ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/249/19 Справа № 183/1007/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0000206 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 , -
В с т а н о в и л а:
цим вироком
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, працюючого монтажником систем вентиляції, кондиціювання повітря, пневмотранспорту та аспірації ТОВ «Сіон-Юкрейн», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого
засуджено та визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 4 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання після набрання ним законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 в строк призначеного покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 30 січня 2018 року по 26 березня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Арешт, накладений на автомобіль «OPEL COMBO» з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », згідно ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року скасовано.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, задоволено частково.
З обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 , а також на користь держави ухвалено стягнути, відповідно, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 400 000 грн.; витрати, пов`язані з проведенням експертних досліджень у розмірі - 3 432 грн.
Відповідно до вироку ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він приблизно о 13 год. 10 хв. 28 січня 2018 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «OPEL COMBO» з реєстраційним державним номерним знаком « НОМЕР_1 », рухався зі швидкістю близько 80 км/год. по проїжджій частині вул. Мотуза, з боку вул. Шевченко в напрямку вул. Степова у м. Перещепине, Новомосковського району, Дніпропетровської області.
Під час руху неподалік буд. 37, ОСОБА_7 , будучи неуважним до дорожньої обстановки та стану дорожнього покриття, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного характеру для безпечного забезпечення руху, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого не впорався з керуванням та виїхав за межі проїжджої частини ліворуч, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка рухалася по узбіччю у зустрічному напрямку, чим грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3. б), п. 2.9. а), 12.1. «Правил дорожнього руху України».
Порушення п. 12.1. «Правил дорожнього руху України» знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок вказаних злочинних дій водія ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, як небезпечних для життя та 28 січня 2018 року призвели до її смерті на місці пригоди.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вирок, в частині призначення покарання ОСОБА_7 скасувати, ухвалити свій, яким призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
В іншій частині залишити його без змін.
Вважає, що судом першої інстанції не мотивовано підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки не зазначено, яким саме чином обставини справи або дані про особу обвинуваченого, судом визнано такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Стверджує, що наведені судом обставини щодо визнання вини обвинуваченим, його щирого каяття, добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого тяжкого злочину в стані алкогольного сп`яніння, який призвів до смерті людини, і не впливають на пом`якшення покарання, тому їх безпідставно судом віднесено до обставин, передбачених ст. 66 КК України.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити.
Представник потерпілої згоден з вимогами прокурора. Просив скасувати вирок і призначити обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення вимог прокурора.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свої вимоги, потерпілого про призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, обвинуваченого та його захисника про законність вироку та про необхідність залишити його без зміни, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок скасуванню, з ухваленням нового з наступних підстав.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, він проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо встановлених фактичних обставин, доведеності вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікації дій за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому смерть, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, які заслуговують на увагу.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання за даним законом із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді 4 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Приймаючи рішення про наявність підстав для застосування вимог ст. 69 КК, суд послався на наявність декількох обставин, які суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, однак, які саме обставини, не навів в мотивувальній частині вироку і обмежився посиланням на дані про особу обвинуваченого, що той не судимий, має постійне місце роботи, його ставлення до вчиненого. Прийнято до уваги наявність на утриманні малолітньої дитини, і дружини , яка знаходиться в стані вагітності.
Сукупність вказаних даних суд вважав достатніми для застосування підстав ст. 69 КК.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при вирішенні питання щодо призначення покарання, суд має суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.1 постанови № 7 від 24 жовтня 2003 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному конкретному випадку, суди повинні дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас необхідно враховувати й вимоги КПК України.
Відповідно до вимог ст. 69 КК та п. 8 вищенаведеної постанови Пленуму ВС України, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Вказані вимоги кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Висновок суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді обмеження волі, колегія суддів вважає хибним, таким, який спростовується дослідженими даними про поведінку обвинуваченого до скоєного злочину, після події, а також даними про особу останнього, які містяться в матеріалах справи.
Не можна не погодитись з посиланнями суду першої інстанції на ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК віднесено до категорії тяжкого, дані про особу винного, який не судимий, має постійне місце роботи, за місцем мешкання і роботи характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2006 року народження.
Щире каяття і добровільне відшкодування потерпілому частини матеріальної шкоди судом обґрунтовано визнано в якості обставин, які пом`якшують покарання.
Скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, судом визнано в якості обставини, яка обтяжує покарання.
Але колегія суддів не може не звернути увагу на обставини вчинення злочину, характер ним скоєного, на поведінку обвинуваченого до скоєння злочину.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи свій стан алкогольного сп`яніння, із вмістом алкоголю в крові - 2,51 і в сечі 2,87 промиле (а.с. 125-126), як водій, будучи обізнаним в забороні керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, в день події став керувати автомобілем, тобто, джерелом підвищеної небезпеки, чим допустив грубе порушення відповідних вимог «Правил дорожнього руху».
Сукупність даних про особу винного, обставини які пом`якшують і обтяжують покарання, інших обставин, які були перевірені під час апеляційного перегляду справи, привели колегію суддів до переконливого висновку про відсутність підстав для застосування вимог ст. 69 КК при призначенні ОСОБА_7 покарання. Тому вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з призначенням останньому покарання пов`язаного саме з позбавленням волі, в межах санкції близької до мінімального розміру з позбавленням права на керування транспортними засобами. Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде справедливим, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.
При цьому колегія суддів враховує в якості обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування частини збитків потерпілому.
Також колегія суддів приймає до уваги позитивні характеристики ОСОБА_7 , його сімейний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини.
В той де час в якості обставини, що обтяжує покарання, слід врахувати знаходження ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів приймає до уваги і думку потерпілого, який прохав призначити ОСОБА_7 не обмеження волі, а покарання у вигляді реального позбавлення волі.
За таких підстав, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а вирок в суду в частині призначення покарання, - скасуванню, внаслідок м`якості призначеного покарання.
Керуючись ст. ст. 404,405, 407, 420 КПК України колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 , призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
В іншій частині, - вирок залишити без зміни.
Строк відбування покарання обвинуваченому обраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок набирає законної сили з дня проголошення, та може бути оскарженим в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3