Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 371/1581/18
номер провадження 1-кп/368/87/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2019 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1

При секретарі: ОСОБА_2

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області в м. Кагарлик кримінальне провадження за ч. 1 ст. 121 КК України, внесеного 11.10.2018 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000487 відносно обвинуваченого:
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, непрацюючого, в силу положень ст. 89 КК України раніше не судимого, -
- якому в рамках даного кримінального провадження 07.12.2018 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
- відносно якого запобіжний захід не обрано, суд, -

з участю сторін кримінального провадження:
- сторона обвинувачення:
прокурор: ОСОБА_4
ОСОБА_5 .

Потерпілий: ОСОБА_6

- сторона захисту:
обвинувачений: ОСОБА_3
захисник обвинуваченого: адвокат ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

10.10.2018 орієнтовно о 20 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_3 прийшов до свого помешкання, - житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час знаходився його рідний брат, - ОСОБА_6 , - потерпілий по даному кримінальному провадженні, який проживає спільно з обвинуваченим у вищевказаному житловому будинку.

Прийшовши до будинку, обвинувачений ОСОБА_6 запропонував потерпілому ОСОБА_3 спільно вжити алкогольні напої, на що потерпілий погодився.

Того ж дня, а саме, - 10.10.2018 року, близько 20 години 30 хвилин в ході спільного вживання алкогольних напоїв в кімнаті кухня житлового будинку, що розміщений за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкають як обвинувачений, так і потерпілий, між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 на грунті побутових негараздів, які були підсилені зловживанням алкогольних напоїв, з вини обох сторін виникла сварка, яка з обопільної вини, - як обвинуваченого, так і потерпілого переросла в побутову бійку на грунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли внаслідок взаємних словесних образ.

В ході бійки потерпілий ОСОБА_6 , використовуючи молодший вік, та, відповідно, кращий фізичний стан, - первинно почав наносити удари кулаками рук по тілу обвинуваченого ОСОБА_3 , точної кількості ударів в судовому засіданні встановити не вдалося, - з огляду на перебування як обвинуваченого ОСОБА_8 , так і потерпілого ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння.

В ході бійки потерпілий ОСОБА_6 спричинив обвинуваченому ОСОБА_3 фізичного болю, проте, не спричинивши обвинуваченому тілесних ушкоджень будь якої тяжкості.

У відповідь на вищевказані дії потерпілого ОСОБА_6 , у обвинуваченого ОСОБА_3 , на грунті рапотово виниклих неприязних відносин, з мотивів помсти потерпілому ОСОБА_6 за нанесення ударів, що спричинили йому фізичний біль, виник раптовий, невизначений умисел на спричинення потерпілому ОСОБА_6 фізичного болю шляхом нанесення тілесних ушкоджень.

Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, що спрямований на спричинення фізичного болю шляхом нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 , маючи на меті заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлено, близько 20 години 30 хвилин, взяв до правої руки кухонний ніж з довжиною леза 5 см, та довжиною руків`я 13, 5 см, який знаходився на верхній поверхні дерев`яної кухонної тумбочки, та, тримаючи його в правій руці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та усвідомлюючи гіпотетичні наслідки своєї дії у виді отримання потерпілим тілесного ушкодження внаслідок удару ножем по тулубу, тобто, передбачаючи сусупільно небезпечні наслідки своєї подальшої дії, припускаючи спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, здійснив усвідомлений один удар вищевказаним ножем в область черевної порожнини потерпілому ОСОБА_6 , завдавши потерпілому фізичного болю і заподіявши тілесні ушкодження, а саме, - проникаюче поранення черевної порожнини живота.

Відповідно, своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_6 ушкодження у вигляді: проникаючого ножового поранення черевної порожнини без ушкодження внутрішніх органів, евентерація сальника, які могли утворитися від дії предмета, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 184 від 06.12.2018 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України, - як умисні, протиправні дії, які виразилися у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України визнав повністю та дав наступні показання.
Постійно проживає в житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Спільно з ним в даному житловому будинку проживає його молодший рідний брат, - ОСОБА_6 .

Проживають вони обоє без дружин, без дітей.

Між ними досить часто відбуваються побутові сварки, як і в кожній сім`ї.

Що стосується обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, то може пояснити наступне.
10.10.2018 орієнтовно о 20 годині він прийшов до свого помешкання, в цей час в будинку знаходився також його брат ОСОБА_6 .

Прийшовши до будинку, він запропонував своєму брату, - ОСОБА_6 спільно вжити алкогольні напої, на що він погодився, та вони розпочали вживати алкогольні напої на кухні.

Орієнтовно через пів години після розпиття спиртних напоїв між ним та його братом ОСОБА_6 з побутових негараздів виникла сварка, під час якої вони застосовували один до одного образи, висловлювалися в сторону один одного нецензурною лайкою, після чого його брат, - ОСОБА_6 , який молодший від нього, та фізично сильніший, почав наносити йому удари кулаками рук по тулубу та в область голови, скільки ударів брат наніс йому, - він не пам`ятає, так як це була бійка, та ударів він не рахував, окрім того, вони обоє перебували в стані алкогольного сп`яніня, проте, брат спричинив йому фізичний біль, хоча тілесних ушкоджень не спричинив.

В цей час він вирішив помститися своєму брату за словесні образи та фізичний біль шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, та спричинення також фізичного болю.

В цей час він побачив ножа саморобного, якого йому колись подарував його знайомий, з маленьким лезом, який лежав на кухонній тумбочці, та вирішив нанести своєму брату один удар по тулубу.

Так, він розумів, що він може спричинити брату тілесне ушкодження, так як удар буде нанесений ножем, проте, він на свого брата був дуже злий, тому взяв цього ножа, та наніс удар брату в район живота, після чого бійка припинилася.

Він ввечері надав своєму брату посильну медичну допомогу, - перев`язав рану, проте, побачивши зранку, що кровотеча не припиняється, ранком попросив свою сусідку, і та викликала швидку.

Між ними і раніше були сварки та бійки, в ході яких вони спричиняли один одному тілесні ушкодження у виді синців, але потім знову мирилися, адже живуть як одна сім`я.

У вчиненому щиро розкаюється, просить суд не застосовувати до нього покарання, пов`язане з позбавленням волі, запевняє, що більше такого не вчинить.
Вважає, що, як би не дії його брата, який почав наносити йому удари, то такого б не трапилося, проте, визнає свою вину у вчиненому злочині, також вважає причиною того, що сталося, що він в той вечір зловжив алкогольними напоями.
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, органами досудового слідства зібрано і інші докази на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, однак, за клопотанням прокурора ОСОБА_5 , позицію якого підтримала прокурор ОСОБА_4 , та в силу ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, суд визнав за не доцільне:
- допит свідків, які зазначені в обвинувальному акті;
- дослідження матеріалів справи, - доказів вини обвинуваченого, які були зібрані органами досудового слідства під час досудового слідства, -
- обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , допитом потерпілого ОСОБА_6 , та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, дослідженням висновку органу пробації, дослідженням матеріалів, що стосуються речових доказів, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому ОСОБА_3 було роз`яснено судом в судовому засіданні, які йому зрозумілі.

Відповідно, суд на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , допитом потерпілого ОСОБА_6 , та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 зокрема, висновок органу пробації, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що стосуються речових доказів.
Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав наступні показання.
Постійно проживає в житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Спільно з ним в даному житловому будинку проживає його старший рідний брат, - ОСОБА_3 .

Проживають вони обоє без дружин, без дітей.

Між ними досить часто відбуваються побутові сварки, як і в кожній сім`ї.

