Справа № 467/1115/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000293, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 серпня 2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Центральне Охотського району Хабаровського краю, Росія, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу статті 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 17 серпня 2016 року, близько 13 год. 40 хв., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 1102», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 104 км автомобільної дороги Р-06 «Ульянівка-Миколаїв», рухаючись на перехресті нерівнозначних доріг Р-06 «Ульянівка-Миколаїв» та Т-15-10 «Арбузинка-Братське-Єланець-Нова Одеса» з боку смт. Арбузинка Миколаївської області у напрямку м. Южноукраїнськ Миколаївської області, в порушення п. 10.1 ПДР України, перед початком руху та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, ігноруючи вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», порушуючи вимоги п. 10.1, 16.11 ПДР України, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Mercedes-Benz 300 TD, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який наближався до даного перехрестя по головній дорозі, в результаті чого відбулось зіткнення цих транспортних засобів.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 , яка знаходилась в якості пасажира в салоні автомобіля марки «Mercedes-Benz 300 TD, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої плечової кістки та крововиливу правої стопи, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 199-М від 26.04.2016 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.
Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченого, який в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, підтвердив обставини його скоєння, зокрема, в частині часу, місця та способу вчинення.
Так, допитаний в судовому засіданні, у порядку ст. 351 КПК України, обвинувачений ОСОБА_6 показав суду, що він, точної дати не пам`ятає, керуючи автомобілем ЗАЗ, рухався із смт. Арбузинка в напрямку м. Южноукраїнська. Виїжджаючи з другорядної дороги на головну, зупинився перед знаком «Дати дорогу», але в цей час з м. Южноукраїнськ їхав автобус, через який йому нічого не було видно. Тому, під`їхавши ближче до траси, ввімкнувши лівий поворот, він подивився вліво та вправо, переконавшись, що нічого не заважає його руху, виїхав на трасу. Але в цей час з ним зіткнувся «Мерседес», внаслідок чого обидва автомобіля були пошкоджені. Його автомобіль - з лівої сторони, а саме: передня частина бампера, ліве переднє колесо, дзеркало та лобове скло. «Мерседес» отримав пошкодження правої передньої фари та правого крила. Крім того, на передньому пасажирському сидінні «Мерседес» знаходилась бабуся, яка після зіткнення скаржилась на біль у ріці, пізніше її забрала машина швидкої медичної допомоги. Сам же він внаслідок зіткнення вибив головою скло та вилетів з машини, отримавши забій голови, легень і травму плеча, перебував в шоковому стані.
Він не побачив автомобіль «Мерседес», а також того, в якій полосі він рухався. В цій ситуації він повинен був почекати поки автобус завершить поворот, пропустити перешкоду, а потім виконувати маневр.
Обвинувачений вказав суду, що він не мав технічної можливості уникнути зіткнення, в стані алкогольного сп`яніння не перебував, а потерпілій оплатив лікування на загальну суму близько 17 000,00 грн.
В подальшому обвинувачений показав, що він переконався в безпеці свого маневру, його руху нічого не заважало. Він бачив, що по головній дорозі рухаються автомобілі, однак вони знаходились на відстані приблизно метрів 300-400 від перехрестя. В той час, як по полосі «повороту» рухався автобус з ввімкнутим правим поворотом. «Мерседес» їхав позаду автобуса, а потім, здійснивши маневр вліво, пішов на обгін автобуса, чим порушив правила дорожнього руху, оскільки, рухаючись за ним, він мав повернути вправо, а не їхати прямо.
Потерпіла ОСОБА_8 на розгляд справи не з`явилась, про дату, час і місце судових засідань повідомлялась належно протягом усього часу судового провадження, причин свого неприбуття не повідомляла.
