Номер провадження: 11-кп/813/348/19
Номер справи місцевого суду: 513/627/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 29.08.2018 року про повернення прокурору для усунення недоліків обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000840 від 15.10.2017 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в АР Крим, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 29.08.2018 року повернуто прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000840 від 15.10.2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що обвинувальний акт не містить всіх відомостей, передбачених ст. 291 КПК України. Фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладені не конкретно, не містять детального описання всіх елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, так як в обвинувальному акті не конкретизовано, які саме тілесні ушкодження в області голови та грудної клітини (переломи, синці, крововилив, тощо), було завдано потерпілій ОСОБА_11 в результаті ДТП.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, лише за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

При цьому, в обвинувачені не зазначена така кваліфікуюча ознака, як спричинення потерпілому ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесного ушкодження, яка встановлена висновком експерта №777 від 05.05.2018 року. Окрім того, всупереч вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті викладені висновки судово-медичних експертизи № 113 від 10.11.2017 року та № 777 від 05.05.2018 року; висновки експерта № 745-А від 15.12.2017 року та судової автотехнічної експертизи обставин наїзду від 15.12.2017 року (а.с.7- 8).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги прокурор мотивує тим, що ухвалу постановлено районним судом з допущенням істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та обвинувальний акт повернуто прокурору з формальних підстав.

Також вказує, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а сам районний суд вийшов за межі тих питань, які суд вирішує в підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 314 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора та потерпілого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; виступ обвинуваченого та його захисника, які теж просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування) .

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим при складанні, а прокурором при перевірці та затвердженні обвинувального акту відносно ОСОБА_8 не були дотримані вищевказані вимоги Кримінального процесуального Закону та Конвенції, а сам обвинувальний акт дійсно не відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що в обвинувальному акті міститься виклад встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, але формулювання обвинувачення не конкретне.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в даному обвинувальному акті не конкретизовано в чому саме обвинувачується ОСОБА_8 , що в свою чергу унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, і порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» ч. 3 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Подібне викладення формулювання обвинувачення фактично унеможливлює забезпечення судового розгляду кримінального провадження в чіткій відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України та суперечить положенням кримінального процесуального Закону.

Крім цього, всупереч вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 міститься посилання на висновки, проведених під час досудового розслідування, експертиз, що свідчить про передчасне надання суду доказів по справі та порушення принципу змагальності та рівності перед судом.

Прокурор в судовому засіданні інших доводів апеляційному суду не надав.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд визнає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою та вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 291, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 29.08.2018 року про повернення прокурору для усунення недоліків обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000840 від 15.10.2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4