Що стосується обставин вчиненого кримінального правопорушення його братом, то може пояснити наступне.
10.10.2018 він знаходився цілей день вдома, близько 20 години до хати прийшов його брат ОСОБА_3 , який запропонував з ним випити горілки, він погодився на пропозицію свого брата, та вони почали вечеряти на кухні, при цьому вживали горілку.

Десь через пів години після розпиття спиртних напоїв між ним та його братом ОСОБА_3 з сімейних проблем виникла сварка, під час якої вони застосовували один до одного образи, висловлювалися в сторону один одного нецензурною лайкою, після чого він почав наносити удари своєму брату ОСОБА_3 кулаками рук по тулубу, скільки ударів він наніс своєму брату, - він не пам`ятає, так як це була бійка, та ударів він не рахував, окрім того, вони обоє перебували в стані алкогольного сп`яніня.

Під час бійки він відчув сильний, різкий біль в області живота, подивився на свого брата, та побачив у нього в руках ніж, та, відповідно, зрозумів, що його брат ударив ножем в живіт.

На цьому бійка між ними припинилася, його брат надав йому посильну медичну допомогу, - перев`язав, а коли зранку прийшла сусідка, то його брат поросив її набрати швидку, щоб вона приїхала, так як в них телефонів немає.

Просив суд не застосовувати до його брата покарання, яке буде пов`язане з позбавленням волі, так як, його брат здійснює нагляд за їхньою матір`ю, якій вже понад 80 років, а він сам особисто не має змоги зараз здійснювати нагляд за матір`ю, і так сталося в них в сім`ї, що за матір`ю здійснює нагляд його старший брат.

Матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 :

- згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 23 грудня 2016 року Миронівським РС УДМС України в Київській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Мар`янівка Казанківського району Миколаївської області, зареєстрований з 24.12.2002 року за адресою: АДРЕСА_4 , відповідно, обвинувачений ОСОБА_3 є громадянином України, та на час вчинення злочину досягнув віку кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, так як кримінальна відповідальність за вчинення злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України настає з моменту досягнення осудною особою віку 14 ти років, відповідно, обвинувачений ОСОБА_3 є суб`єктом злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України;

- згідно довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, яка видана 26.09.2003 року Миронівською ДПІ, обвинувачений ОСОБА_3 одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

- згідно довідки № 455, яка видана 11 жовтня 2018 року виконавчим комітетом Кип`ячівської сільської ради Миронівського району Київської області, по місцю реєстрації обвинувачений ОСОБА_3 характеризується негативно;

- згідно довідки вимоги про судимість № 2 12102018/32015, станом на 12.10.2018 року, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є наступні відомості про притягнення його до кримінальної відповідальності:

- 31.05.1989 року був засуджений Довгинцевським районним судом міста Кривий Ріг Дніпропетровської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 141 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, з застосуванням положень ст. 46 1 КК України відстрочка виконання вироку строком на 2 роки;

- 25.01.1995 року був засуджений Миронівським районним судом Київської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 81 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на 2 роки з утриманням 20 % заробітку в дохід держави;

- 25.04.1995 року Довгинцевським районним судом міста Кривий Ріг Дніпропетровської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 229 6 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців, з застосуванням положень ст. 14 КК України, - лікування від наркоманії, на підставі ст. 43 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання у виді 6 місяців по вироку від 31.05.1989, загальний строк покарання 2 роки позбавлення волі, з застосуванням ст. 42 КК України приєднано невідбути строк покарання строком 8 місяців по вироку Миронівського районного суду Київської області від 25.01.1995 року, - загальний строк покарання 2 роки 8 місяців позбавлення волі.

Звільнений 21.10.1997 року по відбуттю строку покарання;

- 06.08.1998 року засуджений Дніпровським районним судом міста Києва за вчинення злочинів, ст. 17, ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 145, ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та додаткового покарання у виді конфіскації майна;

- 25.08.2011 року судимий Миронівським районним судом Київської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, - застосовано примусові міри медичного характеру.

Відповідно, станом на час вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 в силу положень ст. 89 КК України вважається таким, який є раніше не судимий.

- згідно довідки № 8278/109/1011/02 18, яка видана 11.10.2018 року поліклінічним відділенням Миронівської центральної районної лікарні, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_4 , на диспансерному обліку в кабінеті психіатра не перебував і не перебуває, за медичною допомогою не звертався;

- згідно довідки № 8278/109/1011/02 188, яка видана 11.10.2018 року поліклінічним відділенням Миронівської центральної районної лікарні, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_4 , перебуває з 2005 року в кабінеті нарколога з діагнозом синдром залежності від алкоголю.

- згідно досудової доповіді органу пробації від 01.02.2019 року, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість гр. ОСОБА_3 , історію правопорушень, спосіб його життя, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення (при дуже високому рівні небезпеки для суспільства), орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства в тому числі окремих осіб.

На думку органу пробації, застосування соціально виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

- згідно довідки № 8275, виданої Миронівським районним відділом з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку Миронівського районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» не перебував і на даний час не перебуває.

Матеріали кримінального провадження стосовно речових доказів:

- згідно постанови слідчого СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області від 11.10.2018 року про визнання речовим доказом та приєднання до кримінального провадження:
- реглан сірого кольору (світлого відтінку) на якому наявні сліди бурого кольору, що нагадують сліди крові (при огляді встановлено, що даний реглан має пошкодження у вигляді порізу в лівій боковій частині), поміщено до спеціального пакету № 3227629 та вилучено до Миронівського ВП;

- металевий ніж (зовні нагадує кухонний ніж), що має чорне пластмасове руків`я, поміщено до спеціального пакету №0008386 та вилучено до Миронівського ВП, - визнано речовими доказами.

- згідно квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 0000478 від 11.10.2018 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 121 КК України, речові докази:
- реглан сірого кольору (світлого відтінку) на якому наявні сліди бурого кольору, що нагадують сліди крові (при огляді встановлено, що даний реглан має пошкодження у вигляді порізу в лівій боковій частині), поміщено до спеціального пакету № 3227629 та вилучено до Миронівського ВП;

- металевий ніж (зовні нагадує кухонний ніж), що має чорне пластмасове руків`я, поміщено до спеціального пакету №0008386 та вилучено до Миронівського ВП, -

- знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області;

- згідно постанови слідчого СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області від 11.10.2018 року про визнання речовим доказом та приєднання до кримінального провадження:
- джинсові штани сірого кольору на яких наявні сліди темно - червоного (бурого) кольору, що нагадують сліди крові, поміщені до спеціального пакету №3165059 та вилучені до Миронівського ВП в якості речового доказу;

- предмет, що зовні схожий на ніж (ніж), руків`я якого обмотане ізоляційною стрічкою (лентою) зеленого кольору, поміщено до спеціального пакету №0008385 та вилучено до Миронівського ВП в якості речового доказу, - визнано речовими доказами.

- згідно квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 0000478 від 11.10.2018 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 121 КК України, речові докази:
- джинсові штани сірого кольору на яких наявні сліди темно - червоного (бурого) кольору, що нагадують сліди крові, поміщені до спеціального пакету №3165059 та вилучені до Миронівського ВП в якості речового доказу;

- предмет, що зовні схожий на ніж (ніж), руків`я якого обмотане ізоляційною стрічкою (лентою) зеленого кольору, поміщено до спеціального пакету №0008385 та вилучено до Миронівського ВП в якості речового доказу,

- знаходяться на зберіганні в кіманті зберігання речових доказів Миронівського ВП ВП ГУ НП в Київській області;

- згідно ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2018 року «про арешт майна»:
- накладено арешт на матеріальні об`єкти:
- джинсові штани сірого кольору на яких наявні сліди темно - червоного (бурого) кольору, що нагадують сліди крові, поміщені до спеціального пакету №3165059;

- предмет, що зовні схожий на ніж (ніж), руків`я якого обмотане ізоляційною стрічкою (лентою) зеленого кольору, поміщено до спеціального пакету №0008385.

