Справа № 442/7809/15-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/408/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 442/7809/15-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Н.Кропивник Дрогобицького району Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 2018 року ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 122 КК України на два роки обмеження волі; за ч.1 ст. 296 КК України до штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання - два роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, та покладено обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1676,80 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., а всього 6676,80 грн. У решті вимог цивільного позову ОСОБА_11 відмовлено.

ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 21 червня 2015 року, знаходячись в приміщенні Народного дому с. Рибник Дрогобицького району Львівської області, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства та встановлених норм поведінки у громадському місці, що супроводжувалося особливою зухвалістю, з малозначного приводу розпочав бійку з ОСОБА_11 , в ході якої наніс йому тілесні ушкодження у вигляді синців, що розташовувалися в ділянці підборіддя та нижньої щелепи зліва й на спині ліворуч на рівні V-VIII-го ребер між лопатковою та колохребтовими лініями та зламу нижньої щелепи зліва на рівні кута і в ділянці 44-45 зубів.

21 червня 2015 року близько 23.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні Народного дому с. Рибник Дрогобицького району Львівської області, з хуліганських мотивів розпочав конфлікт із ОСОБА_11 . Під час вказаного конфлікту ОСОБА_7 , підійшовши до ОСОБА_11 спереду, умисно наніс йому один удар кулаком своєї правої руки в ділянку щелепи зліва, спричинивши йому тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичного експерта №348 від 03.07.2015 відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень як такі, що викликають тривалий (більше трьох тижнів) розлад здоров`я та порушення жувальної функції.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 просить вирок скасувати в частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України та його звільнення від відбування покарання за ч.1 ст. 296 КК України на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році», в частині часткового задоволення позову потерпілого ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, заподіяної злочинами, та відшкодування витрат на професійну правову допомогу, та ухвалити в цій частині новий вирок - виправдати ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України та задоволити позов потерпілого ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок злочинів, та відшкодування витрат на професійну правову допомогу в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: вирок суду є незаконним та необґрунтованим у частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України та часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 , а тому в цій частині підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення норм матеріального та процесуального права. Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження полягає у тому, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, і за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, що вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого. Істотне порушення вимог процесуального закону полягає у тому, що, виносячи оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_11 , суд неповно та неправильно встановив обставини, які мають значення для справи. Вирок у частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст.296 КК України та часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 не відповідає вимогам закону, оскільки ґрунтується на неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи. Суд у вироку покликається на показання потерпілого ОСОБА_11 та свідків сторони обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Разом з тим суд у вироку наводить показання зазначених осіб вибірково, внаслідок чого спотворює їх справжній зміст та значення. Щодо показань потерпілого ОСОБА_11 , то суд зазначає нібито з його слів, що його побила група хлопців з 3 чоловік, хоча ОСОБА_11 зазначав, що хлопців було більше і наводив конкретні прізвища. Суд повністю ухилився від викладення показань ОСОБА_11 про нанесення йому в подальшому в роздягалці ударів ОСОБА_16 ногою в щелепу, а також про те, що обвинувачений ОСОБА_7 в роздягалці його тягнув за волосся. Показання потерпілого ОСОБА_11 в судовому засіданні повністю підтвердили свідки сторони обвинувачення, якими було спростовано показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідків сторони захисту ОСОБА_17 і ОСОБА_18 . Свідок ОСОБА_13 пояснив, що в руках ОСОБА_19 та ОСОБА_20 він бачив арматуру. При цьому він був безпосереднім очевидцем того, як в роздягалці ОСОБА_19 наніс потерпілому удар коліном в щелепу, після чого потерпілого намагались витягнути на вулицю. Також він бачив, як ОСОБА_7 ще й наніс удар долонею чи кулаком в обличчя ОСОБА_14 та спричинив останньому побої. Допитані в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 дали аналогічні показання. Крім того, ОСОБА_21 зазначив, що на сцені ОСОБА_11 били шестеро чоловік, серед яких він впізнав ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Як вбачається з показань потерпілого та свідків сторони обвинувачення, у ОСОБА_7 та інших осіб, які перебували з ним у групі за попередньою змовою, були мотиви в нанесенні ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, оскільки останній відмовлявся надати контакти (телефонні номери) мешканців с. Довге, які попередньо побили ОСОБА_7 і його товаришів. Обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що тривалий час успішно займався боксом, систематично брав участь у змаганнях і на час вчинення щодо ОСОБА_11 кримінальних правопорушень знаходився в добрій фізичній формі. ОСОБА_11 бойовими мистецтвами не займався, до того часу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 будь-якої агресії не проявляв. Наведене спростовує показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_23 і ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_11 , нібито перебуваючи в нетверезому стані, перший підійшов до ОСОБА_7 і безпричинно наніс останньому удар кулаком руки в грудну клітку спереду. Даних про наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у даній ділянці тіла не здобуто. Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, не підтверджуються доказами. В діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Суд як обставини, які пом`якшують покарання, врахував визнання ОСОБА_7 своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_7 заявляв, що свою вину в інкримінованих йому злочинах визнає частково. ОСОБА_7 лише в судових дебатах вперше вибачився перед потерпілим і по даний час не відшкодував заподіяної майнової та моральної шкоди. Суд, обираючи покарання обвинуваченому, врахував поведінку потерпілого ОСОБА_11 , який нібито спровокував нападника ОСОБА_7 до неправомірних дій, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Судом внаслідок недотримання норм матеріального та процесуального права було часткового задоволено позовну заяву потерпілого ОСОБА_11 та безпідставно відмовлено у відшкодуванні витрат на професійну правову допомогу. Суд не надав оцінки тому факту, що моральна шкода, завдана ОСОБА_11 злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , полягає ще й в порушенні його нормальних життєвих зв`язків та у застосуванні додаткових зусиль для організації свого повсякденного життя. Протягом тривалого періоду часу, у зв`язку з отриманими травмами, ОСОБА_11 був позбавлений можливості реалізовувати свої щоденні звички та бажання, був обмежений у спілкуванні зі своїми друзями та знайомими, тривалий період часу боявся сам виходити на вулицю. Впродовж стаціонарного лікування ОСОБА_11 носив у порожнині рота шину і практично не міг їсти, схуд на 10 кг. Судом не враховано того, що у зв`язку з відсутністю у потерпілого ОСОБА_11 знань в галузі права він не міг самостійно захистити свої порушені права та інтереси в ході кримінального судочинства, а тому був вимушений звернутись за правовою допомогою до фахівця в галузі права і 27.11.2015 уклав договір про представництво інтересів та надання правової допомоги із адвокатом ОСОБА_9 . На виконання додатку №1 до зазначеного договору ОСОБА_11 було оплачено адвокату ОСОБА_9 гонорар у сумі 5000 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 27.11.2015. Розрахунок витрат часу в акті виконаних робіт від 27.11.2015 на надання конкретних послуг адвокатом ОСОБА_9 проведено обґрунтовано та реально. Доказом понесених витрат на оплату праці адвоката, окрім зазначеного договору з додатком №1 до нього, є його підпис на бланку акту виконаних робіт від 27.11.2015, який одночасно є і розпискою про те, що особисто в приміщенні офісу адвоката по вулиці Мазепи, 23а у м. Трускавці передав останньому в руки грошові кошти в сумі 5000 грн.

