КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

15 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2018 року,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 23 травня 2018 рокуБориспільський міськрайонний суд Київської області відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування йому терміну відбування покарання з 20.01.2016 по 29.11.2017 з розрахунку 1 день перебування у колонії суворого режиму за два дні перебування у колонії посиленого режиму.
Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , суд першої інстанції обґрунтував тим, що, як встановлено в судовому засіданні, згідно з вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.

На підставі ухвали Березанського міського суду Київської області від 17 березня 2016 року, період часу з 30 березня 2015 року по 30 квітня 2015 року був зарахований в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім того, як зазначив суд у своїй ухвалі, 24.12.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення прядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», відповідно до якого ч. 5 ст. 72 КК України викладено в новій редакції, а саме зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому, відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вих. № 223 20/0/4 16 від 11.01.2016 про висловлення позиції щодо застосування окремих положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

У зв`язку з цим, як вважає суд першої інстанції, не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін відбування засудженим ОСОБА_5 покарання в Березанській виправній колонії № 95 за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2018 року та задовольнити його клопотання про зарахування йому до строку відбуття покарання терміну з 20.01.2016 року по 29.11.2017 року з розрахунку 1 день перебування у колонії суворого режиму за два дні перебування у колонії посиленого режиму та звільнити його від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування поданої скарги апелянт посилається на те що, Бориспільським міськрайонним судом Київської області взагалі не було обґрунтовано рішення з приводу відмови у задоволенні його клопотання про зарахування терміну з 20.01.2016 по 29.11.2017 з розрахунку 1 день перебування у колонії суворого режиму за два дні перебування у колонії посиленого режиму.

Як зазначає апелянт у своїй скарзі, хоча його все-таки і перевели до колонії посиленого режиму, проте, суд повинен був вирішити питання з приводу 1 року 10 місяців 9 днів, які він провів у колонії більш суворого режиму, хоча за вироком суду, він повинен був відбувати покарання у колонії посиленого режиму.

На думку апелянта, оскільки протягом 1 року 10 місяців 9 днів він перебував у колонії більш суворого режиму, ніж мав перебувати згідно рішення суду, то у такому випадку йому має бути перерахований весь цей термін, з розрахунку 1 день перебування у колонії суворого режиму за два дні перебування у колонії посиленого режиму.

Крім того, оскільки термін його позбавлення волі автоматично скінчився, він має бути негайно випущений на свободу, інакше він буде фактично незаконно утримуватись в місцях позбавлення волі.

Заслухавши доповідь суддідоповідача; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив залишити ухвалу суду без змін; вивчивши матеріали судового провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_5 про перерахунок невідбутої частини покарання та перевіривши доводи його апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

По-перше, як обґрунтовано зазначено в ухвалі, як оскаржується, відповідно до вимог закону, зокрема ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII (Закон Савченко), проведення зарахування судом строку попереднього ув`язнення, а не строку відбування покарання в місцях позбавлення волі, у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за двадні позбавлення волі, може проводитися лише до набрання вироком законної сили.
По-друге, а ні ч. 5 ст. 72 КК України, а ні будь-якою іншою нормою цього Кодексу, не передбачено перерахунку або зарахування строку відбування покарання в залежності від виду колонії, який, відповідно до вимог ст. 86 КВК України, визначається не судом, а центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, тим більше з розрахунку один день перебування у колонії суворого режиму за два дні перебування у колонії посиленого режиму.
У зв`язку з цим, посилання засудженого у скарзі на необхідність здійснення такого розрахунку, за період часу, коли він відбував покарання в колонії суворого, а не посиленого режиму, слід визнати безпідставним, оскільки воно не ґрунтується на вимогах закону.
Відповідно до вимог закону, в тому числі вимог ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання у виді позбавлення волі може бути зараховано лише строк попереднього ув`язнення за період з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, якщо особа продовжувала перебувати під вартою до цього часу.
Що ж стосується строку перебування особи під вартою після набрання вироком законної сили, а також відбування покарання в місцях позбавлення волі, незалежно від виду колонії, то цей час зараховується із розрахунку день за день.
Таке застосування вимог закону відповідає правовим висновкам, які наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року по справі № 663/537/17 (№ в ЄДРСР 76207318),в яких зокрема зазначено, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію.
Оскільки в період часу, про який засуджений ОСОБА_5 зазначає у своїй скарзі, він вже відбував покарання у виді позбавлення волі, та відносно нього не могли застосовуватися заходи попереднього ув`язнення, які підлягають зарахуванню в строк відбування покарання, до нього не можуть бути застосовані положення ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII (Закон Савченко).
Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_5 , не містять у собі законних підстав для скасування ухвали суду, яка оскаржується та задоволення його клопотання про перерахування терміну перебування в колонії більш суворого режиму в період з 20.01.2016 по 29.11.2017 з розрахунку один день перебування у колонії суворого режиму за два дні перебування у колонії посиленого режиму, та, як наслідок, його звільнення від подальшого відбування покарання.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що за наслідками апеляційного розгляду за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2018 року, слід ухвалити рішення, яким залишити зазначену ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2018 року, відповідно до якої суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування йому терміну з 20.01.2016 по 29.11.2017 з розрахунку 1 день перебування у колонії суворого режиму за два дні перебування у колонії посиленого режиму, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1639/2019

Категорія: ст. 537 КПК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_7

Доповідач - суддя ОСОБА_1