Постанова

Іменем України
31 січня 2019 року

м. Київ
Справа № 345/3788/17
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/779/298/2018

Провадження № 51 8393 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000406 від 24 липня 2017 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княжолука Долинського району Івано-Франківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 29 травня 2007 року за ст. 15, ст. 115 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,
за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 червня

2018 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 серпня

2018 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з 24 липня 2017 року.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 2 076 гривень 37 копійок процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він

24 липня 2017 року приблизно о 17 годині в приміщенні кімнати АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з метою позбавлення життя ОСОБА_8 схопив зі стола ніж та завдав йому два цілеспрямовані удари у життєво важливу ділянку тіла грудну клітку зліва і шию, а також заподіяв різані рани лівої руки, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки потерпілий зміг втекти з приміщення кімнати та покликати на допомогу, після чого йому було надано своєчасну медичну допомогу.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_7 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_6 , просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що дії ОСОБА_6 кваліфіковано за

ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України неправильно, їх слід кваліфікувати за ст. 15, ст. 115 ч. 1 КК України, оскільки він раніше судимий за замах на умисне вбивство, а не за закінчений злочин. Зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 12 років суд неправильно застосував положення ст. 68 частин 3, 4 КК України, оскільки за вчинення замаху на умисне вбивство розмір покарання не може перевищувати двох третин від 15 років позбавлення волі.
Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні висловив доводи на підтримання своєї касаційної скарги і просив її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 обґрунтованою в частині застосування ст. 68 КК України і просила в цій частині задовольнити, змінити судові рішення та призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні замаху на умисне вбивство, за яке його засуджено, відповідає встановленим обставинам, які у касаційній скарзі не оспорюються, та підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими доказами.

Доводи касаційної скарги про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 є безпідставними з огляду на наступне.

Пунктом 13 частини другої статті 115 КК України передбачено відповідальність за умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу.

Аналіз статей 32, 115 КК України дає можливість дійти до висновку, що відповідальність за повторне умисне вбивство настає незалежно від того, чи була винна особа раніше засуджена за перший злочин, вчинила вона закінчене вбивство чи готування до нього або замах на нього, була вона виконавцем чи іншим співучасником злочину.

Якщо винний не був засуджений за раніше вчинене вбивство чи готування до нього або замах на нього, ці його дії підлягають самостійній кваліфікації, а повторно вчинене вбивство кваліфікується за ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України. Окремо кваліфікуються діяння й у випадках, коли спочатку було вчинено закінчене умисне вбивство, а потім готування до такого ж злочину чи замах на нього.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 29 травня

2007 року за ст. 15, ст. 115 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, знову вчинив замах на умисне вбивство ОСОБА_8 .
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України. При цьомусуд оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Разом з тим, доводи захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_6 колегія суддів вважає обґрунтованими.

Санкцією ст. 115 ч. 2 КК України передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Згідно зі ст. 68 ч. 3 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

У ст. 68 ч. 4 КК України передбачено імперативне обмеження, відповідно до якого довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій

статті 442 та статті 443 цього Кодексу.

Таким чином, кримінальне правопорушення, за яке засуджено ОСОБА_6 , не відноситься до злочинів, за які може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, тому при призначенні покарання ОСОБА_6 за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України підлягали застосуванню положення норми ст. 68 ч. 3 КК України, а призначене йому покарання не могло перевищувати двох третин максимального строку, тобто 10 років позбавлення волі.

Розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника

ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції не встановив та не усунув зазначеного порушення.

У зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають зміні шляхом зменшення покарання, призначеного ОСОБА_6 за ст. 15 ч. 2,

ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України, до 10 років позбавлення волі, а касаційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 червня

2018 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 серпня

2018 року щодо ОСОБА_6 змінити, зменшити призначене йому покарання за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України до 10 років позбавлення волі.
У решті зазначені судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3