- згідно постанови слідчого СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області від 12.10.2018 року про визнання речовим доказом та приєднання до кримінального провадження:
- светр що схожий на сорочку «Поло» сірого кольору;

- светр коричневого кольору «Гольф», - визнано речовими доказами;

- згідно акту приймання передачі речових доказів від 09 листопада:
- светр що схожий на сорочку «Поло» сірого кольору, поміщений в спеціальний пакет № 3227630;

- светр коричневого кольору «Гольф», поміщений в спеціальний пакет № 3227630, - знаходяться на відповідальному зберіганні в обвинуваченого ОСОБА_3 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ).
Матеріали кримінального провадження, що стосуються витрат на залучення експертів.
- згідно матеріалів кримінального провадження, наданих прокурором, - витрати на залучення експерта в даному кримінальному провадженні, - відсутні.

Відповідно, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, а тому є підстава для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 ККУ України, та призначення йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Обґрунтування рішення суду про винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, який передбачено цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Отже, суд зазначає, що єдиною підставою кримінальної відповідальності є склад злочину, тобто наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_3 усіх юридичних ознак злочину, визначеного в диспозиції ч. 1 ст. 121 КК України.

В даному випадку кримінальна відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 настає за протиправні діяння, які були ним вчинені умисно з урахуванням положень ст. 24 КК України.

Отже, підставою кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причиновий зв`язок) і суб`єктивних (суб`єкт, вина) ознак, які характеризують дане суспільно небезпечне діяння як злочин.

Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив злочин, який передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності з законом.

Такий обов`язок виник з моменту вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України і створює тим самим кримінальні правовідносини між обвинуваченим ОСОБА_3 і державою.

Склад злочину.
Об`єкт злочину:
- суспільні відносини, що забезпечують охорону здоров`я людини;

- здоров`я потерпілого ОСОБА_6 ;

Здоров`я нормальне функціонування тканин і органів тіла людини.

Тілесне ушкодження протизаконне і винне заподіяння шкоди здоров`ю іншої особи, яким порушено анатомічну цілісність або фізіологічні функції тканин чи орнагів потерпілого при посяганні на здоров`я.

Особливість тілесного ушкодження в тому, що вона має зовнішні прояви заподіяної шкоди здоров`ю рану.

Об`єктивна сторона складу злочину складається з наступних елементів:
- діяння підозрюваного ОСОБА_3 у виді фізичної дії, - механічного руху рукою, в якій був затиснутий ніж, та який був спрямований на фізичний вплив на тіло потерпілого, - нанесення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 ;

- злочинних наслідків діяння обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, отриманого потерпілим ОСОБА_6 , що підтверджується висновком судово медичної експертизи № 184 від 06.12.2018, згідно з висновками якої потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого ножового поранення черевної порожнини без ушкодження внутрішніх органів, евентерація сальника, які могли утворитися від дії предмета, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, та які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

- причиновий зв`язок між злочинним діянням обвинуваченого ОСОБА_3 та наслідком, - отримання потерпілим ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження саме внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_3 .

Даний склад злочину є матеріальним, тому закінченим даний злочин є з моменту нанесення обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження.

Як встановлено судом в судовому засіданні, заподіяння обвинуваченим ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 є протиправним, так як судом в судовому засіданні не встановлено обставин, які б усували протиправність такого діяння.
Суб`єктивна сторона складу злочину.
В даному випадку суд обґрунтовує суб`єктивну сторону складу злочину більш ретельно з огляду на наступне.
Так, при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 судом було враховано, що суб`єктивна сторона складу злочину, а саме, - нанесення тяжких тілесних ушкоджень може виражатися як в умисній формі, зокрема, ст.. 121 КК України, так і в необережній формі, - ст.. 128 КК України, окрім того, в даному випадку вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115, 123, 124 КК України, які по своїй правовій природі є суміжними злочинами із злочином, який передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.

Враховуючи вищевикладене суд в даному конкретному випадку зазначає наступне.
Перш за все слід зазначити, що заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень за відсутності умислу на настання смерті не можуть кваліфікуватися як замах на вбивство.
Злочин може кваліфікуватися як замах на вбивство лише в тих випадках, коли винний передбачає настання смерті потерпілого, коли такий наслідок його дій охоплювався його умислом.
Тому погроза вбивством і заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень за відсутності умислу на настання смерті не можуть кваліфікуватися як замах на вбивство.
Про намір винного заподіяти смерть і прямий умисел можуть свідчити:
- погрози потерпілому, висловлювані винним до посягання;
- неприязні стосунки між винним і потерпілим;
- спрямованість дій винного і характер спричинених потерпілому ушкоджень.
- застосування таких знарядь чи засобів, якими безсумнівно може бути заподіяна смерть (вогнепальної зброї, сильнодіючого яду, високої чи занадто низької температури, тощо);
- інтенсивність дій винного - нанесення багатьох ударів, ран свідчить про намір заподіяти смерть;
- причини припинення злочинних дій, поведінка винного і потерпілого, яка передувала події злочину.
Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Так, в судовому засіданні судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 є рідним братом потерпілого ОСОБА_6 , вони на час вчинення злочину проживали на одній житловій площі, мали спільний побут, також встановлено з показань як обвинуваченого, так і потерпілого, що між ними і раніше були бійки, під час яких вони навіть наносили один одному тілесні ушкодження у виді синців, після чого мирилися, адже брати, - родичі, проте, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 ніколи не висловлював погроз в сторону потерпілого ОСОБА_6 щодо заподіяння йому смерті, обвинуваченим ОСОБА_3 нанесено лише один удар по тілу потерпілого ОСОБА_6 , після чого обвинувачений негайно надав посильну медичну допомогу потерпілому, що, на думку суду, не може в даному випадку свідчити про намір на заподіяння смерті, крім того, суд враховує той факт, що причиною припинення злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_3 було його вільне волевиявлення, яке не спричинене діями інших осіб чи дією інших об`єктивних факторів, які б були для обвинуваченого ОСОБА_3 непереборними для продовження злочину, - подовження нанесення інших тілесних ушкоджень, а саме, - продовження нанесення ударів ножем по тілу потерпілого ОСОБА_6 , більше того, головною причиною припинення бійки між потерпілим та обвинуваченим було прагнення обвинуваченого надати посильну медичну допомогу потерпілому.
Отже, для правової кваліфікації вбивства треба досить старанно досліджувати інтелектуальний момент умислу: передбачав чи не передбачав винний, що його дії можуть призвести до смерті потерпілого.
При цьому слід мати на увазі, що в тих випадках, коли такі наслідки передбачались винним, то вбивство повинно кваліфікуватися як умисне.
Для цього потрібно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема, як вказано вище, - враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їх стосунки.
Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного. У випадку заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті проявляється в необережності.
Слід враховувати, що замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винний передбачав настання смерті потерпілого і бажав цього, але такі наслідки не настали з не залежних від його волі обставин.
Суб`єктивні ознаки злочину мають такі властивості, що один різновид вини охплює інший, створюється відповідна їх ієрархія, підпорядкованість. Тому визначення форми і виду вини має бути послідовним, щоб запобігти помилки. Найбільш повною ознакою є прямий умисел, а тому він охоплює і непрямий, побічний умисел. Оскільки їх інтелектуальні моменти поточні (усвідомлення і передбачення), і відрізняються вони тільки вольовим моментом, то слід зазначити, що бажання охоплює допущення, тобто той, хто бажає певних наслідків своїх дій, безумовно допускає їх настання, бо неможливо бажати чогось і не допускати можливості настання того ж.
У свою чергу непрямий умисел відображає злочинну самовпевненість, бо той, хто має намір і розраховує відвернути настання якихось наслідків, у той же час їх і не передбачає, інакше неможливий ніякий розрахунок.
Таким чином, утворюється відповідна система форм і видів вини, кожен різновид якої охоплює той, що розташований в цій системі нижче. В цілому вона має такий вигляд:
- прямий умисел;
- побічний (непрямий) умисел;
- злочинна самовпевненість;
- злочинна недбалість.
Практичне значення такої системи форм і видів вини полягає в тому, що визначати їх у певній справі треба, розпочинаючи зверху і йдучи донизу. На черговий ступінь можна переходити лише тоді, коли буде одержана відповідь про достеменну відсутність у діях винного попереднього ступеня.
Для правильної кваліфікації вбивства важливе значення має дослідження мотиву і мети заподіяння смерті. Мотив злочину - настільки важлива ознака суб`єктивної сторони складу злочину, що слід констатувати: доки не відомий мотив тих чи інших дій, доти не можна сказати, що трапилось, не можна дати достеменну суспільну чи юридичну оцінку цих дій.
Отже, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, якими встановлено фактичні обставини справи, суд вважає, що в даному випадку вдалося встановити мотив та мету вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_3 , - спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості ( а не спричинення смерті) потерпілому ОСОБА_6 шляхом завдання потерпілому ОСОБА_6 фізичного болю через нанесення йому тілесних ушкоджень будь якої тяжкості, - у відповідь на протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_6 , яка мала вираз у спричиненні фізичного болю обвинуваченому ОСОБА_3 в зв`язку з нанесенням йому ударів потерпілим ОСОБА_6 кулаками рук в область обличчя та тулуба обвинуваченого.
Відповідно, суд вважає, що в даному випадку в діях ОСОБА_3 відсутні будь які ознаки, які судом зазначені вище, з яких би можна було б зробити висновок, що умисел був спрямований на умисне вбивство, тому його дії не можна кваліфікувати як замах на вбивство за ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Що ж стосується кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України, а не за ст. 123 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання, то слід зазначити наступне.
Перш за все суд зазначає, що конститутивною (конструктивною) ознакою складу цього злочину є стан сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого, в якому і було заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

