Справа № 199/4542/18
ВИРОК
іменем України
2018 року грудня місяця 05 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000809 від 06.10.2016, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, громадянина України, із вищою освітою, працюючого лікарем КЗ «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» ДОР, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого у будинку АДРЕСА_1 , проживаючого у квартирі АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 286 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 05 жовтня 2016 року приблизно о 16 годині 43 хвилині, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 110217» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.07.2007 належить йому на праві приватної власності, рухався зі швидкістю приблизно 63 км/год., в світлу пору доби, по вологому покриттю проїзної частини вул. Каруни, зі сторони вул. Луговської в напрямку пр. Мануйлівського (Воронцова) м. Дніпро (Дніпропетровськ).

Під час руху по вищевказаній вулиці водій ОСОБА_3 , наближаючись до трамвайної зупинки «Луговська», розташованої в районі будинку № 101А по вул. Каруни в м. Дніпро (Дніпропетровськ), на якій здійснювалась висадка пасажирів на проїзну частину, в районі нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожнім знаком 5.35.1 та дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не вжив заходів до зменшення швидкості, а в разі потреби зупинити керований ним транспортний засіб, продовжив рух, виїхав на нерегульований пішохідний перехід та здійснив наїзд боковою передньою правою частиною автомобіля «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на малолітнього пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перетинав проїзну частину справа наліво по ходу його руху з боку відчинених дверей трамваю.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла; закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 1-го степеню, уламкового перелому верхньої стінки лівої орбіти (даху), перелому кісток носу, центрального перелому верхньої щелепи, гемосинусу решітчастої кістки, синця у лівій параорбітальній області з частковим переходом на спинку носа, у ліву виличну та скроневу область та частково в лобну область, поверхневої забійної рани на верхній повіці лівого ока, субконю`ктивального крововиливу лівого ока у зовнішнього кута, забійно-рваної рани на шкірі над верхньою губою ліворуч з переходом на червону кайму верхньої губи ліворуч та до центру та далі на слизову оболонку, скальпованої рани альвеолярного відростку верхньої щелепи, повного вивиху 1-го та 2-го зубу на верхній щелепі ліворуч та 1-го зубу на верхній щелепі праворуч; садна на задній поверхні лівого плеча у нижній третині; садна на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у нижній третині, що за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 12.4., 12.9. б), 18.1. та 18.8. Правил дорожнього руху України, які свідчать:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. (б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.»;

п. 12.9. (б) Водію забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;

п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

п. 18.8. «Водій транспортного засобу повинен зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть з боку відчинених дверей до (або від) трамвая, що стоїть на зупинці, якщо посадка чи висадка проводиться з проїзної частини чи посадкового майданчика, розміщеного на ній. Продовжувати рух дозволяється лише тоді, коли пішоходи залишать проїзну частину і в трамваї зачиняться двері.».

Порушення п.п 18.1. та 18.8. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми необережними діями, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , повністю визнавши свою вину, підтвердив про обставини вчинення ним злочину і суду пояснив, що він дійсно 05.10.2016 о 16-45 годині їхав за своєю дружиною на своєму автомобілі «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не перевищуючі допустиму швидкість руху, по вул. Каруни, зі сторони вул. Луговської в напрямку пр. Мануйлівського в м. Дніпро. Наближаючись до трамвайної зупинки «Луговська», яка розташована в районі будинку № 101А вул. Каруни в м. Дніпро, побачив як зупинився трамвай та почалась висадка-посадка пасажирів. Він відволікся на затор на зустрічній смузі, не побачив дитину, яка вийшла на нерегульований пішохідний перехід та перетинала проїзну частину справа наліво по ходу руху його автомобіля з боку відчинених дверей трамваю, та здійснив наїзд боковою передньою правою частиною автомобіля на малолітнього пішохода ОСОБА_9 . Він оцінив його стан. Дитина була при свідомості. Він надав першу медичну допомогу, намагався спинити кровотечу до приїзду швидкої. Розуміє, що в даній дорожньо-транспортній ситуації, він повинен був зменшити швидкість руху або взагалі зупиниться. Він загальмував тільки після зіткнення.

