Постанова
Іменем України
08 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 320/4856/16-к
провадження № 51-250км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2017 року у кримінальному провадженні № 0002576 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нового Мелітопольського району Запорізької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Ухвалено стягнути із засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 70 000 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат у провадженні.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, за який він був засуджений за обставин, детально викладених у вироку.
За вироком Апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 у частині призначеного покарання скасовано, призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Як установив суд, ОСОБА_6 близько 21 год. 10 хв. 20 травня 2016 року, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ-21099 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який рухався проспектом 50 років Перемоги у м. Мелітополі Запорізької області з боку вул. Гоголя в напрямку вул. Пушкіна зі швидкістю 90 км/год., тобто з перевищенням максимально допустимої швидкості руху в населеному пункті, порушуючи вимоги пунктів 2.9, 12.3, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який разом із ОСОБА_10 перетинали проїзну частину в невстановленому для переходу пішоходами місці. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Аргументуючи заявлену вимогу прокурор зазначає, що апеляційний суд, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, залишив поза увагою, що злочин останнім було вчинено в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження та став інвалідом другої групи.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримала подану касаційну скаргу.
Захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 заперечували проти задоволення касаційної скарги.
Захисник ОСОБА_11 надіслав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні касаційної скарги прокурора.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання недотримання судом апеляційної інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, і пов`язані з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання через безпідставне звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то вони не можуть уважатися обґрунтованими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку апеляційного суду, призначаючи ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу винуватого, обставини, які пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
При цьому суд апеляційної інстанції належним чином обґрунтував своє рішення, вказавши, що наявність у засудженого такої обтяжуючої покарання обставини, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, та правильно призначив ОСОБА_6 додаткове покарання. Однак з урахуванням конкретних обставин провадження та обставин, які пом`якшують покарання, дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
З таким рішенням погоджується і колегія суддів суду касаційної інстанції, врахувавши при цьому думку потерпілого та його представника в місцевому суді, які просили не позбавляти ОСОБА_6 волі.
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в тому числі і тих, на які прокурор посилається в касаційній скарзі, які були би підставою для зміни чи скасування судового рішення, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3