Свідок ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні за правилами, передбаченими ст. 352 КПК України, та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, суду показав, що приблизно 16-17 серпня 2016 року він рухався по головній дорозі зі сторони м. Южноукраїнська в напрямку м. Первомайськ Миколаївської області, перебуваючи за кермом автомобіля «Мерседес». На передньому пасажирському сидінні перебувала бабуся мати його товариша. Попереду нього, в першій полосі їхав автобус, який виконував поворот на смт. Арбузинка, але чи завершив він маневр чи ні, не пам`ятає. Він же рухався в другій полосі дороги в напрямку м. Первомайськ зі швидкістю приблизно 80-90 км/год. В той час, коли із повороту виїжджав обвинувачений, керуючи автомобілем «Таврія» темного кольору, відбувся удар. Зіткнення відбулось на другій смузі руху, а його автомобіль отримав пошкодження з правої сторони, як то, було пошкоджене праве колесо, крило, фара та бампер, а також лопнуло лобове скло. Швидка відвезла бабусю до лікарні м. Южноукраїнська.
Ці показання обвинуваченого і свідка, враховуючи, що вони отримані у спосіб, передбачений КПК України, сприймались судом безпосередньо, є допустимим і належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, зокрема, в частині механізму виникнення ДТП.
Крім того, суд, згідно вимог кримінального процесуального закону України, у порядку ст. 358 КПК України, досліджував протоколи слідчих дій та інші надані стороною обвинувачення документи, в яких викладені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.
Зокрема, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 серпня 2016 року з додатками схемою та фототаблицею (фото №1-№5), складеними старшим слідчим СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 в присутності двох понятих та учасників події ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
У протоколі слідчої дії зафіксовано, місце ДТП, вид покриття ділянки дороги, його стан, об`єкти, що примикають до проїзної частини, геометричні координати місця події, умови освітленості.
Тобто, цим документом підтверджується безпосередньо настання самої події, а саме, дорожньо-транспортної пригоди, її час і місце, характеристика дорожніх умов.
Проте, суд уважає цей протокол неналежним доказом фактів і обставин в частині наслідків, які настали в результаті ДТП, як то, пошкоджень транспортних засобів, їх розташування на місці події, локалізації слідів шин та гальмування, інших слідів на дорожньому покритті, оскільки останні у ньому не зафіксовані.
При цьому, зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, як додатку до протоколу, вбачається, що на ній в цілому графічно відображені й зафіксовані об`єкти та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, а саме: ділянка дороги, смуги руху на ній, розташування дорожньої розмітки, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів, транспортні засоби, причетні до ДТП, місце їх зіткнення, сліди їх гальмування, координати розміщення транспортних засобів відносно елементів проїзної частини та сталих орієнтирів, площа розсіювання уламків.
Вказана схема ДТП дійсно містить виправлення, на наявність яких посилався обвинувачений в судовому засіданні, указуючи, що ці виправлення були здійснені без його участі, втім таке спростовується застереженням щодо виправлень, яке міститься у протоколі огляду місця події і яке підписане водіями учасниками ДТП, у тому числі самими обвинуваченим, а так само, і понятими.
Будь-яких доказів того, що підпис у застереженні відносно виправлень на схемі не належить обвинуваченому, останній суду не надав, натомість в ході судового розгляду визнав, що всі підписи, які містить протокол ОМП, виконані ним особисто, що дає суду підстави відхилити такі доводи обвинуваченого.
У той же час, із досліджених висновків експертів, як докладних описів проведених ним досліджень і зроблених за їх результатами висновків, судом встановлено наступне.
Так, згідно висновку експерта № 199-М від 26 квітня 2017 року у ОСОБА_8 встановлено закритий перелом правої плечової кітки, крововилив правої стопи. Дані тілесні ушкодження могли утворитись у строк вказаний у постанові від дії тупих/тупого/твердого/твердих/предмета/ів, можливо при обставинах ДТП і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягнули за собою тривалий розлад здоров`я.
Суд, з огляду на твердження обвинуваченого щодо проведення експертизи лише у 2017 році, у той час, як сама подія мала місце у 2016 року, вважає за необхідне вказати на те, що Кримінальний процесуальний кодекс України не встановлює строки проведення експертизи, а з описової частини висновку експерта убачається, що ним була досліджена медична карта потерпілої № 3365/1037 хірургічного відділення «ДЗ СМЧ-2», Зокрема, спираючись на дані медичної карти потерпілої, посилаючись на встановлений їй діагноз, інші обставини, які відносяться до 17 серпня 2016 року, експерт зробив висновок щодо тяжкості тілесних ушкоджень, з якими потерпіла ОСОБА_8 була доставлена в лікарню м.Южноукраїнська безпосередньо після ДТП.