На теперішній час він відшкодував потерпілій стороні у якості відшкодування витрат на лікування у лікарні грошові кошти в сумі 5 000,00 грн., а його страхова компанія що близько 15 000,00 гривень. Стосовно цивільного позову законного представника потерпілого, він зазначив, що позовні вимоги в частині матеріальної шкоди він повністю визнає збитки, які підтверджуються чеками, а лікування «на майбутнє» він не визнає. Частково визнає позов, в частині відшкодування моральної шкоди, на суму, яку призначить суд. Просить застосувати до нього ЗУ «Про амністію в 2016 році», оскільки має неповнолітню доньку, відносно якої не позбавлений банківських прав.

Крім пояснень ОСОБА_3 , із визнанням винуватості, його вина знайшла своє підтвердження в ході судового слідства та підтверджується наступними доказами дослідженими судом.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що 05.10.2016 вона з дитиною ОСОБА_9 їхали на трамваї зі сторони пл. Островського. На зупинці «Луговська» син вийшов із трамваю, а вона залишилась, оскільки їй потрібно було їхати на наступну зупинку. Він йшов по пішохідному переходу. З правої сторони машини зупинились, щоб пропустити дитину, але зліва машина не зупинилась та здійснила наїзд на її сина. Вона вибігла з трамваю та побачила, як її дитина лежить на дорозі. До нього підбігли працівники найближчої СТО, поклали щось під голову, а потім вже підійшов водій автомобіля. Вона дуже перелякалась тоді, не розуміє, як водій не побачив сина, адже він був в яскравій жовтогарячій куртці. Син був при свідомості, але із закритими очима. Швидка приїхала та увезла дитину в лікарню на вул. Космічній. Там він втратив свідомість та його поклали в реанімацію, зробили операцію. Він перебував у лікарні біля місяця. В нього була черепно-мозкова травма з безліччю тріщин, перелом носу та верхньої щелепи, були вибити передні корінні зуби. Йому буде потрібне тривале лікування у стоматолога до 21 року. Їм була заподіяна матеріальна та моральна шкода. На сьогоднішній час їм обвинувачений ОСОБА_3 відшкодував матеріальну шкоду в сумі 5 048,84 гривень, а його страхова компанія ще 14 801,20 грн.

Так, відповідно до Протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.10.2016 ОСОБА_3 на автомобілі «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Дніпро по вулиці Каруни в районі будинку 101-а, на пішохідному переході на ділянці дії знаку 5.33.1 Правил Дорожнього руху - здійснив наїзд на пішохода. У транспортному засобі пошкоджено лобове скло та праве дзеркало.
Того ж дня 05.10.2016 до приймального відділення «Дніпропетровської обласної дитячої лікарні» , як свідчить довідка, був доставлений ОСОБА_10 9 років із діагнозом: ушиблена рана лівого віка, ушиблено-рвана рана верхньої губи. Дитина госпіталізована до реанімації.

Належний відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_3 автомобіль «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом котрого 05.10.2016 перебував ОСОБА_3 та допустив наїзд на малолітнього ОСОБА_9 , визнаний речовим доказом відповідно до постанови від 06.10.2016 та поміщений на спец майданчик.

Як речовий доказ, крім вище зазначеного, визнано і носій інформації CD-R фірми «Axent», 700 mb/80 min, що зберігається в матеріалах кримінального провадження та містить відеозапис з відео регістратора наданий ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на якому зафіксовано момент ДТП за участі автомобіля «ЗАЗ 110217» реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом котрого 05.10.2016 перебував ОСОБА_3 .

Під час перегляду 07.10.2016 у присутності понятих, відеозапису, що міститься на носії інформації CD-R фірми « Axent», 700 mb/80 min, при відкриття файлу «2016_1005_164215_024. МОV» в об`єктиві видно транспортний засіб «ЗАЗ Таврія», який рухається по вулиці Каруни з боку вулиці Янтарної в напрямку пр. Мануйлівського (Воронцова) м. Дніпро, який 2016/10/05 16:43:28 виїздить на нерегульований пішохідний перехід та подає звуковий сигнал, а далі чутно гальмування вказаного автомобіля. При відкритті файлу «АМВА0047.МОV» видно транспортний засіб «ЗАЗ Таврія», який рухається по вулиці Каруни з боку вулиці Янтарної в напрямку пр. Мануйлівського (Воронцова) м. Дніпро, який 2012/11/14 15:54:01 виїздить на нерегульований пішохідний перехід та допускає наїзд на пішохода, а далі чутно гальмування вказаного автомобіля. 2012/11/14 15:54:06 з трамваю вийшла жінка, яка направилася до пішохода, що лежав у цей момент на проїзній частині.

