Справа № 333/5702/18
Провадження № 1-кп/333/666/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, раніше судимого:
19.02.2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу 850 гривень;
02.03.2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 до обмеження волі на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
21.10.2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднане покарання по вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2010 року до відбуття 2 роки 1 місяць позбавлення волі, вирок вступив в законну силу 17.11.2010 року;
11.01.2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України поглотити покарання по вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2010 року до відбуття позбавлення волі строком на 3 роки, вирок вступив в законну силу 28.03.2011 року. Від відбування покарання звільнений 22.12.2012 року постановою Вільнянського районного суду Запорізької області, 12.11.2012 року на підставі ст.. 81 КК України умовно-дострокове звільнення, не відбутий строк: 11 місяців 9 днів;
11.11.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,
- за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, і повторно скоїв корисливий злочин при наступних обставинах.
08 жовтня 2018 року в вечірній час доби ОСОБА_4 , знаходячись біля під`їзду № 1 за адресою: АДРЕСА_3 , побачив, що до підвального приміщення відчинені металеві двері, і в цей момент у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та він залишиться ніким не помічений, діючи таємно, повторно, із корисливих мотивів, зайшовши до приміщення під`їзду № 1 , звідки шляхом вільного доступу здійснив крадіжку, а саме знявши з петель металеві двері довжиною 182 см, шириною 74 см, вагою 42 кг 600 г, вартістю 255 грн. 60 коп., які належать ОСОБА_5 , після чого він розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 255 грн. 60 коп.
Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_4 як скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, йомузрозумілі обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочин і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.

Дійсно, 08 жовтня 2018 року в вечірній час доби, знаходячись біля під`їзду № 1 за адресою: АДРЕСА_3 , побачив, що до підвального приміщення відчинені металеві двері. Скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, він залишиться ніким не помічений, зайшов до приміщення під`їзду № 1, звідки шляхом вільного доступу здійснив крадіжку, а саме зняв з петель металеві двері довжиною 182 см, шириною 74 см, вагою 42 кг 600 г, вартістю 255 грн. 60 коп., які належать ОСОБА_5 , після чого він розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 255 грн. 60 коп. Протиправне діяння, яке ставиться йому в провину, він не оспорює, в скоєному щиросердно розкаюється.
Потерпілий ОСОБА_5 , який належним чином та у встановленому законом порядку був повідомлений судом про дату, час і місце слухання зазначеного кримінального провадження, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор, обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин скоєного злочину, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України».

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення і кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані, що характеризують особу обвинуваченого, раніше судимий, його вік, стан здоров`я на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у скоєному та добровільне відшкодування заподіяної шкоди, про що свідчить поведінка обвинуваченого під час досудового розслідування і в суді. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції закону, що відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.
Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про його особу, щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, конкретні обставини справи, суд з урахуванням вимог ст. 75 КК України приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства і звільнення його від покарання з випробуванням, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
По справі цивільний позов не заявлено.
Матеріальна шкода під час досудового розслідування відшкодована в повному обсязі шляхом повернення майна.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України, у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ: металеві двері довжиною 182 см, шириною 74 см, вагою 42 кг 600 г, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити останньому.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1