання, захищаючись від протиправних його дій з ОСОБА_10 , які йому погрожували та хотіли заволодіти його майном. Зазначає про порушення, допущенні під час провадження досудового розслідування, зокрема: його затримали фактично 01 грудня 2015 року, а не 02 грудня 2015 року, обмежили його права на захист при виконанні вимог ст. 290 КПК України. Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання його захисника про допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Заперечень на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні висловили доводи на підтримання касаційної скарги засудженого.
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу засудженого необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу, і на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, обґрунтовано послався на: показання самого ОСОБА_6 , який не заперечував, що саме він завдав ударів ОСОБА_8 , якого потім намагався привести до свідомості; показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які приїхали після дзвінка ОСОБА_6 , про сліди боротьби та крові в приміщенні літньої кухні, а на вулиці сліди волочіння, в кінці яких лежала побита людина; показання свідка ОСОБА_14 ; дані, які містяться в протоколі огляду місця події від 01 грудня

2015 року про обстановку в літній кухні за місцем проживання ОСОБА_6 та виявлений труп ОСОБА_8 , протоколі слідчого експерименту від 02 грудня 2015 року, в ході якого ОСОБА_6 в присутності захисника та понятих на місці показав як і куди він завдавав ударів ОСОБА_8 , а також яким чином витягнув тіло за межі подвір`я; висновок судово-медичної експертизи від 04 січня 2016 року № 154 про тяжкість, характер та локалізацію заподіяних ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та причину його смерті, правильність якого в судовому засіданні підтвердив судово-медичний експерт ОСОБА_15 .

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 він заподіяв в стані сильного душевного хвилювання, захищаючись від протиправних дій є необґрунтованими і не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Згідно з висновком судової психіатричної експертизи від 11 грудня 2015 року № 638 ОСОБА_6 на час інкримінованого йому діяння не знаходився в стані фізіологічного афекту або в іншому особливому емоційному стані, який міг істотно вплинути на його свідомість та поведінку.
Із встановлених вироком суду фактичних обставин справи не вбачається, що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 перебував у обстановці захисту і матеріали кримінального провадження даних про це не містять.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 121 ч. 2 КПК України. При цьому всім наявним доказам суд першої інстанції відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вирок суду за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження досудове розслідування проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, прокурор прокуратури Новосанжарського району ОСОБА_16 02 грудня 2015 року о 04 годині 30 хвилин в порядку ст. 208 КПК України затримав ОСОБА_6 . Права, передбачені ст. 42 ч. 3 КПК України ОСОБА_6 було роз`яснено, будь-яких клопотань, заяв чи скарг він не заявляв. Про затримання ОСОБА_6 у передбаченому ст. 213 КПК України порядку був повідомлений ОСОБА_13 .
Відповідно до протоколів про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 26 січня 2016 року та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 26 січня 2016 року ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_9 в порядку ст. 290 КПК України були відкриті матеріали досудового розслідування № 0000689 в підшитому і пронумерованому стані, з якими вони ознайомились в повному обсязі. ОСОБА_6 заяв та доповнень не мав.
За таких обставин доводи касаційної скарги про порушення права ОСОБА_6 на захист є безпідставними та не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Покарання, призначене ОСОБА_6 за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами, в тому числі і обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , на вирок місцевого суду, перевірив викладені у них доводи, які аналогічні доводам касаційної скарги засудженого, і визнав їх необґрунтованими, належним чином мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про безпідставну відмову судом апеляційної інстанції у задоволенні клопотань про допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є необґрунтованими.
Із матеріалів кримінального провадження видно, що захисник ОСОБА_17

24 квітня 2017 року подав до апеляційного суду клопотання про допит свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .
Згідно з аудіозаписом судового засідання від 25 квітня 2017 року, який міститься на технічному носії фіксації судового провадження в суді апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_17 підтримала свої клопотання, фактично не погоджуючись з показаннями свідка ОСОБА_10 , які він надав у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції розглянув зазначені клопотання з дотриманням вимог ст. 404 ч. 3 КПК України та обґрунтовано відмовив у його задоволенні, оскільки про неповноту та порушення при досліджені зазначених показань ОСОБА_10 не зазначалося, а свідок ОСОБА_11 судом першої інстанції не допитувалась і питання про її допит в судовому засіданні учасниками судового провадження не порушувалось.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 та скасування судових рішень щодо нього не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 25 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3