Згідно висновку експерта № 147 від 04.04.2017 року, під час первісного контактування автомобіль «Mercedes-Benz 300 TD, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , розташовувався передньою центральною та правою частинами (правою (кутовою) частиною панелі переднього бампера, нижньою правою частиною панелі передка, передньою торцевою частиною крила правого переднього колеса) до передньої лівої (кутової) частини автомобіля ЗАЗ-1102, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (лівої частини декоративної накладки панелі переднього бампера, лівої частини панелі передка, лівої частини декоративної накладки решітки радіатора, передньої торцевої частини крила лівого переднього колеса, передньої лівої (кутової) частини капоту).
Під час первісного контактування повздовжні осі автомобіля «Mercedes-Benz 300 TD, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля ЗАЗ-1102, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходились під кутом, близьким до 123 + (-) 5 градусів.
Із висновку експерта № 146 від 28 березня 2017 року слідує, що на момент ДТП ходова частина, робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «Mercedes-Benz 300 TD, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходились в працездатному стані. Несправностей автомобіля, які б могли виникнути до ДТП та могли б вплинути на рух, а також несправностей щодо технічного стану транспортного засобу вимогам ПДР України в даних досліджуваних системах та механізмах не виявлено.
Висновком експерта № 148 від 30 березня 2017 року встановлено, що в момент ДТП ходова частина, робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля ЗАЗ-1102, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходились в працездатному стані. Несправностей автомобіля, які б могли виникнути до ДТП та могли б вплинути на рух, а також несправностей щодо технічного стану транспортного засобу вимогам ПДР України в даних досліджуваних системах та механізмах не виявлено.
Із висновку експерта судової автотехнічної експертизи по дослідженню механізму і обставин ДТП № 18-127 від 05 червня 2018 року вбачається, що водію автомобіля ЗАЗ 1102, д.н. НОМЕР_1 в своїх діях необхідно було керуватись вимогами, що викладені в п.п. 10.1, 16.3, 16.11 та вимогам, які пред`являються до учасників руху при наявності по ходу їх руху дорожнього знаку 2.1. ПДР, а саме: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещувальній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні перед краєм перехрещувальної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів»; «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається до другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення поїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху; «Дати дорогу» - водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.
Належним і своєчасним виконанням вимог п.п. 10.1, 16.11 та вимог, які пред`являються до учасників руху при наявності по ходу їх руху дорожнього знаку 2.1 ПДР «Дати дорогу», водій автомобіля ЗАЗ 1102, д.н. НОМЕР_1 , мав би технічну можливість запобігти ДТП.
Дії водія автомобіля ЗАЗ 1102, д.н. НОМЕР_1 , перед ДТП не відповідали вимогам п.п. 10.1, 16.11 ПДР та вимогам, які пред`являються до учасників руху при наявності по ходу їх руху дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», невідповідність дій водія автомобіля ЗАЗ 1102, д.н. НОМЕР_1 , вимогам п.п. 10.1, 16.11 ПДР та вимогам, які пред`являються до учасників руху при наявності по ходу їх руху дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.
Водію автомобіля «Mercedes-Benz 300 TD», д.н. НОМЕР_2 , при виборі швидкості руху в своїх діях необхідно було керуватися вимогами п. 12.6 (г) ПДР, а саме: «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: г) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлена одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год., а з моменту виникнення небезпеки для руху виїзду автомобіля ЗАЗ 1102, д.н. НОМЕР_1 , на перехрестя з другорядної дороги - в своїх діях необхідно було керуватися вимогами п. 12.3 ПДР, а саме: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Водій автомобіля «Mercedes-Benz 300 TD», д.н. НОМЕР_2 не мав технічної можливості запобігти настанню ДТП.
В діях водія автомобіля «Mercedes-Benz 300 TD», д.н. НОМЕР_2 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3, 12.6 (г) ПДР і з технічної точки зору його дії не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.
Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, та у їх сукупності, підтверджуються обставини, що визначені ст. 91 цього Кодексу, а саме в частині часу, місця, способу та наслідків вчинення злочину (кримінального правопорушення), зокрема, його в частині перебігу подій, що мали місце, які, в свою чергу, кореспондуються з показаннями обвинуваченого та свідка, наданими у суді.
Обставин, регламентованих ст. 87, 99 КПК України щодо документів та показань в ході судового розгляду встановлено не було, а так само, сторонами перед судом не доведено.
Що ж до висновків експертів, які були досліджені в судовому засіданні, то суд визнає їх належними і допустимим доказами, оскільки останні містять у собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені питання, які ґрунтуються на відомостях, що стали відомі під час дослідження матеріалів, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень ст.ст. 87, 101-102 вказаного Кодексу суд не установив.
При цьому, постанови слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області від 20 квітня 2017 року про призначення судово-медичної експертизи, від 10 березня 2017 року про призначення транспортно-трасологічної експертизи, від 10 березня 2017 року про призначення судової автотехнічної експертизи по визначенню технічного стану транспортного засобу (щодо автомобіля «Mercedes-Benz 300 TD», д.н. НОМЕР_2 та автомобіля ЗАЗ 1102, д.н. НОМЕР_1 відповідно), суд оцінює як докази, що дають йому підставу прийти до переконання, що відповідні висновки експертів отримані у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом України у редакції, що діяла на час призначення експертиз.
Будь-яких інших доказів на підтвердження або ж спростування обставин, визначених ст. 91 КПК України, в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
За такого, в аспекті вищевикладеного, суд, за своїм внутрішнім переконання, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) за обставин, що визнані судом доведеними, у тому числі, й у частині того, що причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди із наслідками, що настали, є невідповідність дій водія автомобіля ЗАЗ 1102, д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вимогам п. 10.1, 16.11 та вимог, які пред`являються до учасників руху при наявності по ходу їх руху дорожнього знаку 2.1 ПДР України «Дати дорогу».
Такий висновок суду ґрунтується на аналізі норм статті 286 КК України, у результаті якого можна зробити висновок, що цей злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом, а тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, а як наслідок, перебувають із ними у причинному зв`язку.
Адже, стаття 286 КК України не передбачає конкретних порушень правил безпеки дорожнього руху, як ознак злочину, що впливають на його кваліфікацію. Диспозиція цієї норми є банкетною, тобто такою, що зобов`язує звертатись до аналізу нормативно-правових актів, у яких сформульовано правила безпеки й експлуатації транспорту, аби встановити ознаки об`єктивної сторони складу злочину.
Із точки зору теорії кримінального права, порушення ПДР умовно поділяються на дві групи:
1) порушення, які самі по собі не здатні викликати суспільно-небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК України (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи транспортним засобом без номерного знаку, хоча вони й визнаються, за умов, встановлених законом, правопорушеннями);
2) ті з них, які самі по собі створюють реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків і виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній дорожньо-транспортній пригоді (наприклад, порушення правил перестроювання транспортних засобів, розвороту, обгону, заборони виїзду на зустрічну смугу руху, перевищення швидкості).
Відтак, з огляду на матеріальний склад злочину, передбаченого ст. 286 КК України, ознаками його об`єктивної сторони можуть виступати тільки порушення ПДР, які належать до другої групи, адже лише вони створюють реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, передбачених у цій нормі, і виступають причиною їх настання у кожному конкретному випадку дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому, із сукупності досліджених у судовому засіданні доказів, суд не установив обставин, які б виключали кримінальну відповідальність обвинуваченого.
Зокрема, суд брав до уваги те, що порушень ПДР України з боку водія автомобіля «Mercedes-Benz 300 TD», д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні не установлено, останній не мав технічної можливості уникнути ДТП, а його дії у даній дорожній обстановці відповідали вимогам п. 12.3, 12.6 (г) ПДР України і з технічної точки зору його дії не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.
