Номер провадження: 11-кп/785/973/18
Номер справи місцевого суду: 500/627/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003226 від 13 листопада 2014 року,відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Летка, Прилузського району, Республіки Комі, Росія, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 29 грудня 1998 року Київським районним судом м. Одеси за ст.ст. 140 ч. 3, 94, 42 КК України до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна;
- 10 березня 2009 року Миронівським районним судом Київської області за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років обмеження волі;
- 27 серпня 2010 року Приморським районним судом м. Одеси за ст.ст. 309 ч. 1, 71 КК України до 2 років 1 місяця 10 днів обмеження волі;
- 07 червня 2011 року Балтським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 05 лютого 2013 року Сарненським районним судом Рівненської області, згідно ст. 82 КК України не відбуту частину покарання замінено на покарання у вигляді обмеження волі на 1 рік 6 місяців 28 днів,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2018 року ОСОБА_8 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 14 листопада 2014 року по 22 червня 2016 виходячи з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Запобіжний захід до ОСОБА_8 не обирався.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 - залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 294 грн. 84 коп.
Оскаржуваним вироком встановлено, що в період часу з 11 по 12 листопада 2014 року, з 22.00 до 08.00 години ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_10 , в ході сварки та обопільної бійки, умисно наніс не менше 10 ударів руками та ногами по різним частинам тіла останнього, спричинивши тілесні ушкодження, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя, від яких ОСОБА_10 невдовзі помер.
Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтував тим, що в мотивувальній частині вироку судом першої інстанції не зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів правопорушення, пославшись на припущення щодо предмету та способу завдання тілесних ушкоджень. Крім того, судом допущено неповнота судового розгляду, через яку залишились недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення. Також прокурор зауважує в апеляційній скарзі, що призначене покарання не відповідає тяжкості скоєного ОСОБА_8 злочину та особі обвинуваченого, у зв`язку із чим є надмірно м`яким, недостатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи прокурора про те, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та не відповідає вимогам ст.374 КПК України.

Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначається, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

В порушення зазначеної норми процесуального права мотивувальна частина оскаржуваного вироку не містить належного формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним з зазначенням відповідних обставин вчинення злочину, а суд першої інстанції лише зазначив, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а також вказав, що винність ОСОБА_8 в об`ємі пред`явленого звинувачення встановлена сукупністю доказів, що досліджені і перевірені судом.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що у вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2018 взагалі не зазначені форми вини і мотив вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Законодавець висуває вимоги до належного та повного формулювання обвинувачення, зокрема, з метою дотримання таких основних засад кримінального провадження, як забезпечення права на захист та змагальність сторін, оскільки сторона захисту має можливість в повній мірі реалізувати своє право на захист та обґрунтування своєї позиції тільки за умови ясності в формулюванні обвинувачення.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

В апеляційній скарзі прокурор також зазначає, що судом першої інстанції допущена неповнота дослідження обставин провадження, що, зокрема, полягає у невстановленні способу вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення яким чином були нанесені загиблому ОСОБА_11 тілесні ушкодження (кількість ударів, обставини механізму завдання ушкоджень).

В мотивувальній частині вироку вказано, що обвинувачений ОСОБА_8 «умисно наніс не менше 10 ударів руками і ногами по різним частинам тіла» ОСОБА_11 , спричинивши наступні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя, від яких ОСОБА_11 невдовзі помер.

Однак, з дослідження тих доказів, які суд першої інстанції поклав в основу свого вироку, не вбачається яким саме чином суд беззаперечно та обґрунтовано встановив та підтвердив вищезазначене твердження про спосіб нанесення, кількість ударів, місце дислокації ударів та причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_8 та негативними наслідками у виді тяжких тілесних ушкоджень та наступної загибелі загибелі ОСОБА_11 .

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Однак, в порушення зазначеної вимоги в мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд тільки перерахував докази, які були отримані в судовому засіданні, але не оцінив кожний доказ належним чином. Так, зокрема, являється незрозумілим, яким суд першої інстанції встановив узгодженість доказів між собою та сукупність яких саме доказів суд першої інстанції вважає достатнім для доведення факту нанесення саме обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень загиблому ОСОБА_11 , зважаючи на те, що висновком експерта №15 було встановлено, що на відрізках ліпкої стрічки зі слідами пальців, які були вилучені на місці скоєння злочину за адресою: АДРЕСА_2 , сліди пальців рук залишені НЕ обвинуваченим ОСОБА_8 , а іншою особою або особами, а також враховуючи, що висновки експерта №546 від 09 грудня 2014 року, №980 від 25 грудня 2014 року, № 984 від 26 грудня 2014 року, №6 від 28 січня 2016 року, №1 від 27 січня 2015 року не встановлюють беззаперечного факту походження крові певній особі, а лише зазначають, що не виключається можливість походження крові на речових доказах від загиблого ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 . Крім того, жоден зі свідків, які були допитані в ході судового розгляду провадження, не надав пояснення, що бачив факт сварки, конфлікту між загиблим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_8 або бачив факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень загиблому ОСОБА_11 .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції мав би більш обґрунтовано дослідити докази та надати відповідну розширену оцінку як кожному з доказів, та їх сукупності, зважаючи на той факт, що сам обвинувачений ОСОБА_8 не визнав свої вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін, забезпеченості доведеності чи недоведеності вини та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, у зв`язку з чим судом першої інстанції не виконана основна функція суду здійснення правосуддя.

Нормами чинного кримінального процесуального закону не врегульовано питання, як повинен діяти суд апеляційної інстанції у випадку, коли вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.374 КПК України, зокрема в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а також не дотримані вимоги щодо правил оцінки доказів.

Через допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК України під час ухвалення оскаржуваного вироку, апеляційний суд позбавлений можливості переглянути його та ухвалити своє рішення, оскільки, апеляційний суд не має права перебирати на себе функції суду першої інстанції, тобто підміняти суд першої інстанції, адже таким чином, фактично, нівелюється з процесуальної точки зору поняття інстанційності судового розгляду.

Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг учасників кримінального провадження, виходячи з того, що апеляційний суд не має можливості усунути зазначенні порушення, з другого боку в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять порушення вищевказаних вимог кримінального процесуального закону, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.2, п.10 ч.1 ст.7 КПК України та ст.ст.9, 17 КПК України, відповідно до яких до загальних засад відносяться законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2018 року підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд у суд першої інстанції в іншому складі.

Згідно ст.10 глави 3 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції ; б) інші заходи, передбачені у Рішенні. Відновлення попереднього юридичного стану Стягувача здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.

У зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального законодавства, колегія суддів позбавлена можливості дослідити доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність через невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного обвинуваченим ОСОБА_8 злочину та особі обвинуваченого.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказану вище неповноту, дотримуючись положень статей 2, 7 КПК України та вимог Розділу ІV КПК України, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законодавством, дати належну правову оцінку зібраним доказам, виходячи з принципу їх достовірності, допустимості та достатності і винести законне, обґрунтоване та справедливе рішення яке буде відповідати вимогам глави 29 КПК України.

Також висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

У разі, якщо під час нового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дійде висновків про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, то необхідно призначити покарання, відповідно до вимог Розділу ХІ Кримінального Кодексу України.

Керуючись статтями 9, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419, 532, КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Прокуратури Одеської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2018 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003226 від 13 листопада 2014 року, відносно ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України,в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4