УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року
м. Київ

справа № 296/7/12-к
провадження 51-2751 км 18

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

скаржника ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 26 червня 2017 року.

Короткий зміст судових рішень, оскаржених рішень та встановлені обставини
Як убачається з матеріалів провадження, Корольовський районний суд Житомирської області 21 листопада 2008 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову прокурора від 22 серпня 2008 року про порушення кримінальної справи щодо нього. Це рішення Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 18 грудня 2008 року залишив без зміни.
ОСОБА_6 14 лютого 2017 року звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про відновлення йому строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.
Корольовський районний суд м. Житомира постановою від 23 березня 2017 року відмовив ОСОБА_4 у задоволенні поданого клопотання. Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 26 червня 2017 року зазначену постанову залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення від 23 березня та 26 червня 2017 року і відновити йому строк на касаційне оскарження постанови місцевого суду від 21 листопада 2008 року та ухвали апеляційного від 18 грудня 2008 року. За твердженням скаржника, суди нижчих інстанцій, не відновивши такого строку, порушили його право, гарантоване ст. 55 Конституції України.
Крім того, у скарзі ОСОБА_4 зазначив про здійснення касаційного розгляду за його безпосередньою участю.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції ОСОБА_4 підтримав касаційну скаргу, прокурор заперечив обґрунтованість заявлених касаційних вимог.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія судів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 353 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК 1960 року) питання про відновлення строку вирішується в судовому засіданні судом, який розглядав справу.
Згідно з положеннями ст. 90 вказаного Кодексу суд поновлює за клопотанням зацікавленої особи пропущений строк на касаційне оскарження у випадку, якщо причини пропущення є поважними. До поважних причин належать такі причини, що позбавили особу можливості подати клопотання у визначений законом строк у зв`язку з обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
За матеріалами провадження ОСОБА_4 як на підставу для відновлення йому пропущеного строку посилався на те, що оспорювані рішення є незаконними, він не міг вчасно скористатися своїм правом на їх касаційне оскарження, оскільки кримінальну справу щодо нього було направлено до Брусилівського районного суду Житомирської області, розглядалася вона Корольовським районним судом м. Житомира, а це перешкодило її витребуванню для перевірки в касаційному порядку.
Однак таке твердження ОСОБА_4 не може слугувати безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а обставин, які би були об`єктивно непереборними та які позбавили ОСОБА_4 можливості подати касаційну скаргу у визначений законом строк, скаржник не навів.
Крім того, ОСОБА_4 вже звертався до суду касаційної інстанції з питань оскарження рішень місцевого та апеляційного судів, прийнятих у 2008 році за результатами розгляду його скарги на постанову прокурора про порушення кримінальної справи. Постановами суддів Верховного Суду України від 2 лютого та 12 серпня 2010 року йому було відмовлено у витребуванні матеріалів провадження на підставі ст. 388 КПК 1960 року, оскільки оспорювані рішення не можуть бути предметом касаційного розгляду відповідно до ч. 2 ст. 383 цього Кодексу.

Також у кримінальній справі, яку було порушено за згаданою постановою прокурора, 18 лютого 2014 року ухвалено щодо ОСОБА_4 обвинувальний вирок, який 3 липня 2014 року набрав законної сили.
За таких обставин, за результатами розгляду 23 березня 2017 року клопотання ОСОБА_4 місцевий суд, із рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для поновлення скаржнику строку на касаційне оскарження оспорюваних постанови та ухвали.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 Основного Закону України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Натомість у цьому провадженні ОСОБА_4 просив поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, які в силу закону не можуть бути предметом окремої перевірки в порядку касаційної процедури. Тому доводи ОСОБА_4 про те, що суди першої та апеляційної інстанцій, відмовивши йому у задоволенні клопотання порушили Конституцію України, є неприйнятними.
Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були би підставою для скасування оскаржених судових рішень, при перевірці матеріалів провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
Отже, касаційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 394396 КПК 1960 року, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів

у х в а л и л а:
Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 26 червня 2017 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3