В акті обстеження ділянки, де сталось дорожньо-транспортна пригода, зазначено, що була обстежена ділянка автомобільної дороги по вул. Каруни біля буд 101 в м. Дніпро, де 05.10.2016 скоєно ДТП, у якій 1 особа отримала тілесні ушкодження, встановлено, що дана ділянка є дорогою технічної категорії, обслуговується УРЕА, контролюється ДВП ГУНП, погодні умови ясні, температура повітря +21, коефіцієнт зчеплення 0,35; ширина проїзної частини 14; ширина смуги руху праворуч 3,75, ліворуч 3,75, кількість смуг руху 4;дані про забезпечення нормативних трикутників видимості та видимості на кривих: 300; обмеження руху на даній ділянці 60 км/г; інтенсивність руху 7 000 авт/добу.

Відповідно до Висновку експерта №3959е від 20.10.2016 у малолітнього потерпілого ОСОБА_9 за даними медичної документації та при огляді виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла:
-закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 1 -го ступеню, уламкового перелому верхньої стінки лівої орбіти (даху), перелому кісток носу, центрального перелому верхньої щелепи, гемосинусу решітчастої кістки, синця у лівій параорбітальній області з частковим переходом на спинку носа, у ліву виличну та скроневу область та частково в лобну область, поверхневої забійної рани на верхній повіці лівого ока, субкон`юктивального крововиливу лівого ока у зовнішнього кута, забійно-рваної рани на шкірі над верхньою губою ліворуч з переходом на червону кайму верхньої губи ліворуч та до центру та далі на слизову оболонку, скальпованої рани альвеолярного відростку верхньої щелепи, повного вивиху 1-го та 2-го зубу на верхній щелепі ліворуч та 1-го зубу на верхній щелепі праворуч;
-садна на задній поверхні лівого плеча у нижній третині;
-садна на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у нижній третині.
За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-6, „Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в ДОДКЛ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові.
Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, спричинені від механічної дії тупих твердих предметів, що діяли в область обличчя ліворуч, якими могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу, з послідуючим падінням обстеженого на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди.

За результатами проведення судової авто технічної експертизи №5812-16 складено 22.12.2016 Висновок, відповідно до якого:
У заданій дорожньо-транспортній ситуації, водію автомобіля «ЗАЗ 110217» ОСОБА_3 для забезпечення безпеки дорожнього руху необхідно було діяти відповідно до вимог п. 18.1., 18.8. Правил дорожнього руху України.
У заданій дорожньо-транспортній ситуації, при заданих постановою вихідних даних, водій ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_9 шляхом виконання ним вимог п. 18.1., 18.8. Правил дорожнього руху України.
У заданій дорожньо-транспортній ситуації, при заданих постановою вихідних даних, в діях водія ОСОБА_3 вбачаються невідповідності до вимог п. 18.1., 18.8. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

За Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.10.2016 № 2648 у ОСОБА_3 ознак сп`яніння не виявлено.

Відповідно до Висновку комплексної судової транспортно-трасологічної, авто технічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №9306/9307/8514/8515 від 25.04.2018:
1-2. Програмно-апаратними засобами, що є в розпорядженні експерта, при дослідженні відеофайлів «2016_1005_164215_024.MOV.qt», « AMBA0047.MOV.qt», що зафіксовані на досліджуваному лазерному компакт- диску CD-R «Axent» № CDR UG 80Е (07041814) ознак монтажу - не встановлено. Встановити в цілому, чи піддавалися змінам відеофайли «2016_1005_164215_024.MOV.qt», «AMBA0047.MOV.qt», зафіксовані на досліджуваному лазерному компакт-диску №CD-R «Axent» fo CDR UG 80E (07041814), не представляється можливим у зв`язку з тим, що не була встановлена оригінальність цих записів.

У результаті досліджень встановлено, що у відеофайлі «:2016_1005_164215_024.MOV.qt» частота кадрів - 30 кадрів в секунду (згідно властивостей відеофайлу); у відеофайлі «AMBA0047.MOV.qt» частота кадрів 29,97 кадрів в секунду (згідно властивостей відео файлу).

