Справа № 350/118/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/318/18 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сваричів Рожнятівського району, жителя АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_7

представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком три роки.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - перебування під домашнім арештом.
Позов ОСОБА_7 , яка діє в своїх та дітей інтересах до ОСОБА_8 , ПрАТ" Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 78059 (сімдесять вісім тисяч п"ятдесят дев"ять) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 120 000 ( сто двадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 100 000 ( сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 100 000( сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 25000 ( двадцять п"ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування витрат по оплаті правової допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 1000 (одна тисяча) в рахунок відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1596 грн.60 коп. витрат пов"язаних з проведенням судових експертиз.

Стягнуто з ПрАТ" Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь ОСОБА_7 63863 (шістдесять три тисячі вісімсот шістдесят три) гривні в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ" Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь ОСОБА_7 5512 ( п"ять тисяч п"ятсот дванадцять) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ" Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь ОСОБА_13 5512 ( п"ять тисяч п"ятсот дванадцять) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ" Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь ОСОБА_14 5512 ( п"ять тисяч п"ятсот дванадцять) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання судовими витратами.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 15 грудня 2015 року, приблизно о 17 годині 45 хвилин, в темну пору доби, суху погоду, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що значно знижує реакцію і унеможливлює здатність належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, керуючи автомобілем марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Т-09-02 «Креховичі-Дзвиняч», що в урочищі Підмонастир у с. Сваричів Рожнятівського району Івано-Франківської області у напрямку с. Дзвиняч. У цей час, в зустрічному напрямку по своїй смузі, із увімкненим світлом фар, рухався автомобіль марки Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_15

Рухаючись прямою ділянкою дороги зі швидкістю приблизно 80 км/год., що значно перевищувала максимально-допустиму швидкість для даних дорожніх умов, обвинувачений ОСОБА_8 порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, зокрема п. 2.3. б) згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, п. 2.9. а) відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, п. 10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п. 12.4. в якому зазначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. виїхав на смугу зустрічного руху не переконавшись в тому, що вона є вільною від транспортних засобів, де вчинив зіткнення з автомобілем марки Renault Kangoo, під керуванням водія ОСОБА_15 .

У результаті порушення обвинуваченим ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій автомобіля Renault Kangoo ОСОБА_15 отримав поєднану травму голови, грудної клітки та її органів, органів черевної порожнини, обох верхніх та нижніх кінцівок з закритими множинними переломами ребер справа та зліва та крововиливами в міжреберні м`язи та легені, розривами пристінкової плеври та обох легень, кровотечею в плевральну порожнину; розривом аорти та гемоперикардом ; розривами печінки та кровотечею в черевну порожнину; крововиливом в заочеревинну клітковину; відкритим переломом лівої стегнової кістки з крововиливом в прилеглі м`язи, синцем та забійною раною в цій ділянці; крововиливом під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку, м`які покриви голови, садном та подряпинами в ділянці голови; саднами та синцями в ділянці лівої руки та обох ніг, садном в ділянці правої кисті, яка ускладнилась розвитком тяжкого травматичного шоку. Від отриманих травм ОСОБА_15 помер.

Не погоджуючись із цим вироком прокурор ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
У своїй апеляційній скарзі потерпіла просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі на строк, наближений до максимальної санкції ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки та задоволити її цивільний позов до ОСОБА_8 у повному обсязі.

Мотивує свою позицію тим, що призначене судом першої інстанції покарання є незаконним, необґрунтованим та занадто м`яким, оскільки його призначено без врахування тяжкості злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_8 та інших обставин справи.

Також вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції на її користь та на користь її дітей ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , не відповідає ступеню вини обвинуваченого, характеру правопорушення та глибині фізичних та душевних страждань потерпілих.

