Справа № 357/5700/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2019 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу з обвинувальним актом за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква Київської області, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

встановив:
01.04.2018 року близько 22 години за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_6 між потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникла сварка.

Під час даної сварки у ОСОБА_4 на грунті тривалих неприязних відносин виник умисел на завдання фізичного болю потерпілому ОСОБА_6 .

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді фізичного болю, умисно наніс правою рукою удар у тім`яну область голови потерпілого ОСОБА_6 , внаслідок чого завдав йому фізичного болю, однак тілесних ушкоджень не спричинив.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 на початку судового розгляду свою вину у вчиненні злочину визнав частково зазначивши , що удар наніс не в тім`яну частину голови, а в іншу частину. В подальшому після дослідження доказів у справі свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, не визнав. При цьому дав суду показання, що у вказаний в обвинувальному акті час він перебував у себе вдома, де також проживає його сестра зі своїм чоловіком потерпілим ОСОБА_6 . ОСОБА_4 зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_9 розпивали вино на кухні. ОСОБА_4 попросив ОСОБА_6 поставити чайник на плиту та в подальшому, з якоїсь причини, з якої саме не пам`ятає, кинув кімнатним капцем по ОСОБА_6 . Після чого той вибігши з кімнати, підбіг до ОСОБА_4 , схопив за одяг і штовхнув, від чого вони обидва впали та ОСОБА_4 вдарився і розбив собі голову. Після цього ОСОБА_6 встав і пішов. Стверджує, що ударів останньому не наносив, потерпілий оговорю його, щоб виселити з квартири. При цьому зазначив, що є співвласником квартири.

Незважаючи на невизнання своєї вини вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України повністю доведена наданими прокурором доказами у їх сукупності: показаннями потерпілого, свідків, досліджених безпосередньо судом, документами.

Допитаний судом потерпілий ОСОБА_6 дав показання, що він є пенсіонером з інвалідністю 2 групи. 01.04.2018 року приблизно 22 год. він разом з дружиною був вдома, де також був обвинувачений брат дружини ОСОБА_4 . До останнього прийшов у гості незнайомий потерпілому чоловік, з яким обвинувачений розпивав алкогольні напої. Через деякий час обвинувачений став чіплятись до потерпілого та нецензурно виражатись та кинув по ньому капцем. Потерпілий не стримав емоції та пішов до обвинуваченого та в цей час обвинувачений кулаком правої руки зверху вниз наніс удар в тім`яну частину голови. Дружина їх розборонила і вони заспокоїлися. Після цього потерпілий з дружиною вийшли на вулицю та зателефонували матері потерпілого розповіли про подію і приблизно через годину викликали поліцію.

Допитана судом свідок ОСОБА_10 мати потерпілого дала показання, що весною 2018 року ввечері в темну пору доби їй зателефонував син та повідомив, що ОСОБА_4 будучи у стані алкогольного сп`яніння побив його. Повідомив, що між ними зав`язлася бійка і ОСОБА_4 ударив його по голові. Свідок викликала поліцію та швидку медичну допомогу, оскільки ОСОБА_11 дружині потерпілого стало погано.

Допитана судом потерпіла ОСОБА_8 дала показання, що вона є пенсіонером з інвалідністю. В день події коли ввечері коли вже було темно вона разом з чоловіком була вдома, за місцем проживання та перебували у своїй кімнаті квартири, де також проживає обвинувачений брат свідка ОСОБА_4 . Вона робила уроки. Її брат попросив її поставити чайник на що вона відмовила, оскільки їй важко це зробити в силу фізичної вади. Обвинувачений став кричати, щоб вона забирала свого чоловіка та йшла на квартиру після чого кинув по її чоловіку капцем. Чоловік кинувся до обвинуваченого та між ними сталася бійка. Свідок підійшла до них та сіла на стілець - «пуфік» і стала розбороняти їх, в ході чого обвинувачений і потерпілий впали і свідок разом з ними. Почула звук удару, який вона сприйняла як удар по голові. Самого моменту нанесення удару свідок не бачила так як має поганий зір.

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань з якого видно, що 10.04.2018 від ОСОБА_6 надійшла заява про те, що 01.04.2018 приблизно о 22 год. за адресою АДРЕСА_1 , де проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_6 , між потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_4 умисно наніс правою рукою удар у тім`яну область голови потерпілого внаслідок чого завдав йому фізичного болю.

За результатами дослідження наданих стороною обвинувачення доказів у інших учасників судового провадження не виникло зауважень щодо їх належності та допустимості. Суд, оцінюючи надані докази з точки зору їх належності та допустимості не встановив підстав, передбачених ст. 87 КПК України, які тягнуть безумовне визнання доказів недопустимими.

Суд вважає доведеною ту обставину, що обвинувачений наніс потерпілому один удар кулаком руки правої руки в тім`яну частину голови. На вказаній обставині категорично наполягає сам потерпілий.

При цьому суд звертає увагу, що у своїх показаннях обвинувачений зазначив, що між ним та потерпілим сталася сутичка яку розпочав саме обвинувачений кинувши у потерпілого капцем. Його показання у цій частині підтвердили потерпілий та свідок ОСОБА_8 .

Також суд звертає увагу, що потерпілий є особою з інвалідністю 2 групи, та вчиненню злочину передувала активна протиправна поведінка з боку обвинуваченого щодо потерпілого.

Даних, які б давали суду підстави сумніватися у правдивості показань потерпілого під час судового розгляду стороною захисту надано не було. Про правдивість показань потерпілого свідчить його поведінка відразу після вчинення злочину, який зателефонував своїй матері та повідомив про нанесення йому удару.

Про вказану обставину свідчать як показання самого потерпілого, так і свідка ОСОБА_10 , якій безпосередньо після події потерпілий повідомив про обставини бійки.

Суд також бере до уваги, що відповідно до показань усіх учасників провадження між ОСОБА_4 та потерпілим і свідком ОСОБА_8 регулярно виникають конфлікти з приводу сумісного користування квартирою.

Виходячи з досліджених доказів у їх сукупності, показань самого обвинуваченого, який не зміг дати детальні показання, з приводу обставин вчинення злочину посилаючись на те, що не пам`ятає, обставин щодо перебігу конфлікту, показання обвинуваченого з приводу механізму сутички є суперечливими, а також виходячи з внутрішнього переконання яке склалося у суду в ході судового розгляду, суд розцінює твердження обвинуваченого, що він удару не наносив як неправдиве та направлене на ухилення від кримінальної відповідності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином невеликої тяжкості, наслідки, які настали від вчинення злочину у вигляді завдання фізичного болю потерпілому.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 раніше не судимий, веде соціальний спосіб життя має сім`ю. На обліку у лікаря - нарколога та лікаря- психіатра не перебуває, Оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений як до вчинення злочину так і після його вчинення веде соціальний спосіб життя з міцними соціальними зв`язками.

З огляду на вищевказані обставини, ставлення до своїх протиправних дій, суд не встановив обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним та іншими нових злочинів йому необхідно і достатньо призначити покарання в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу, розмір якого з урахуванням усіх вищевказаних обставин має бути мінімальним.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.126 КК України, і призначити покарання:

за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) грн.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовано.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд..

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1