3-8. Встановити, виходячи з наданих відеозаписів «2016_1005_164215_024.MOV.qt» та «AMBA0047.MOV.qt», відстань, яку подолав пішохід з моменту виходу на проїзну частину до моменту наїзду на нього автомобіля ЗАЗ-110217, а також визначити розташування місця наїзду автомобіля ЗАЗ-110217 на пішохода відносно меж проїзної частини з розмірними прив`язками експертним шляхом не надається можливим з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку.

Виходячи з наданого на дослідження відеозапису відеофайлу «AMBA0047.MOV.qt» час, який минув з моменту виходу пішохода на проїзну частину до моменту наїзду, складає близько 3,1 секунди.

Виходячи з наданого на дослідження відеозапису «2016_1005_164215_024.MOV.qt», визначити час, який минув з моменту виходу пішохода на проїзну частину до моменту наїзду на нього автомобіля З АЗ-110217, експертним шляхом не представляється можливим з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку.

Виходячи з протоколу огляду місця ДТП та схеми до нього, місце наїзду автомобіля ЗАЗ-110217 на пішохода ОСОБА_9 розташовувалось на проїзній частині перед початком утворення слідової інформації, яка зафіксована в протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього. З причин, які вказані в дослідницькій частині висновку, визначити розташування місця наїзду з числовими прив`язками до меж проїзної частини, виходячи з протоколу огляду місця ДТП та схеми до нього, експертним шляхом не представляється

З причин, які вказані в дослідницькій частині висновку, визначити розташування місця наїзду автомобіля ЗАЗ-110217 на пішохода ОСОБА_9 , а також якою частиною автомобіля ЗАЗ-110217 був первинний контакт пішоходом в момент наїзду, виходячи з наданого на дослідження відеозапису відеофайлу «2016_1005_164215_024.MOV.qt», експертним шляхом представляється можливим.
Виходячи з наданого на дослідження відеозапису відео файлу «AMBA0047.MOV.qt» місце наїзду автомобіля ЗАЗ-110217 на пішохода ОСОБА_9 розташовується на пішохідному переході.
Виходячи з наданого на дослідження відеозапису відео файлу «AMBA0047.MOV.qt», в момент первинного контакту автомобіль ЗАЗ-110217 контактував правою бічною частиною з пішоходом ОСОБА_9 . З причин, які вказані в дослідницькій частині висновку, визначити більш детально, якою саме частиною відносно передньої частини автомобіля ЗАЗ-110217 був контакт з пішоходом, виходячи з наданого на дослідження відеозапису відео «AMBA0047.MOV.qt», експертним шляхом не представляється можливим.
Виходячи з наданого на дослідження відеозапису «2016_1005_164215_024.MOV.qt», встановити з якою частиною кузова автомобіля ЗАЗ-110217 був первинний контакт з пішоходом в момент наїзду, експертним шляхом не представляється можливим з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку.
Встановити, виходячи з наданих відеозаписів
«2016_1005_164215_024.MOV.qt» та «AMBA0047.MOV.qt», швидкість руху пішохода з моменту виходу на проїзну частину до моменту наїзду на нього автомобіля ЗАЗ-110217, експертним шляхом не надається можливим з причин вказаних в дослідницькій частині висновку.
Виходячи з наданого на дослідження відеозапису
«2016_1005_164215_024.MOV.qt» та даних, отриманих при його дослідженні, швидкість руху автомобіля ЗАЗ-110217 у період часу з «16:43:27» до моменту зникнення автомобіля з поля зору об`єктиву камери відеореєстратора складала приблизно 63 км/год.
Встановити, виходячи з наданого на дослідження відеозапису «AMBA0047.MOV.qt», швидкість руху автомобіля ЗАЗ-110217 з моменту його появи у полі зору об`єктиву камери відеореєстратора до моменту наїзду на пішохода, експертним шляхом не представляється можливим з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку.
9-16. Виходячи з наданих на дослідження відеозаписів відеофайлів «2016_1005_164215_024.MOV.qt» (швидкість руху автомобіля ЗАЗ-110217 у період часу з «16:43:27» до моменту зникнення автомобіля з поля зору об`єктиву камери відеореєстратора, складала приблизно 63 км/год) та «AMBA0047.MOV.qt» (час, який минув з моменту виходу пішохода на проїзну частину до моменту наїзду, складає 3,1 секунди), відстань, на якій знаходився автомобіль ЗАЗ-110217 від місця наїзду в момент виходу пішохода на проїзну частину, складає 54,25 м.