В ході апеляційного розгляду представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви, та просить її задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу заперечили, просять вирок залишити без змін.

Прокурор вважає винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України, доведеною, а апеляційну скаргу підтримує частково. Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу на користь потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, апелянта, сторону захисту та сторону обвинувачення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 296 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 показаннями потерпілого ОСОБА_11 , показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , висновком експерта № 348 від 23.06.2015, протоколом про проведення слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_11 , протоколом про проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 296 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність та необгрунтованість вироку в частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції, на підставі наявних у кримінальному провадженні доказів, достовірно встановлено, що ОСОБА_7 заподіяв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_11 та вчинив хуліганство.

Кримінально протиправні дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 296 КК України й неправильного застосування кримінального закону допущено не було.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду та неправильне встановлення обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Натомість судом першої інстанції були з`ясовані всі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, досліджені докази та вчинені необхідні процесуальні дії.

Сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів відповідає критерію достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.

Твердження апелянта про те, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, а тому його слід виправдати за ч.1 ст. 296 КК України, не грунтуються на вимогах закону.

Суд першої інстанції з дотримання вимог ст. 337 КПК України розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, і вийти за межі висунутого обвинувачення суд вправі лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Істотних порушень кримінального процесуадьного закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, допущено не було.

Щодо покарання, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, обране з врахуванням особи обвинуваченого; з врахуванням обставин, які пом`якшують покарання, - визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутності обставин, які обтяжують покарання, і призначене в межах, встановлених санкціями частин статтей КК України, що передбачають відповідальність за вчинені злочини.

Суд правильно дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 остаточного покарання з врахуванням вимог ст. 70 КК України та застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Разом з тим при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 в частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер та обсяг моральних страждань потерпілого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Винними діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, що їх зазнав потерпілий в зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень, різким погіршенням стану його здоров`я, порушенням нормальних життєвих зв`язків та застосування додаткових зусиль для організації відновлення втрачених соціальних зв`язків та облаштування свого побуту, хвилювання потерпілого щодо думки оточуючих до цієї події. З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, порушення звичного способу та ритму життя потерпілого, завдана останньому моральна шкода, на думку колегії суддів, підлягає відшкодуванню в розмірі 50000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст. 120, ч.1 ст. 124 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, несе відповідно потерпілий. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з актом виконаних робіт (згідно з додатком №1 до договору про представництво інтересів та надання правової допомоги від 27.11.2015) потерпілим ОСОБА_11 на виконання договору про представництво інтересів та надання правової допомоги від 27.11.2015 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 понесені витрати на суму 5000 грн. (а.с.51-53). Отже ці кошти підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 як витрати на правову допомогу.

Отже з ОСОБА_7 слід стягнути на користь ОСОБА_11 50000 грн. відшкодування моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу, а всього (з урахуванням 1676 грн. 80 коп. відшкодування майнової шкоди) 56676 грн. 80 коп.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 задоволити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на правову допомогу, а всього (з урахуванням 1676 грн. 80 коп. відшкодування майнової шкоди) 56676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 80 коп.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4