Ухвала
10 травня 2019 року

м. Київ
справа № 167/1085/17

провадження № 51-2187ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 31 січня 2019 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу подано без додержання пунктів 4, 5 ч. 2 та цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:

1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПКУкраїни);

2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПКУкраїни);

3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що за положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону засуджений, посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, фактично наводить доводи щодо неповноти судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому ОСОБА_4 обмежився формальними вказівками про порушення, допущені, на його думку, судом першої інстанції, та не обґрунтував у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість вироку, і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування судом касаційної інстанції вироку, згідно зі ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 284, 370, 412, 413 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Крім того, як убачається з матеріалів провадження за скаргою, вирок суду першої інстанції був предметом перевірки в порядку апеляційної процедури й ухвалою від 31 січня 2019 року його залишено без змін. Однак засудженим не зазначено у чому саме полягає незаконність та необґрунтованість такої ухвали та які конкретно порушення закону, на його думку, було допущено апеляційним судом при розгляді даного кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, відтак й немає обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду.
Також вимога засудженим сформульована без урахування положень ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження цього суду за наслідками розгляду касаційної скарги. Так, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак зазначена у касаційній скарзі вимога є неконкретною, оскільки засуджений одночасно просить скасувати вирок та ухвалу й закрити кримінальне провадження щодо нього у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України або скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 31 січня 2019 року щодо нього залишити без руху і надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк, скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3