Причиною виникнення стану сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту) є протизаконне насильство або тяжка образа з боку потерпілого.

В даному випадку слід зазначити, що слід враховувати ступінь протизаконного насильства з боку потерпілого, який повинен бути адекватним, чи трохи менший за той, яке застосував обвинувачений.

Так, в судовому засіданні судом встановлено, що потерпілим ОСОБА_6 хоча і дійсно було застосовано насильство до обвинуваченого ОСОБА_3 , яке мало вираз у спричиненні фізичного болю обвинуваченому ОСОБА_3 шляхом нанесення йому ударів потерпілим ОСОБА_6 кулаками рук в область голови та тулуба, проте, суд підкреслює дану обставину, що внаслідок таких дій потерпілого ОСОБА_6 обвинуваченому ОСОБА_3 взагалі не було спричинено тілесних ушкоджень, навіть легкого ступеню тяжкості, - синців, подряпин, тощо.

Відповідно, суд важає, що в діях потерпілого ОСОБА_6 відутня така ознака, як протизаконне насильство у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме, - протизаконне насильство у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 в розумінні ст. 123 КК України, що є підставою для відмови в кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 саме за ст. 123 КК України.

Також суд вважає, що в даному випадку відсутня тяжка образа з боку потерпілого ОСОБА_6 в сторону обвинуваченого ОСОБА_3 , що підтверджується доказами, здобутими в судовому засіданні, зокрема, з показань самого потерпілого та обвинуваченого, які в судовому засіданні пояснили, що між ними іноді відбуваються сварки та бійки, після яких вони неодмінно миряться, відповідно, суд вважає, що сварка між братами, на жаль, в цій сім`ї, - це звичне діло, причиною чому є зловживання алкоголем, а тому чергова сварка апріорі обвинуваченим не може сприйматися, як тяжка образа.

Вищевказані обставини для відмови в кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ст. 123 КК України.

Що ж стосується кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України, а не за ст. 124 КК України, - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, то слід зазначити наступне.
З огляду на обставини справи, встановлені в судовому засіданні, суд вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 не було необхідної оборони, саме в розумінні, яке входить до гіпотези ст. 124 КК України, відповідно, не може бути і перевищення її меж, також дії ОСОБА_3 не були направлені на затримання злочинця, так як дії обвинуваченого обумовлені черговою сваркою в сім`ї, яка породжена зловживанням алкоголем, що є також підставою для відмови в кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 саме за ст. 124 КК України.