Звертає увагу на поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 у тій частині, що хоча він формально визнав свою вину, проте навіть не намагався з часу ДТП зустрітися із потерпілими і принести свої вибачення, що, на думку апелянта, свідчить про нещирість обвинуваченого, намагання ухилитися від кримінальної відповідальності та справедливого покарання.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вказаний вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання, у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування таких вимог зазначає, що не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, оскаржуваний вирок незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Звертає увагу на те, що призначене судом першої інстанції покарання особі, яка вчинила тяжкий злочин та була раніше судима, а саме 20 червня 2007 року за ч. 2 ст. 286 КК України (кримінальну справу закрито на підставі акту амністії), нівелює основоположне завдання кримінального покарання як однієї із найважливіших форм кримінально-правового впливу - виправлення засудженого і запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційні скарги прокурора та потерпілої, в якому просить вирок Рожнятівського районного суду Івано Франківської області від 11 листопада 2016 року залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання у вигляді трьох років та шість місяців позбавлення волі, а також часткове відшкодування моральних та матеріальних збитків потерпілій достатнє для його виправлення.

Звертає увагу, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 матиме більше можливостей для відшкодування потерпілій матеріальних та моральних збитків, призначених судом.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги потерпілої, потерпілої та її представників, які підтримали апеляційну скаргу потерпілої та прокурора, обвинуваченого та його захисника на заперечення поданої прокурором та потерпілою апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, що ніким не оспорюються.

Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню з ухваленням вироку в апеляційному порядку, про що обґрунтовано ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора та потерпілої.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Проте суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 не дотримався наведених вимог закону в повній мірі.

Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, зокрема, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, але не є умисним, тяжкість наслідків від порушень правил дорожнього руху, позитивну характеристику за місцем проживання і праці, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та пом`якшуючі покарання обставини - повне визнання ним своєї вини та щире каяття у вчиненому, сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданого злочином збитку, наявність на утриманні неповнолітньої дитини на момент вчинення ДТП.

Такі мотиви суду при призначенні покарання ОСОБА_8 є недостатніми.

Суд першої інстанції не оцінив в повній мірі і не врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких.

Крім того, суд не дав оцінки конкретним обставинам справи, тому, що злочин було вчинено ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння в результаті дій якого загинула людина.

На думку колегії суддів, ці обставини у сукупності свідчать про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки, є явно м`яким і не буде сприяти виправленню засудженого.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, про що і не заперечили учасники процесу як зі сторони обвинувачення, так і захисту в період відбування покарання ОСОБА_8 частково відшкодовувалися завдані збитки потерпілим.

Окрім того, апеляційним судом також встановлено, що ОСОБА_8 на даний час хворіє туберкульозом, що підтверджується представленими довідками з медичних установ, які оголошувались судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду на підставі ч.2 ст.409, ст.414 КПК України в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням за правилами ч.2 ст.420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, тяжкість наслідків від порушень правил дорожнього руху, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання і за місцем праці, раніше вчиняв злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, судимість погашена, наявність на утриманні неповнолітньої дитини на момент вчинення ДТП, стан здоров`я, який на даний час хворіє туберкульозом, обставини, які пом`якшують покарання визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданого злочином збитку, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння й вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів.

Щодо доводів потерпілої ОСОБА_16 що розмір оціненої судом моральної та матеріальної шкоди не відповідає характеру моральних страждань потерпілих, то такі колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції при визначенні суми матеріальної і моральної шкоди, врахував в сукупності негативні наслідки, які настали для потерпілої та її дітей, характер, обсяг, тривалість фізичних і моральних страждань, кожного з позивачів окремо, характер діяння та ступінь вини обвинуваченого і його майновий стан, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вірно оцінив завдану моральну та матеріальну шкоду.

Відтак апеляційні доводи потерпілої в частині повного задоволення цивільного позову, є безпідставними і необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що у строк відбуття покарання ОСОБА_8 слід зарахувати згідно представленої довідки ВК №12 перебування його під вартою з 10.02.2017 по 27.07.2018 та застосувати положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIІІ в частині перебування під вартою після скасування вироку судом касаційної інстанції з 29.03.2018 по 27.07.2018.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 , задоволити частково.
Вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 , вчастині призначеного покарання скасувати та постановити новий.

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки.

Початок відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з дня затримання в порядку виконання вироку.

Зарахувавши у строк відбуття покарання ОСОБА_8 з 10.02.2017 по 28.03.2018 перебування його в місцях позбавлення волі та з 29.03.2018 по 27.07.2018 відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIІІ) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4