Тому, суд відхиляє доводи обвинуваченого, що дорожньо-транспортна пригода сталась через порушення ПДР України водієм ОСОБА_7 , який, як стверджував обвинувачений, перебуваючи по полосі «розвороту» здійснював рух прямо, перетнувши суцільну смугу дорожньої розмітки.
Вказані обвинуваченим обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки перед судом належними і допустимим доказами не доведені, у світлі того, що під час провадження на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.1950 р.) застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження), позаяк самі по собі доводи, без застосування передбачених кримінальним процесуальним законом засобів доказування, не є вагомими аргументами.
Тож, урахувавши характер порушень ПДР України з боку обвинуваченого, недоведеність того, що вони були допущені ним вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, у тому числі водієм ОСОБА_7 , суд приходить до висновку про наявність причинного зв`язку між діями (порушеннями ПДР України) обвинуваченого ОСОБА_6 і наслідками, що настали у даному, конкретному випадку.
Отже, у ракурсі вищевикладеного, надавши оцінку діянню обвинуваченого ОСОБА_6 шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, суд кваліфікує його дії за ч.1 ст. 286 КК України, оскільки він допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, як особа, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Суд, попри указане вище, однак вважає за необхідне виключити з обвинувачення посилання на порушення обвинуваченим ОСОБА_6 вимог п. 16.3 ПДР України, так як дані обставини не підтверджені жодним із доказів, ні окремо, ні в їх сукупності.
Водночас, суд вважає за необхідне акцентувати увагу сторони обвинувачення на тому, що згідно висновку експерта № 18-127 від 05 червня 2018 року обвинуваченому у даній дорожній обстановці слід було керуватись вимогами вказаного пункту, однак, що його дії їм не відповідали експертом відповідного висновку зроблено було.
Будь-яких інших доказів сторона обвинувачення щодо факту порушення обвинуваченим положень п. 16.3 ПДР України суду не надала.
Суд, незважаючи на таке, не убачає підстав для виходу за межі висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у порядку ч.3 ст. 337 КПК України, оскільки визнання недоведеним факту порушення обвинуваченим п. 16.3 ПДР України у цій ситуації, не тягне за собою зміни правової кваліфікації інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
В аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд бере до уваги класифікацію за ст. 12 КК України, зокрема, те, що даний злочин відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку обвинуваченого під час і після вчинення злочину, зокрема, оплату лікування потерпілої, характер порушень ПДР України, що ним допущені.
У той час як обвинувачений має постійне місце проживання, не працює, має сім`ю, неповнолітнього сина, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, але на даний час в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_3 від 30 вересня 2016 року), нагороджений медаллю ОСОБА_10 .
Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого, а от обставин, що його обтяжують, згідно із ст. 67 КК України, суд не встановив.
Та за такого, покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу.
При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самим, так і іншими особами.
Приймаючи рішення про міру покарання, суд враховував, окрім вищевикладеного, досудову доповідь відносно обвинуваченого, складену та долучену до матеріалів кримінального провадження інспектором Арбузинського МРВ з питань пробації.
Як наслідок, визначене судом покарання у виді штрафу за таких обставин, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, несвавільним та пропорційним, тобто таким, що не становити надмірного тягаря для особи.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Водночас, про можливість належної соціалізації та допустиму репутацію обвинуваченого свідчить характер вчиненого кримінального правопорушення та відсутність будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.
Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлений.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання на даному етапі немає.
Долю речових доказів у цьому кримінальному провадженні належить вирішити за правилами ст. 100 КПК України.
Згідно із положеннями ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути 3 521 грн. 60 коп. документально підтверджених витрат на залучення експерта (а.к.п. 92-94).
Тож, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 400 (чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 6 800 (шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 3 521 (три тисячі п`ятсот двадцять одну) грн. 60 коп. витрат, пов`язаних із залученням експертів.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили - не обирати.
Речовий доказ - автомобіль марки «Mercedes-Benz 300 TD», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_7 , як законному володільцю.
Речовий доказ автомобіль марки «ЗАЗ 1102», державний реєстраційний НОМЕР_1 ,- повернути ОСОБА_11 , як законному володільцю.
Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1