Що стосується кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України, а не за ст. 128 КК України, то слід зазначити наступне.
Перш за все слід зазначити, що одним із вирішальних чинників для розмежування діяння за ст. 121, та ст. 128 КК України є суб`єктивна сторона складу злочину.
Так, суб`єктивна сторона складу злочину, який передбачено ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження), характеризується умисною виною, напротивагу від суб`єктивної сторони складу злочину, який передбачено ст. 128 КК України, ( необережне тяжке тілесне ушкодження).
Так, при вчиненні злочину, який передбачено ст. 121 КК України умисел може бути як прямим, так і не прямим. Винний у вчиненні злочину, який передбачено ст. 121 КК України усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і бажає або свідомо припускає її настання.
Відповідальність за ст. 121 КК України настає і у випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження, що, зглядаючись на фактичні обставини справи, встановлені в даному кримінальному провадженні, - відбулося в даному випадку.
Суб`єктивна сторона складу злочину, який передбачено ст. 128 КК України може проявлятися у виді як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості.
Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної самовпевненості має місце тоді, коли особа передбачала можливість настання зазначеної шкоди, але легковажно розраховувала на її відвернення. При цьому повинен мати місце розрахунок на конкретні обставини, які, на думку винного, перешкодять настанню злочинного наслідку. Цей розрахунок об`єктивно виявляється легковажним.
Як вбачається з обставин справи, які судом вказані вище, суд приходить до висновку щодо відсутності конкретних обставин, які б могли на думку обвинуваченого ОСОБА_3 перешкодити настанню злочинного наслідку, - нанесення тяжких тілесних ушкоджень.
Необережне тілесне ушкодження внаслідок злочинної самовпевненості слід відмежовувати від випадків заподіяння його з непрямим умислом, коли особа передбачала можливість заподіяння шкоди здоров`ю іншій людині, не бажала, але свідомо припускала настання такої шкоди. Про наявність непрямого умислу свідчить, зокрема, розрахунок особи на випадковість.
Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної недбалості має місце тоді, коли особа не передбачала можливості настання зазначеної шкоди для здоров`я іншої особи, хоча повинна була і могла їх передбачити, діючи з більшою обачністю.
Проте, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку умисел обвинуваченого ОСОБА_3 був прямо спрямований на спричинення будь якого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , проте, фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження, що підтверджується висновком судово медичної експертизи.
Так, до даного висновку суд приходить, виходячи з наступних об`єктивних обставин справи:
Так, згідно висновку судово медичної експертизи № 184 від 06.12.2018, згідно з висновками якої потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого ножового поранення черевної порожнини без ушкодження внутрішніх органів, евентерація сальника, які могли утворитися від дії предмета, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, та які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Отже, як вбачається з об`єктивних обставин справи, обвинувачений ОСОБА_3 в момент нанесення удару перебував прямо перед потерпілим, не збоку, не з заду, удар рукою, в якій був зажатий ніж, по тілу потерпілого ОСОБА_6 обвинуваченим ОСОБА_3 був нанесений умисно, а не з необережності, так як суд вважає, що удар по тілу потерпілого можна було б розцінити, як необережний, лише в тому випадку, при якому обвинувачений, відмахуючись від потерпілого, чи здійснюючи інші мимовільні рухи рукою, в якій затиснуто ніж, спричинив потерпілому тілесні ушкодження, тому суд вважає, що можна було б лише в такому випадку кваліфікувати нанесення тілесних ушкоджень з необережності, тим паче, обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що він умисно завдав удар ножем по тілу потерпілого ОСОБА_6 , при цьому він усвідомлював, що може нанести проникаюче поранення, спричинивши таким чином тілесні ушкодження, проте, йому було байдуже, які тілесні ушкодження він спричинить потерпілому ОСОБА_6 , - він хотів лише нанести потерпілому будь які тілесні ушкодження у відповідь на протиправні дії потерпілого.
Отже, суд вважає, що удар, який було здійснено обвинуваченим ОСОБА_3 був здійснений з застосуванням направленої сили в певну частину тіла потерпілого, - в область черевної порожнини, адже внаслідок такого удару потерпілим ОСОБА_6 отримано проникаюче поранення, (пошкодження поверхневих шарів шкірного покрову, ушкодження м`язової тканини, тощо), та ушкодження сальника, що, знову ж таки, вказує на ту обставину, що даний удар був нанесений умисно, а не з необережності, так як суд вважає, що удари з необережності при таких обставинах справи не могли бути нанесені з значною силою, такий удар мав би мати характер по дотичній, поверхневий, половинчастий, тощо.
Підсумовуючи вищевикледене, суд приходить до висновку щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 саме за ч. 1 ст. 121 КК України, так як суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно наніс тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , та припускав, з огляду на знаряддя вчинення злочину, - ніж кухонний, значна силу удару, - заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, свідомо допускаючи спричинення будь яких тілесних ушкоджень, окрім тих, які б могли потягнути за собою смерть ОСОБА_6 , так як настання смерті умислом обвинуваченого не охоплювалося.
Отже, згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору, або посилатися на них.

Що ж стосується доказів, які були здобуті під час судового слухання даного кримінального провадження, то суд оцінював їх на підставі Глави 4 Докази і доказування діючого КПК України.

Згідно ст. 84 КПК України:
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 95 КПК України:
Показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду.

Свідок, експерт зобов`язані давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку.

Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно, аналізуючи покази обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_6 , суд визнає їх належними, допустимими, достовірними доказами на вчинення ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України.

Отже, суд, ретельно перевіривши докази по кримінальному провадженні, оцінивши докази на підставі ст. 94 КПК України з точки зору їх об`єктивності, належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку щодо ухвалення обвинувального вироку у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , за наявності таких підстав та в зв`язку з наступним:
1) дійсно, вчинене кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 121 КК України;

2) доведено, що кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, та яке відбулося 10.10.2018 року орієнтовно о 20 годині 30 хвилин, та в якому обвинувачується ОСОБА_3 , вчинене саме обвинуваченим, - ОСОБА_3 ;

3) доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 , які мали місце 10.10.2018 року близько 20 години 30 хвилин, міститься склад злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, обґрунтовуючи своє рішення наявністю доказів по даному кримінальному провадженні.

Отже, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел.

Таке поняття доказів ґрунтується на теорії відбиття, згідно із якою подія кримінального правопорушення для органів досудового провадження, прокурора, захисника та суду є минулою.

Кримінальне правопорушення являє собою певну сукупність відповідних явищ, предметів, процесів, що відбуваються в оточуючому середовищі. Вступаючи в контакт з багатьма іншими явищами об`єктивної дійсності, він залишає відбиття на матеріальних об`єктах у формі матеріальних слідів (станів предметів, динамічних і статичних процесів тощо), а також у формі ідеальних слідів - у свідомості людей.

В даному випадку суд вважає, що стороною обвинувачення в повному обсязі наведено як в матеріалах справи, так і в судовому засіданні сукупність явищ, предметів, процесів, що відбувалися в оточуючому середовищі стосовно вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України.

Так, стороною обвинувачення надано належні, допустимі (прямі та не прямі), як суб`єктивні докази, так і об`єктивні докази, вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно, факти і обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, поділяються на дві групи:

1) перераховані у ст. 91 КПК («Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні»):

- в даному випадку доведено факт вчинення, (подію), кримінального правопорушення, а саме, доведено достеменно час, місце, спосіб вчинення правопорушення.

2) побічні факти, які не входять до кола цих питань. Останні виникають в момент вчинення кримінального правопорушення, до і після нього.

Суд вважає, що прокурором надано:

1) факти, що належать до матеріальних наслідків вчинення кримінального правопорушення (обстановка місця вчинення злочину, знаряддя вчинення злочину, тощо);

2) об`єкти, що зберегли на собі сліди кримінального правопорушення;

Отже, побічні факти встановлюються обставинами, які підлягають доказуванню в необхідних і випадкових, просторово-часових, причинно-наслідкових, безпосередніх і опосередкованих зв`язках. Пізнання обставин, які підлягають доказуванню, і побічних доказів здійснюється опосередковано і безпосередньо (логічне доказування).

Отже, між доказами, які надані стороною обвинувачення в обґрунтування факту вчинення злочину та причетності до нього обвинуваченого ОСОБА_3 присутні необхідні просторово-часові, причинно-наслідкові, безпосередні і опосередковані зв`язки.

Стаття 84 КПК проводить розмежування між фактами та обставинами.

Факти - це подія, явище, що відбулося в дійсності, - події (подія), з приводу яких ведеться процес.

Обставини - це явище, яке супроводжує що-небудь, ту чи іншу сторону справи, - те, що пов`язане із цими фактами, що їх характеризує.

Так, стороною обвинувачення доведено головний факт, - доведено подію кримінального правопорушення і вчинення його обвинуваченим ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК докази повинні бути отримані у передбаченому законом порядку.

Згідно ст. 85 КПК України:
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Отже, належність доказів - це їх властивість бути засобами пізнання вчиненого у минулому кримінального правопорушення, що зумовлюється тими об`єктивними зв`язками, які існують між ними і обставинами минулої події кримінального правопорушення. Відсутність такої взаємозалежності свідчить про відсутність доказів.

Доказ не буде належним, якщо він не здатний встановлювати факт, що має значення для кримінального провадження. Зміст фактичних даних визначається індивідуальними ознаками кримінального правопорушення.

Відповідно, суд вважає, що стороною обвинувачення наведено в судовому засіданні належні та допустимі докази вчинення злочину, та причетності до нього обвинуваченого ОСОБА_3 .

