Номер провадження 11-сс/816/5/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Клопотання слідчого, прокурора, сторони кримінального провадження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника ТОВ «Гарант-2010» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 вересня 2018 року про арешт майна,-

учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_7

представника ТОВ «Гарант-2010» - адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційні скарзі представник ТОВ «Гарант-2010» - адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

Свої доводи обґрунтовує тим, що нерухоме майно, на яке накладено арешт, а саме: нежитлові приміщення (пилоцех), загальною площею 3025,6 кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Тополянська ,9, що перебуває у приватній власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант 2010» () не є речовим доказом у кримінальному провадженні, а правоохоронними органами фактично відбувається вручання в господарські правовідносини.

Також зазначає, що всі рішення ліквідатора товариства відбувались на підставі рішень Господарського суду Сумської області в межах справи про банкрутство даного товариства та у відповідності до вимог вказаного Закону України, а арешт нерухомого майна фактично обмежує проведення ліквідації боржника.

Крім того, в апеляційній скарзі адвокатом ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 вересня 2018 року, мотивуючи тим, що ухвала слідчого судді була постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, а про прийняту ухвалу слідчого судді про арешт майна, яку оскаржує ліквідатор, він дізнався з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та ознайомився 07 листопада 2018 року.

25 вересня 2018 року слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми, розглянувши клопотання слідчого СВ СВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна, постановив ухвалу, якою наклав арешт на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення (пилоцех), загальною площею 3025,6 кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Тополянська ,9, що перебуває у приватній власності ТОВ «Гарант 2010», з забороною вчиняти будь-які дії направлені на його відчуження.

Також судовим рішенням зобов`язано державних реєстраторів управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми внести відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та інші реєстри.

Слідчий суддя ухвалене судове рішення мотивував тим, що слідчим доведено, що зазначені нежитлові приміщення мають значення для забезпечення кримінального провадження та можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, та з метою запобігання можливості їх незаконного відчуження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ТОВ «Гарант-2010» - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та прохав її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне поновити строк товариству на апеляційне оскарження та задовольнити апеляційну скаргу представника ТОВ «Гарант-2010», виходячи з наступного.

Положеннями ст. 395 КПК України передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення..

Відповідно до вимог п.4 ч.3 ст.399 КПК України, апеляційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 25 вересня 2018 року відбулося судове засідання, за відсутності власника майна - ТОВ «Гарант 2010», і в цей же день слідчий суддя прийняв рішення про накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває у приватній власності даного товариства ( а.п. 19-20).

При цьому, дані про те, що власник майна, чи його представник викликалися в судове засідання, призначене на 25 вересня 2018 року, матеріали вказаного кримінального провадження не містять .

Разом з тим,із апеляційної скарги представника ТОВ «Гарант 2010» - адвоката ОСОБА_6 вбачається, що про постановлену ухвалу слідчого судді щодо арешту майна ліквідатор дізнався з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно 07 листопада 2018 року, що підтверджується відповідним витягом ( а.п. 44-46), при цьому, апеляційна скарга подана адвокатом ОСОБА_6 08 листопада 2018 року ( а.п. 23-28).

З врахуванням вищезазначеного, а також тих обставин, що слідчий суддя прийняв рішення без виклику особи, яка його оскаржує, строк для апеляційного оскарження вказаного судового рішення обчислюється з моменту отримання його копії, у зв`язку з чим, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_6 та поновлення строку на апеляційне оскарження вищезазначеної ухвали слідчого судді.

Розглянувши клопотання слідчого та наклавши арешт на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення ( пилоцех), загальною площею 3025,6 кв.м. за адресою : м. Суми вул. Тополянська,9, слідчий суддя ухвалене судове рішення мотивував тим, що слідчим доведено, що зазначені нежитлові приміщення мають значення для забезпечення кримінального провадження та можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, та з метою запобігання можливості їх незаконного відчуження.

Однак такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і вимогам кримінального процесуального закону.

Як вбачається з положень ч.1 ст.170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Положеннями ч.3 ст.170 КПК регламентовано, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст.98 цього Кодексу(матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Відповідно до п.п.1-3, 5-6 ч.2 ст.173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3-4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000315 від 18.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, зареєстроване за зверненням представника АТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_9 відносно вчинення шахрайських дій ліквідатором ТОВ «Гарант 2010» ОСОБА_10 із майном, а саме нежитловими приміщеннями за адресою м. Суми, вул. Тополянська, 9, загальною площею 3025,6 кв.м., що є заставним майном АТ «Укрсоцбанк».

Також встановлено, що в господарському суду Сумської області перебуває провадження у справі № 920/433/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-2010" (), кредитором якого є АТ «Укрсоцбанк». При цьому, АТ «Укрсоцбанк» має кредиторські вимоги до ТОВ «Гарант - 2010» по сплаті заборгованості за кредитом.

Постановою господарського суду Сумської області від 25.06.2018 року по справі № 920/433/18 ТОВ "Гарант-2010" визнано банкрутом та призначено ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_10 .

Із змісту ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вбачається, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

21 серпня 2018 року за клопотанням ліквідатора про скасування обтяжень з нерухомого майна суд скасував обтяження з іпотечного майна.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що нерухоме майно, на яке за клопотанням слідчого,слідчим суддею було накладено арешт не є речовим доказом у кримінальному провадженні, а функція забезпечення вимог заставного кредитора шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, в межах кримінального провадження, не притаманні правоохоронним органам та слідчим суддям.

Таким чином, фактично відбувається втручання в господарські правовідносини, які врегульовані Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та відбуваються в межах судового провадження за правилами господарського судочинства.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і усталену прецедентну практику ЄСПЛ на предмет відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Протокол і Конвенція), згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

З огляду на викладене, втручання держави в право володіння майном у даному кримінальному провадженні, на думку колегії суддів, здійснено не на підставі кримінального процесуального закону та поза обсягами необхідними для даного кримінального провадження, а тому таке втручання не є виправданим, оскільки було здійснено за відсутності передбачених у національному законі підстав та об`єктивної необхідності в цьому.

Вказані обставини не були належним чином досліджені та перевірені слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого, що вплинуло на законність, обґрунтованість та вмотивованість прийнятого ним рішення.

Таким чином, не дотримавшись вимог ст.ст. 170-173 КПК, не з`ясувавши і не дослідивши в достатньому обсязі всіх тих обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно особи, слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого ухвала про арешт майна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга представника власника майна задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді з наведених вище підстав і постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в задоволенні клопотання про накладення арешту, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу представника ТОВ «Гарант-2010» - адвоката ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника ТОВ «Гарант-2010» - адвоката ОСОБА_6 - задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 вересня 2018 року про арешт майна.

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Гарант-2010» - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 25 вересня 2018 року щодо накладення арешту на майно скасувати і постановити нову ухвалу.

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення (пилоцех), загальною площею 3025,6 кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Тополянська ,9, що перебуває у приватній власності ТОВ «Гарант 2010».

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4