Ухвала

Іменем України
22 листопада 2018 року

м. Київ
Справа № 379/1677/17
Провадження №51-9434 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в:
вироком Богуславського районного суду Київської області від 12 червня 2018 року,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лук`янівка Таращанського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році" задоволено та на підставі п. «в» ст. 1 цього Закону звільнено його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначене ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік вирішено виконувати реально.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 4699 грн. 70 коп. за проведення експертиз.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
УхвалоюАпеляційного суду Київської області від 13 серпня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 змінено. Збільшено розмір відшкодування моральної шкоди до 120 000 грн. та вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 грн. В решті вирок суду залишено без змін.

Згідно із копіями доданих до касаційної скарги судових рішень ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 1 вересня 2017 року приблизно о 16 год. 10 хв., керуючи автомобілем марки «Daewoo Nexia», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі сторони м. Богуслава в напрямку до м. Тараща по вул. Свободи в с. Ківшовата, Таращанського району Київської області. В цей час у попутному для нього напрямку, у межах своєї смуги руху рухався мопед «Ноnda Dio» під керуванням ОСОБА_6 , який, наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг з вул. Набережна, що навпроти домоволодіння № 42, без увімкнення покажчика повороту, розпочав зміщення справа наліво до центру дороги, з наміром виконати поворот ліворуч.
Водночас ОСОБА_4 , наближаючись до вказаного перехрестя доріг, в порушення вимог п.п. 12.4, 10.1, 34.1.1, 12.3 ПДР України при виявленні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, розпочав маневр обгону і правою передньою частиною кузова керованого ним автомобіля «Daewoo Nexia» на смузі руху в напрямку до м. Богуслав допустив зіткнення із задньою лівою частиною мопеда «Honda Dio» під керуванням ОСОБА_6 , який здійснював маневр ліворуч на вул. Набережна. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, що спричинили його смерть.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 100 від 14 грудня 2017 року, виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 могли виникнути при наїзді легкового автомобіля на мотоцикліста, який рухався в попутному напрямку та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.
Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 10.1, 12.3, 12.4, 34.1.1 ПДР, перебуває в прямому причинному зв`язку з вчиненою ним дорожньо-транспортною пригодою та настанням трагічних наслідків у виді смерті ОСОБА_6 .

У касаційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується з рішенням апеляційного суду, яким безпідставно, на його думку, було збільшено розмір відшкодування моральної шкоди до 120 000 грн. та вирішено стягнути на користь потерпілої ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 60 000 грн. ОСОБА_4 зазначає, що відразу після дорожньо-транспортної пригоди він вживав заходів для матеріального забезпечення лікування та надалі поховання потерпілого ОСОБА_6 . Дружині потерпілого та його донькам він перерахував 80 750 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Проте апеляційний суд задовольнив ще 60 000 грн., тобто вийшов за межі позовних вимог.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зіст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок місцевого суду щодо доведеності вини у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі ОСОБА_4 не оспорює.
Заявлений у справі цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 з урахуванням змін, внесених апеляційним судом, вирішено відповідно до вимог закону.
Так, згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Зважаючи на вимоги ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував наслідки, які настали внаслідок кримінального правопорушення смерть потерпілого ОСОБА_6 , обсяг заподіяних моральних та фізичних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках потерпілої ОСОБА_5 та неможливість відновлення її попереднього стану. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 настала смерть чоловіка потерпілої ОСОБА_5 , чим обвинувачений назавжди позбавив родину потерпілої сімейного спілкування, що спричиняє постійних моральних страждань. За наведених обставин апеляційний суд дійшов до правильного висновку щодо необхідності змінити вирок суду, збільшивши розмір морального відшкодування, спричиненого потерпілій ОСОБА_5 неправомірними діями обвинуваченого, до 120 000 грн.

Апеляційний суд також врахував пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 і потерпілої ОСОБА_5 , надані ними в суді першої інстанції щодо добровільного відшкодування обвинуваченим потерпілій ОСОБА_5 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також взяв до уваги доданий до заперечень на апеляційну скаргу обвинуваченим фіскальний чек про переказ ним потерпілій 50 000 грн. Факт сплати потерпілій обвинуваченим коштів в сумі 50 000 грн. представник потерпілої під час апеляційного розгляду підтвердив.
Враховувавши добровільне відшкодування обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 60 000 грн., апеляційний суд дійшов правильного висновку, що з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню сума, що становить 60 000 грн.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції і не вбачає підстав вважати ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Крім того, як убачається із судових рішень, обвинувачений добровільно сплатив дружині потерпілого ОСОБА_5 та його дочкам ОСОБА_7 і ОСОБА_8 по 10 000 грн. кожній на лікування та в подальшому на поховання ОСОБА_6 . Водночас, 120 000 грн. потерпіла ОСОБА_5 просила стягнути з обвинуваченого як моральну шкоду у зв`язку з втратою годувальника. Посилання ж ОСОБА_4 на те, що він сплатив потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 10 000 грн. кожній в рахунок відшкодування моральної шкоди, Суд не бере до уваги, оскільки, вищевказані потерпілі цивільний позов не заявляли, а зазначені кошти були сплачені ним добровільно.

Що стосується доводів ОСОБА_4 про те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, то колегія суддів вважає їх також неспроможними, оскільки, як убачається з вироку суду, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні просила стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 120 000 грн. При цьому в суді першої інстанції представник потерпілої ОСОБА_9 уточнив позовні вимоги потерпілої та просив стягнути на її користь 110 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки обвинувачений раніше вже сплатив потерпілій ОСОБА_5 10 000 грн.
Таким чином, колегія суддів не має підстав вважати рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що суперечать нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
Інших доводів стосовно незаконності судових рішень, які могли би бути безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, касаційна скаргаОСОБА_4 не містить.
З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 України, Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 серпня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3