Так, у ст. 91 КПК сформульовані обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Це критерії, які вказують на істотні обставини, знання яких дозволяє досягти завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Належність доказів також визначається тим, що вони прямо чи побічно підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Прямий доказ - такий, що прямо і безпосередньо (одноступенево) вказує на ті факти і обставини, що підлягають доказуванню. Це така доказова процедура, коли знання про факти і обставини грунтуються на повідомленні осіб, які безпосередньо спостерігали даний факт у дійсності. Прямі докази містять фактичні дані про ті факти і обставини, що підлягають доказуванню, у них теза і аргументи збігаються. Виходячи із обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК), прямим слід вважати такий доказ, який прямо встановлює обставини, що підлягають доказуванню, або один із його елементів, указаних у законі.

Отже, зглядаючись на обставини кримінального провадження, які вище досліджені судом, та застосування норм права, суд вважає, що стороною обвинувачення надано в достатньому обсязі прямі докази на обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, та які судом наведено вище.

Непрямі докази обґрунтовують обставини, які підлягають доказуванню не прямо, а опосередковано через проміжні факти шляхом послідовних висновків.

Суд зазначає, що стороною обвинувачення також надано також не прямі докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України.

Зглядаючись на положення ст. 2 КК України, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 наведено належні, допустимі, як прямі, так і не прямі докази, які свідчать про ту обставину, що в діях ОСОБА_3 містяться достатні ознаки, які слугують підставою для кримінальної відповідальності гр. ОСОБА_3 .

Також при винесенні вироку судом було враховано положення ст. 62 Коснтитуції України.
Так, згідно ст. 62 Конституції України:
Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Зглядаючись на вищевказану норму основного Закону України, слід зазначити, що вона закріпила в собі п.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Звід принципів захисту всіх осіб, що піддаються затриманню або ув`язненню в будь-який формі, презумпцію невинуватості.

Презумпція невинуватості об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримі- нального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Отже, правило презумпції невинуватості означає, що обвинувачений може бути визнаний винним у вчиненні злочину і покараний лише за умови, що його вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Принцип презумпції невинуватості охоплює такі демократичні ідеї правосуддя, які як правові положення одержали закріплення в Конституції України, а також глибоко і всебічно конкретизовані в різних нормах кримінально- процесуального законодавства:

- ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, (ч. 2 ст. 62 Конституції України).

Відповідно до положень діючого КПК України вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи зобов`язані прокурор, слідчий, на яких покладається обов`язок виявити обставини, які як викривають, так і виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Отже, як зазначалося судом вище, при проведенні досудового слідства стороною обвинувачення було забезпечено повне та об`єктивне дослідження обставин справи, що свідчить про повну наявність доказової бази для обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України в даному кримінальному провадженні.

- обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Відповідно до закону доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність суспільно небезпечного діяння, винуватість особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, докази повинні бути отримані тільки уповноваженими на те органами чи посадовими особами, законним способом, з точно і вичерпно передбачених законом джерел, а форма їх фіксації має бути передбачена законом.

Слід зазначити, що, оцінивши всі докази, надані стороною обвинувачення по даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку щодо того, що обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтується на достатніх доказах.

Отже, враховуючи те, що стороною обвинувачення надано суду належні та допустимі, прямі та не прямі докази щодо винності обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно, обвинувачення ґрунтується на доказах, які судом сприймаються як сприйнятливі, тому суд не має обґрунтованих непереборних сумнівів в наявності події злочину, складу кримінального правопорушення, а тому суд зобов`язаний винести обвинувальний вирок у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , так як надані стороною обвинувачення та зібрані судом під час судового слухання кримінального провадження докази підтверджують обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 .

Обгрунтування судом призначення виду та міри покарання.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 :
- п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, а саме, - щире каяття, про що свідчить поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 безпосередньо після вчинення злочину, під час досудового слідства, судового слухання справи.

Так, відразу ж після вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 не покинув місця вчинення злочину, чекав на працівників поліції, не здійснюючи будь яких дій по прихованню вчинення злочину, більше того, - надавав посильну медичну допомогу потерпілому.

Також суд звертає увагу на ту обставину, обвинувачений ОСОБА_3 не приховав знаряддя вчинення злочину, - ніж, хоча для цього мав необхідний час та можливості, - так, з моменту нанесення тілесного ушкодження до моменту прибуття працівників поліції минуло більше, ніж дванадцять годин, а добровільно його видав працівникам міліції по їх прибуттю на місце вчинення злочину, причому, не здійснював дії щодо витирання слідів крові з знаряддя вчинення злочину.

Окрім того, згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Так, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає як обставини, що пом`якшують вину ОСОБА_3 наступне:
- потерпілий ОСОБА_6 не має до обвинуваченого ОСОБА_3 претензій ні матеріального ні морального характеру, наполягає на призначенні покарання, яке не буде пов`язане з обов`язковим позбавленням волі обвинуваченого ОСОБА_3 , що підтверджується показаннями потерпілого в судовому засіданні, його розпискою;

- віктимна, протиправна поведінка потерпілого ОСОБА_6 , яка передувала вчиненню злочину, та, на думку суду, послугувала однією із вагомих причин для вчинення злочину, який є предметом розгляду даного кримінального провадження.
Суд зазначає, що досліджуючи механізм конкретного злочину, необхідно ретельно вивчати не лише особу злочинця, а й особу жертви. Важливо, що переважно злочини відбуваються через значний внесок жертви в те, що з нею сталося, тому злочин можна вважати результатом дій обох злочинця і жертви.

Віктимологія вивчає жертву в контексті морально- психологічних і соціально-правових характеристик, які впливають на її вразливість, ситуації, що передують злочину, а також ситуації безпосереднього злочину для того, щоб відповісти на запитання: яким чином у межах взаємодії з поведінкою злочинця виявляється поведінка (дія або бездіяльність) жертви?

Роль жертви в кримінологічному механізмі конкретного злочину може бути як зовсім нейтральною, так і максимально провокаційною, такою, що спонукає до вчинення злочину. У віктимологічному контексті жертва залишається такою навіть тоді, коли її дії є протиправними, а вона стала жертвою в результаті відображення посягання.

Так, як вбачається з матеріалів справи, безпосередньо перед вчиненням злочину обвинуваченим ОСОБА_3 було здійснено провокативні дії, що виразилося у нанесенні обвинуваченим ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , потерпілий, який на той час перебував в стані алкогольного сп`яніння, об`єктивно для суду безпричинно почав наносити обвинуваченому удари кулаками рук в область голови та тулуба, чим спричинив обвинуваченому фізичний біль, що, відповідно, потягнуло за собою прогнозовану образу обвинуваченого на дії потерпілого, та, як наслідок, - бажання обвинуваченого ОСОБА_3 на спричинення потерпілому ОСОБА_6 фізичного болю шляхом завдання йому тілесних ушкоджень.

Суд вважає, що, з огляду на обставини справи, які судом встановлені в судовому засіданні з належних та допустимих доказів, потерпілий ОСОБА_3 мав до вчинення злочину протиправну поведінку, яка межувала з кримінальною, яка була максимально провокативною, тобто, такою, яка фактично спровокувала вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину.

Суд вважає, що в даному випадку дії потерпілого ОСОБА_6 безпосередньо перед фактом вчинення злочину були протиправними, які виразилися в спричиненні обвинуваченому ОСОБА_3 фізичного болю, а тому суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 став в певній мірі жертвою свого протиправного посягання на здоров`я та моральну рівновагу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що передбачено п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України.

Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності з положеннями ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, - вчинено тяжкий злочин, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який за місцем проживання характеризується негативно, хоча раніше і притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, проте, в силу положень ст. 89 КК України є таким, який є раніше не судимий, а також враховує ту обставину, що потерпілий ОСОБА_6 не має до обвинуваченого претензій ні матеріального ні морального характеру, потерпілий навіть наполягає на призначенні покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 8 (восьми) років.