Враховуючи надані на дослідження відеозаписи, в даній дорожній обстановці водій автомобіля ЗАЗ-110217 ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.4, 12.9(б), 18.1, 18.8 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 для водія автомобіля ЗАЗ-110217 ОСОБА_3 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п. 18.1, 18.8 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля ЗАЗ-110217 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 18.1, 18.8 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля ЗАЗ-110217 ОСОБА_3 також не відповідали вимогам п.п. 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України. Але невідповідності дій водія ОСОБА_3 вимогам п.п. 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, не знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди, з мотивів, вказаних в дослідницькій частині висновку.

З причин, які вказані в дослідницькій частині висновку, питання: «Чи правильно обрав швидкість руху водій автомобіля ЗАЗ-110217 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 у відповідності до світлої пори доби, погодних умов та стану дорожнього покриття?», - з технічної точки зору, позбавлено логічного сенсу та експертом не вирішувалось.

Оцінка дій пішохода ОСОБА_9 не потребує застосування спеціальних знань в галузі автотехніки та може бути проведена слідчим самостійно у відповідності до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Необережні дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України як такі, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження,.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
В своїх рішеннях «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаних у суді обвинуваченого ОСОБА_3 та законного представника потерпілого ОСОБА_7 у суду немає.

Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать одне одному і узгоджуються між собою.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який скоєно з необережності і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні щиро визнав, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, офіційно працює лікарем-педіатром приймального відділення КЗ «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня №6» ДОР» і за місцем роботи характеризується позитивно, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання скарг не надходило.

Суд відносить визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину до обставин що, згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, оскільки він визнав свою вину, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора, законного представника неповнолітнього потерпілого та її представника, позицію обвинуваченого та його захисника, та вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, визначивши відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, з призначенням додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Призначаючи додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд виходить з того, що від дій обвинуваченого для малолітнього потерпілого настали тяжкі наслідки, а обвинувачений у свою чергу, частково добровільно відшкодував лише витрати на лікування, при цьому не відшкодувавши моральної шкоди, незважаючи на тривалий час, що минув з моменту скоєння ДТП до прийняття рішення судом.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без реального відбування покарання та його звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України від 01.10.1996 № 392/96-ВР "Про застосування амністії в Україні", установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд за доведеності вини особи постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання. Так, відповідно до пункту «в» ст. 1 Закону України за №1810 від 22.12.2016 «Про амністію у 2016 році», що набрав чинності 07.09.2017, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:

- не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами;

З огляду на вказане, та враховуючи думку всіх учасників процесу, відсутність застережень вказаних у ст. 9 Закону України «Про застосування амністії у 2016 році, та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», суд приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», що набрав чинності 07.09.2017, так як обвинувачений на день набрання чинності цим Законом має доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій не виповнилося 18 років та відносно якої ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав.

ОСОБА_7 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 є матір`ю малолітнього ОСОБА_9 , вона визнана його законним представником відповідно до постанови слідчого СВ Дніпровського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області від 07.10.2016.

ОСОБА_7 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_9 заявила позов, який в подальшому уточнювала з урахуванням відшкодованих їй сум та ще матеріальних збитків, затрачених під час розгляду справи, до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди на загальну суму 250 000,00 грн. та завданої майнової шкоди на суму 14 887,10 грн. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого позивач також просила стягнути матеріальні витрати на майбутнє лікування сина в розмірі 48 584,35 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_7 позов підтримала повністю в тому числі в частині витрат на майбутнє лікування сина, що полягає у стоматологічному лікуванні.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав заподіяну матеріальну шкоду крім тієї, яку цивільний позивач просить стягнути на майбутнє, та частково визнав моральну шкоду на суму, розмір якої поклав на розсуд суду.

Прокурор просив задовольнити позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, яка реально підтверджується чеками, а в частині відшкодування матеріальної шкоди «на майбутнє» просив відмовити, також вважав за можливим задовольнити позов в частині відшкодування моральної шкоди.
Суд, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши докази, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов
до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, котра за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. У ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до статті 3 Конституції України Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Закон України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух" визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища. Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України ( ст. 53 Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тому позовні вимоги про стягнення завданої майнової шкоди на користь законного представника потерпілого ОСОБА_7 підлягають задоволенню і з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь законного представника потерпілого підлягає стягненню сума в розмірі 14 887 гривень 10 копійок, яка документально підтверджена в суді.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Фізична особа, дією або бездіяльністю якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язана вчинити необхідні дії для його негайного відновлення (ч. 1 ст. 276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не учиняються, суд може постановити рішення про відновлення порушеного права, а також про відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч. 2 ст. 276, ст. 280 ЦК України).

