Провадження №11-кп/801/205/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7
в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2018, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
вироком Київського міського суду від 21.06.2000, зміненого ухвалою Верховного Суду України з кримінальних справ від 14.12.2000 за п.п. «г», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 1982 КК України (1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Залишаючи клопотання ОСОБА_8 без задоволення, суд обгрунтував своє рішення тим, що не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно закону ОСОБА_8 має право на помилування, а не на умовно-дострокове звільнення чи заміну покарання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання. Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд мав би врахувати практику ЄСПЛ - те що в Україні відсутня реальна перспектива перегляду довічного ув`язнення, що є порушенням вимог ст. 3 Конвенції.

Заслухавши доповідь судді, адвоката та засудженого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу засудженого, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 слід відмовити.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Згідно частини першої статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Таким чином, зі змісту положення частини першої статті 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами другою і третьою статті 74 КК України.
Згідно з частиною третьою статті 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахування за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
Після засудження ОСОБА_8 до довічного позбавлення волі законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочини, вчинені останнім, не пом`якшувалося.
Таким чином суд приходить до висновку, що підстави для застосування положень частини третьої статті 74 КК України відсутні.
Посилання засудженого ОСОБА_8 на порушення Україною своїх міжнародних зобов`язань, а також на практику Європейського суду з прав людини у частині необхідності з боку держави передбачити можливість та механізм умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, також є безпідставним.
Так, частиною першою статті 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином, КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 372, 532, 537, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2018, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженого ОСОБА_8 залишити без зміни.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4