Згідно положень ч. 4 ст. 12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше 10 років, відповідно, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин в розуміні положень Загальої частини КК України.

Отже, суд вважає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_3 хоч раніше і притягувався до кримінальної відповідальності, проте, в силу положень ст. 89 КК України є таким, який раніше не судимий, потерпілий не має до обвинуваченого претензій ні матеріального ні морального характеру, потерпілий наполягає на призначенні покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, враховуючи віктимну поведінку потерпілого, що мала місце безпосередньо перед вчиненням злочину, враховуючи, що обвинувачений по місцю проживання характеризується негативно, ту обставину, що в діях обвинуваченого окрім однієї обставини, яка обтяжує відповідальність, містяться три обставини, які пом`якшують відповдальність, то суд вважає, що подальше виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі, з застосуванням положень ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробовуванням), з застосуванням положень ст. 76 КК України, (заходи обмежуючого характеру, превентивні заходи до вчинення обвинуваченим нових злочинів).

Отже, на підставі ст. 65 КК України суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі з урахуванням особи обвинуваченого та його характеризуючих обставин, які були досліджені судом, є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з застосуванням положення ст. 75 КК України.

Обґрунтування позиції суду.
Згідно положень ст.. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Що стосується розкаювання обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, то суд зазначає про ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 , зглядаючись на його поведінку під час судового слухання справи, переконав суд у своєму щирому розкаюванні, яке, на думку суду, зокрема, має вираз у вибаченні перед потерпілим як безпосередньо після вчинення злочину, так і в судовому засіданні, у законослухняній поведінці під час слухання справи, в наданні посильної медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.

Також суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховував його поведінку в комплексі, а саме, враховував дозлочинну, злочинну, післязлочинну поведінку обвинуваченого.

Так, що стоується дозлочинної поведінки обвинуваченого, тобто, - поведінки, яка безпосередньо передувала злочину, то суд зазначає, що ініціатором сварки, яка переросла в бійку, був саме потерпілий ОСОБА_6 , що вчиненню злочину в основному передувала негативна поведінка потерпілого, який, користуючись молодим віком, та, відповідно кращим фізичним станом, - розпочав бійку, в ході якої і отримав тілесні ушкодження, а тому суд враховуює, що вчинення даного злочину відбулося в значній мірі в з`язку з віктимною, протиправною поведінкою потерпілого ОСОБА_6 , відповідно, суд вважає, що як би не поведінка самого потерпілого, даний злочин вчинено не було б.

Також суд щодо особи потерпілого ОСОБА_3 зазначає, що потерпілий під час судового слухання справи неодноразово з`являвся в судові засідання в стані алкогольного сп`яніння, що було видно з його хиткої ходи, запаху алкогольного перегару з порожними рота, мав неохайний зовнішній вигляд, в зв`язку з чим одне судове засідання було відкладено на іншу дату та час.

Що стосується післязлочинної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 , то суд звертає увагу на ту обставину, що після вчинення злочину обвинувачений вів себе, як правослухняний громадянин, дії якого спрямовані на розкриття вчиненого злочину, - не покинув місця вчинення злочину, чекаючи на прибуття працівників поліції на місці вчинення злочину, не здійснював дій по укриттю чи знищенню речових доказів, а навпаки, активно сприяв розкриттю злочину, надалі просив вибачення в потерпілого, який йому пробачив, про що свідчить поведінка потерпілого.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_3 безпосередньо після вчинення злочину надавав потерпілому посильну медичну допомогу, що підтверджується показаннями самого потерпілого ОСОБА_6 .

Обставини справи, зокрема, наявність вибачення перед потерпілим, наполягання потерпілого на призначенні покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, на думку суду, слугує як доказ того, що обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся, усвідомив в повному обсязі всю протиправність своєї поведінки, що, відповідно, поруч з позицією сторони державного обвинувачення, яка просить застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, дає змогу суду застосувати при призначенні покарання у відношенні засудженого ОСОБА_3 положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Отже, що стосується розміру призначеного покарання, то слід призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, - найнижча межа санкції ч. 1 ст. 121 КК України, що судом обгрунтовано нижче, окрім цього саме на такому розмірі покарання у виді позбавлення волі наполягав представник державного обвинувачення, - прокурор, а тому суд вважає, що призначення саме такого виду покарання, як позбавлення волі, та в такому розмірі, - 5 (п`ять) років, буде відповідати обставинам вчиненого злочину, та, особливо, особі обвинуваченого ОСОБА_3 .

Проте, суд зазначає, що не згідний з висновком пробації, в якому зазначено, що виправлення та перевиховання неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Свою позицію суд обгрунтовує тим, що даний висновок органу пробації суперечить же довідці № 8275 від 11.10.2018 року, яка видана самим же органом пробації, в якій зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку Миронівського районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Цуентр пробації» не перебував і не перебуває, відповідно, суд вважає, що орган пробації до складання висновку віднісся з формалізмом, врахувавши лише відомості про притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого, не провівши з ним бесіди, на що вказує той факт, що обвинувчений не викликався до органу пробації, йому не було вручено висновок органу пробації.

Окрім того, суд вважає, що такий висновок пробації суперечить обставинам справи, що стосуються особи обвинуваченого ОСОБА_3 , а тому такий висновок органу пробації суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 до уваги не бере, даний висновок органу пробації суд враховую лише при призначенні іспитового строку, - який слід, на думку суду, призначити в максимальній його межі, - 3 роки.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_3 судом в судовому засіданні не виявлено.
Відповідно, на підставі ст. 65 КК України суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 5 років (найнижча межа санкції ч. 1 ст. 121 КК України), з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України з урахуванням особи обвинуваченого та його характеризуючих обставин, які були досліджені судом, буде необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, тому суд, враховуючи ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_3 хоч раніше і притягувався до кримінальної відповідальності, проте, в силу положень ст. 89 КК України є раніше не судимим, враховуючи віктимну поведінку потерпілого, який не має до обвинуваченого будь яких претензій, та наполягає на призначенні обвинуваченому міри покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, враховуючи ту обставину, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні матір похилого віку, - більше 80 років, за якою здійснює нагляд, враховуючи позицію прокурора, який наполягав саме на такому виду та розміру покарання, тому до обвинуваченого необхідно застосувати такий вид покарання як позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з застосуванням положень ст. 75, (іспитовий строк терміном на 3 роки), та положень ст. 76 КК України, - як превентивний захід до вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочинів, зокрема, злочинів, пов`язаних з насильством.

Заходи забезпечення кримінального провадження.
Заходи забезпечення кримінального провадження в кримінальному провадженні передбачені ст. 131 КПК України.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Як вказано судом вище, в рамках даного кримінального провадження згідно ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області був застосований захід забезпечення кримінального провадження, а саме, - арешт майна.
Так, згідно ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2018 року «про арешт майна»:
- накладено арешт на матеріальні об`єкти:
- джинсові штани сірого кольору на яких наявні сліди темно - червоного (бурого) кольору, що нагадують сліди крові, поміщені до спеціального пакету №3165059;

- предмет, що зовні схожий на ніж (ніж), руків`я якого обмотане ізоляційною стрічкою (лентою) зеленого кольору, поміщено до спеціального пакету №0008385.

