Справа № 488/5308/18
Провадження № 1-кп/488/209/19
У Х В А Л А
іменем України

04.04.2019 року Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його законного представника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Миколаєві обвинувальний акт, складений щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Миколаєві, громадянин України, освіта середня, студент другого курсу Миколаївського будівельного коледжу, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 жовтня 2018 року за № 0002254,

в с т а н о в и в :

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що у невстановлений в ході досудового розслідування час він, перебуваючи за місцем мешкання своєї бабусі ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , таємно, користуючись мобільним додатком «Приват-24», зареєстрував банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_7 , на свій абонентський номер, а картку оператора мобільного зв?язку в подальшому знищив.

05 жовтня 2018 року близько 18 год. 00 хв., керуючись корисливим умислом, направленим на заволодіння грошовими коштами з вказаної банківської картки, ОСОБА_5 за допомогою мобільного додатку «Приват-24» перерахував грошові кошти в сумі 75 грн. з банківської картки № НОМЕР_1 на банківську картку № НОМЕР_2 , належну ОСОБА_8 .

Після чого в той же день та час ОСОБА_5 зарахував грошові кошти в сумі 72 грн. з додатку «Скарбничка» «ПриватБанку» безпосередньо на рахунок банківської картки № НОМЕР_1 та за допомогою мобільного додатку «Приват-24» здійснив переказ грошових коштів в сумі 371 грн. 86 коп. на банківську картку № НОМЕР_2 , належну ОСОБА_8 , таким чином перерахувавши на дану картку грошові кошти на загальну суму 446 грн. 86 коп.

В подальшому, продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу на заволодіння коштами, того ж дня о 22 год. 45 хв. ОСОБА_5 здійснив операцію по зняттю грошей без картки з банкомату «ПриватБанку», розташованому за адресою: м.Миколаїв, пр.Богоявленський, 301, в сумі 1 002 грн., чим спричинив ОСОБА_7 матеріальний збиток, загальну сума якого становить 1 448 грн. 86 коп.

Описані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В ході підготовчого судового засідання потерпіла ОСОБА_7 відмовилася від обвинувачення та заявила про небажання притягувати ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, оскільки останній є її онуком (сином дочки).

Вислухавши думки інших учасників процесу, жоден з яких не висловився проти відмови потерпілої від обвинувачення, вивчивши документи, які підтверджують родинні зв?язки обвинуваченого та потерпілої, суд приходить до таких висновків.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України, провадження за яким у відповідності до п.3 ч.1 ст.477 КПК України станом на 05 жовтня 2018 року могло бути розпочато виключно на підставі заяви потерпілої (приватне обвинувачення), якщо таке кримінальне правопорушення вчинене близьким родичем потерпілої.

Як визначено в п.1 ч.1 ст.3 КПК України баба та онук є близькими родичами.

Законом України від 06 грудня 2017 року № 2227-VІІІ, який набрав сили 11 січня 2019 року, ст.477 КПК України викладена в іншій редакції, і ст.185 КК України повністю виключена з переліку норм приватного обвинувачення.

Відтак, оскільки правова ситуація, яка склалася, є колізійною і допускатиме різне вирішення внаслідок різного тлумачення норм права, суд насамперед звернеться до загальних засад кримінального судочинства.

Так, кримінальний процесуальний закон в ст.7 однією із засад кримінального провадження визначає законність, яка за змістом ч.1 ст.9 КПК України передбачає, що під час кримінального провадження, зокрема, суд, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог, у тому числі, Конституції України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, відповідно до ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Водночас, за правилами, встановленими ч.1, ч.2 ст.5 КК України, з акон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом?якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності. В той же час, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Суд усвідомлює, що відповідні зміни торкнулися саме процесуального закону, а не закону про кримінальну відповідальність, проте їхній нерозривний зв?язок не можна заперечувати. Так, із процесуального закону була виключена норма матеріального права, кримінальне провадження за якою здійснювалося у формі приватного обвинувачення, проте до внесення змін попередня редакція закону дозволяла як обвинуваченому розраховувати на можливість закриття провадження у зв?язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, так і надавала відповідне право потерпілій.

Крім того, суд не вправі перекладати на сторони ні тягар тривалості досудового розслідування і судового розгляду, ні ставити результат вирішення справи у залежність від дати прийняття рішення, адже якби рішення було ухвалене до 11 січня 2019 року, то справа би підлягала безумовному закриттю, оскільки процесуальний закон ще діяв у попередній редакції.

Додатково слід зауважити, що, як зазначено в п.52 рішення Європейського Суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року (справа «Щокін проти України», заяви № 23759/03 та № 37943/06), Суд визнає, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов?язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Зі змісту п.57 цього ж рішення випливає висновок Суду, що у разі коли національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов?язків, національні органи зобов?язані застосовувати тлумачення, яке є найбільш сприятливим для особи (так званий «принцип якості закону»).

За такого, вирішуючи заяву потерпілої ОСОБА_7 про відмову від обвинувачення онука ОСОБА_5 , суд застосовуватиме ту редакцію кримінального процесуального закону (ст.477 КПК України), яка діяла саме на час кримінального правопорушення, у вчинення якого обвинувачується ОСОБА_5 , тобто станом на 05 жовтня 2018 року, і коли провадження за ст.185 КК України могло бути розпочате лише за заявою потерпілої, у разі якщо таке кримінальне правопорушення вчинене її близьким родичем (приватне обвинувачення).

При цьому, як передбачено ч.7 ст.284 КПК України, якщо потерпіла відмовилася від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

За викладених обставин суд приходить до переконання, що дане кримінальне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.284, 477 в редакції до 10 січня 2019 року, ст.372 КПК України, суд

у х в а л и в :

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України, закрити у зв`язку із відмовою потерпілої ОСОБА_7 від обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м.Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1