Справа № 307/488/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

11.02.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої),
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11-кп/4806/348/19 за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2016 року про приведення вироку суду Російської Федерації Істринського міського суду Московської області від 18.09.2014 щодо ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України.
Цією ухвалою задоволено клопотання Міністерства юстиції України та приведено у відповідність із законодавством України вирок Істринського міського суду Московської області від 18.09.2014, яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ (готування до незаконного збуту наркотичних засобів в особливо великому розмірі) до покарання на 6 років і 7 місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання в колонії суворого режиму.
Судом визначено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, слід вважати засудженим за ст. 14 ч. 1, ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років сім місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 23 січня 2014 року.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду змінити та визначити строк покарання ОСОБА_7 - 6 років позбавлення волі, в решті ухвалу залишити без змін. Зазначає, що судом порушено право засудженого на захист, оскільки не було залучено захисника до участі в справі, а невручення йому копії оскаржуваної ухвали, позбавило його можливості своєчасно оскаржити таку, що порушило його право доступу до правосуддя. В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції при приведенні у відповідність вироку суду іноземної держави із законодавством України та вирішуючи питання міри покарання щодо засудженого ОСОБА_7 , не врахував ту обставину, що відповідно до ч. 2 ст. 68 КК України за вчинення готування до злочину, строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини цього Кодексу. Оскільки максимальна міра покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України передбачає 12 років позбавлення волі, то з врахуванням вимог ч. 2 ст. 68 КК України, суд при кваліфікації за ст. 14 ч.1, ст. 307 ч. 3 КК України, повинен був призначити міру покарання не більш ніж 6 років позбавлення волі. Тому вважає, що суд в порушення вимог п. 1 ч. 5 ст. 610 КПК України невірно визначив міру покарання засудженому ОСОБА_7 у виді 6 років 7 місяців позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи адвоката ОСОБА_6 про підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який не заперечив щодо вимог апеляційної скарги, перевіривши та дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
При цьому, суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції про передачу засуджених осіб у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Встановлено, що вироком Істринського міського суду Московської області від 18.09.2014 дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ (готування до незаконного збуту наркотичних засобів в особливо великому розмірі).
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави до громадянина України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Суд першої інстанції, як убачається з судового провадження, визначив статтю закону України про кримінальну відповідальність, якою передбачена відповідальність за кримінальний злочин, вчинений засудженим за встановлених вироком РФ обставин: "готування до незаконного збуту наркотичних засобів в особливо великому розмірі", що відповідно до КК України кваліфікується за ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 307 КК України, та є правильним. Максимальне покарання за ч.3 ст. 307 КК України передбачено у виді 12 років позбавлення волі, а з урахуванням ч.2 ст. 68 КК України, відповідно до якої призначення покарання за готування до злочину не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ( чанкцією частини статті) Особливої частини КК України, то покарання засудженому ОСОБА_7 слід було призначити у виді 6-ти років позбавлення волі .
Таким чином, оскільки суд першої інстанції вищенаведені положення залишив поза увагою, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу захисника обгрунтованою, тому така підлягає задоволенню.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги з приводу порушення права ОСОБА_7 на захист, не заслуговують на увагу, оскільки суд, згідно ст. 610 КПК України, вирішуючи питання про приведення вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України здійснює судовий розгляд лише за участю прокурора.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2016 року про приведення вироку суду Російської Федерації Істринського міського суду Московської області від 18.09.2014 щодо ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України - змінити, вважати ОСОБА_7 засудженим на шість ( 6-ть) років позбавлення волі.
В решті ухвалу залишити без зміни.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: