Справа № 640/379/19
н/п 1-кс/640/5556/19
"07" травня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,

26.04.2019 до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 , у якому заявник просить: скасувати арешт на автомобіль марки «BMW 318» реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.01.2019 р. або передати мені як власнику на відповідальне зберігання під гарантійну розписку цей транспортний засіб до вирішення кримінального провадження по суті. Розгляд даного клопотання здійснювати за його відсутності.
Старшим слідчим СУ ГУНП в Харківській області було подане клопотання про накладення арешту на автомобіль «BMW 318» р.н. НОМЕР_1 , оскільки зазначений транспортний засіб як речовий доказ необхідний для проведення слідчих дій, з метою з`ясування параметрів механізму дорожньо-транспортної події, дій учасників пригоди. Ним було подано заяву, що він не заперечує проти арешту свого автомобіля «BMW 318» р.н. НОМЕР_2 на час слідства та просив розглянути вказане клопотання без його участі.
Ухвалою суду Київського районного суду м. Харкова від 09 січня 2019 року було задоволено клопотання та накладено арешт на автомобіль «BMW 318» р.н. НОМЕР_1 шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування та ремонтування.
Зазначив, що завданням накладення арешту на майно являлась необхідність проведення відповідних експертних досліджень та збереження транспортного засобу у якості речового доказу.
23.04.2019 він отримав відповідь про те, що на даний час з автомобілем «BMW 318» р.н. НОМЕР_1 слідчі дії, експертні дослідження не проводяться та в майбутньому не заплановані.
Оскільки на теперішній час в рамках вказаного кримінального провадження проведено всі необхідні слідчі дії, транспортний засіб оглянуто, важлива для досудового слідства інформація зафіксована, а тому вважає, що в подальшому застосуванні арешту транспортного засобу відпала потреба.
Про дату, час та місце проведення судового засідання заявник ОСОБА_3 , старший слідчий СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 та процесуальний керівник у кримінальному провадженні прокурор відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_5 повідомлені судом своєчасно та належним чином, однак в судове засідання не з`явилися. У поданій до суду заяві ОСОБА_3 просив клопотання розглянути без його участі (а.с.6), слідчий та прокурор причини неявки не повідомили.
Неявка учасників процесу не є перешкодою для розгляду клопотання, у відповідності до ст. 174 КПК України.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання та які надані до суду, приходить до наступного.
З мотивувальної частини вищевказаної ухвали вбачається, що при накладенні арешту на автомобіль «BMW 318» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , слідчий суддя виходив з того, що автомобіль автомобіль «BMW 318» реєстраційний номер НОМЕР_2 , вилучений під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
В ході розгляду клопотання встановлено, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває.
Доказів того, що в подальшому застосуванні арешту майна, вжитого ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.01.2019, відпала потреба, при розгляді даного клопотання слідчому судді не надано.
Так, як на підставу до скасування арешту з автомобіля, ОСОБА_3 посилається на лист від 23.04.2019 за підписом старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 , у якому зазначено, що на даний час з автомобілем «БМВ 318» реєстраційний номер НОМЕР_2 (польської реєстрації) слідчі дії, експертні дослідження не проводяться, та в майбутньому такі не заплановані (а.с.5).
Однак, жодних даних, які б підтверджували проведення з автомобілем слідчих дій, на які посилається слідчий у вищевказаному листі слідчому судді не надано.
Враховуючи викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку, що на теперішній час клопотання ОСОБА_3 є передчасним та задоволенню не підлягає.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372, ст.376 ч.2 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1