Суд вважає, що з метою вирішення в подальшому долі речових доказів в порядку, та на умовах, які передбачені ст. 100 КПК України, слід застосувати ч. 4 ст. 174 КПК України, - слід скасувати арешт з майна, зазначеного в ухвалі слідчого судді.
Так, згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту з майна.
Що стосується іншого заходу забезпечення кримінального провадження, - запобіжного заходу, що передбачено п.9 ч. 2 ст. 131 КПК України, то суд зазначає наступне.
Згідно ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 07 листопада 2018 року, слідчим суддею було відмовлено слідчому в обранні у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, в подальшому у відношенні обвинуваченого запобіжний захід не обирався, в судових дебатах прокурор зазначила, що не ініціює обрання запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу, а тому підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироку законної сили, - немає.

Цивільний позов.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню потерпілим ОСОБА_6 не заявлявся, інших позовів до суду не подано, окрім того, в матеріалах кримінального провадження міститься заява потерпілого ОСОБА_6 , що ніяких претензій матеріального чи морального характеру він до обвинуваченого ОСОБА_3 не має.

Речові докази по справі.
Вирішення питання щодо речових доказів врегульовано ст. 100 КПК України, так:
Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили, при цьому:
- згідно п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
- згідно п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.
Так, як було судом вказано вище,
- згідно постанови слідчого СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області від 11.10.2018 року про визнання речовим доказом та приєднання до кримінального провадження:
- реглан сірого кольору (світлого відтінку) на якому наявні сліди бурого кольору, що нагадують сліди крові (при огляді встановлено, що даний реглан має пошкодження у вигляді порізу в лівій боковій частині), поміщено до спеціального пакету № 3227629 та вилучено до Миронівського ВП;

- металевий ніж (зовні нагадує кухонний ніж), що має чорне пластмасове руків`я, поміщено до спеціального пакету №0008386 та вилучено до Миронівського ВП, - визнано речовими доказами, які згідно квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 0000478 від 11.10.2018 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 121 КК України, - знаходяться на зберіганні в кіманті зберігання речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області;

- згідно постанови слідчого СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області від 11.10.2018 року про визнання речовим доказом та приєднання до кримінального провадження:
- джинсові штани сірого кольору на яких наявні сліди темно - червоного (бурого) кольору, що нагадують сліди крові, поміщені до спеціального пакету №3165059 та вилучені до Миронівського ВП в якості речового доказу;

- предмет, що зовні схожий на ніж (ніж), руків`я якого обмотане ізоляційною стрічкою (лентою) зеленого кольору, поміщено до спеціального пакету №0008385 та вилучено до Миронівського ВП в якості речового доказу, - визнано речовими доказами, та зідно квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 0000478 від 11.10.2018 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 121 КК України, - знаходяться на зберіганні в кіманті зберігання речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області;

- згідно постанови слідчого СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області від 12.10.2018 року про визнання речовим доказом та приєднання до кримінального провадження:
- светр що схожий на сорочку «Поло» сірого кольору;

- светр коричневого кольору «Гольф», - визнано речовими доказами, які згідно згідно акту приймання передачі речових доказів від 09 листопада знаходяться на відповідальному зберіганні в обвинуваченого ОСОБА_3 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ).

Враховуючи вищевикладену норму КПК України, що стосується речових доказів, суд приходить до висновку щодо наступного:
- речові докази, а саме:
- металевий ніж (зовні нагадує кухонний ніж), що має чорне пластмасове руків`я, поміщено до спеціального пакету №0008386 та вилучено до Миронівського ВП;

- предмет, що зовні схожий на ніж (ніж), руків`я якого обмотане ізоляційною стрічкою (лентою) зеленого кольору, поміщено до спеціального пакету №0008385, - які знаходяться в камері зберігання речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, (08801, Київська область, м. Миронівка, вул. Лермонтова, 20), - знищити на підставі п.п. 1, 4 ч. 9 ст. 100 КПК України.

- реглан сірого кольору (світлого відтінку) на якому наявні сліди бурого кольору, що нагадують сліди крові (при огляді встановлено, що даний реглан має пошкодження у вигляді порізу в лівій боковій частині), поміщено до спеціального пакету № 3227629;

- джинсові штани сірого кольору на яких наявні сліди темно - червоного (бурого) кольору, що нагадують сліди крові, поміщені до спеціального пакету №3165059, - які знаходяться в камері зберігання речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, (08801, Київська область, м. Миронівка, вул. Лермонтова, 20), - повертуни ОСОБА_6 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ), - як власнику.

- светр що схожий на сорочку «Поло» сірого кольору;

- светр коричневого кольору «Гольф», - які згідно згідно акту приймання передачі речових доказів від 09 листопада знаходяться на відповідальному зберіганні в обвинуваченого ОСОБА_3 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ), - залишити ОСОБА_3 , - як власнику.

Процесуальні витрати.
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Згідно матеріалів кримінального провадження, наданих стороною обвинувачення, - прокурором, процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст..ст. 12, 65, 75, 76, 89, 90, ч. 1 ст. 121 КК України, ч. 1 ст. 369, 370, 371, ч.ч. 2, 3 ст. 373, 374 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, як за умисні, протиправні дії, які виразилися у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Відповідно до положень ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
В порядку п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Заходи забезпечення кримінального провадження.
Запобіжні заходи.
Запобіжний захід, як вид забезпечення кримінального провадження, (п. 9 ч. 2 ст. 131, ст. 176 КПК України) у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 не обрано, підстав для його обрання до вступу вироку в законну силу, - немає.
Арешт майна, (п. 7 ч. 2 ст. 131, ст. 170 КПК України).
Арешт майна з наступних речей:
- джинсові штани сірого кольору на яких наявні сліди темно - червоного (бурого) кольору, що нагадують сліди крові, поміщені до спеціального пакету №3165059;

- предмет, що зовні схожий на ніж (ніж), руків`я якого обмотане ізоляційною стрічкою (лентою) зеленого кольору, поміщено до спеціального пакету №0008385, - скасувати на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України для вирішення питання речових доказів на умовах, та в порядку, який передбачено ст. 100 КПК України.

Цивільний позов.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся.
Речові докази по справі:
- металевий ніж (зовні нагадує кухонний ніж), що має чорне пластмасове руків`я, поміщено до спеціального пакету №0008386 та вилучено до Миронівського ВП;

- предмет, що зовні схожий на ніж (ніж), руків`я якого обмотане ізоляційною стрічкою (лентою) зеленого кольору, поміщено до спеціального пакету №0008385, - які знаходяться в камері зберігання речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, (08801, Київська область, м. Миронівка, вул. Лермонтова, 20), - знищити на підставі п.п. 1, 4 ч. 9 ст. 100 КПК України.

- реглан сірого кольору (світлого відтінку) на якому наявні сліди бурого кольору, що нагадують сліди крові (при огляді встановлено, що даний реглан має пошкодження у вигляді порізу в лівій боковій частині), поміщено до спеціального пакету № 3227629;

- джинсові штани сірого кольору на яких наявні сліди темно - червоного (бурого) кольору, що нагадують сліди крові, поміщені до спеціального пакету №3165059, - які знаходяться в камері зберігання речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, (08801, Київська область, м. Миронівка, вул. Лермонтова, 20), - повертуни ОСОБА_6 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ), - як власнику.

- светр що схожий на сорочку «Поло» сірого кольору;

- светр коричневого кольору «Гольф», - які згідно згідно акту приймання передачі речових доказів від 09 листопада 2018 року знаходяться на відповідальному зберіганні в обвинуваченого ОСОБА_3 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ), - залишити ОСОБА_3 , - як власнику.

Процесуальні витрати.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Київського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кагарлицький районний суд.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку на підставі ч. 6 ст. 376 КПК України вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право на підставі ч. 6 ст. 366 КПК України отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1