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є у тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини.

За таких обставин, враховуючи роз`яснення, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,суд, враховуючи характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, в результаті отриманих травм, життєвих хвилювань, які переніс малолітній потерпілий після ДТП та переносить наразі, враховуючи характер отриманих численних тілесних ушкоджень, ґрунтуючись на принципах розумності та справедливості, вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 представника малолітнього потерпілого ОСОБА_9 підлягає стягненню сума 250 000,00 гривень у якості відшкодування моральної шкоди.

Крім вказаного, згідно з ч. 1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно до ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. "д" п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. При стягненні додаткових витрат на протезування, придбання путівки на санаторно-курортне лікування, автомобіля суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За результатами судового слідства встановлено, що ОСОБА_3 своїми діями, вчиненими під час використання на відповідній правовій підставі транспортного засобу - автомобіля «ЗАЗ 110217» реєстраційний номер НОМЕР_1 , заподіяв шкоду малолітньому потерпілому ОСОБА_9 у виді тяжких тілесних ушкоджень.
Разом з наведеним, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_7 щодо стягнення із ОСОБА_3 коштів в сумі 48 584 ,35 гривень, що полягають у необхідності у майбутньому продовження лікування ОСОБА_9 відповідно до кошторису плану стоматологічного лікування - не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача не надано висновку медико-соціальної експертної комісії щодо необхідності саме такого виду лікування і не було заявлене клопотання про призначення судово-медичної експертизи з даного питання. Копія кошторису ТОВ «Варна» від 08.11.2016 щодо плану стоматологічного лікування ОСОБА_9 не може бути підставою для стягнення додаткових витрат у майбутньому з підстав, викладених вище, в тому числі з урахуванням положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України.

Таким чином, задовольняючи позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди та відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування витрат на лікування малолітнього потерпілого у майбутньому, суд не погоджується з думкою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , який посилається на постанову Верховного суду від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18) та вважає, що при виникненні цивільно-правової відповідальності відповідача на час настання страхового випадку, обов`язок відшкодування шкоди покладається на його страховика третю особу, оскільки предметом розгляду Верховного Суду по даній справі є цивільно-правовий спір між страховиком та застрахованою особою.
При цьому, необхідно зазначити, що 26.10.2016 Верховний суд України у справі № 6954цс16 зробив правовий висновок, яким підтвердив правову позицію Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, відповідно до якого «право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності»

Тобто, обрана позиція захисту захисника ОСОБА_6 , є хибною, та спростовується змістом п.62 самої постанови Верховного суду від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18), у якій йдеться про те, що Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Відтак, суд приходить до висновку, що Верховний суд у постанові від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18) не відступив від правових висновків викладених 26.10.2016 у справі № 6954цс16 та 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 належить стягнути на користь держави витрати пов`язані із проведенням експертиз: транспортно-трасологічної, авто технічної, фототехнічної експертизи №9306/9307/8514/8515 від 25.04.2018 в сумі 15 158,00 гривень, судової автотехнійчної експертизи №5812-16 від 22.12.2016 в сумі 2 114,40 гривень.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до п.9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1), 2) ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з іспитовим строком 2 роки та додаткового покарання, у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, - на підставі пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Позовну заяву законного представника малолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_4 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14 887 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім) гривень 10 копійок, моральної шкоди 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Речові докази:

-належний ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , автомобіль «ЗАЗ 110217» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_3

-носій інформації CD-R фірми « Axent», 700 mb/80 min, що зберігається в матеріалах кримінального провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із проведенням експертиз:

-комплексної судової транспортно-трасологічної, авто технічної, фототехнічної експертизи №9306/9307/8514/8515 від 25.04.2018 в сумі 15 158,00 гривень (Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз ім. Засл. Проф.. М.С. Бокаріуса, Код )

-судової автотехнійчної експертизи №5812-16 від 22.12.2016 в сумі 2 114,40 гривень (Дніпропетровській науково-дослідний інститут судових експертиз, Код ).

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

05.12.2018