Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

14 лютого 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000125, за внесеними відомостями до ЄРДР від 15 квітня 2016 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт.Млинів, Рівненської обл., проживає у с.Озліїв, Млинівського р-ну, Рівненської обл., за обвинувченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

За участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_4 просить вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2018 року відносно нього скасувати на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000125 за ч.1 ст.125 КК України відносно нього закрити. У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.. просить відмовити

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин. На підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, ОСОБА_4 від відбування покарання звільнено у зв`язку з закінченням строків давності. Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 задоволено частково та прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі 2000 (дві тисячі) грн..

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_4 , щодо скасування вироку вказує, що орган досудового розслідування провів однобічність досудового слідства, а суд першої інстанції у ході ухвалення оскаржуваного вироку висвітлив необ`єктивність та невмотивовано відмовив йому у задоволенні його клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Додає, що судове рішення у будь-якому випадку, згідно ст.412 КПК України підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом кримінального провадження в кримінальній справі його не було закрито, а тому така, встановлена судом першої інстанції обставина, як звільнення ОСОБА_4 від кримінальнальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України та прийняте рішення про таке звільнення, на думку обвинуваченого є підставою для закриття судом кримінального провадження вцілому.

За вироком суду, ОСОБА_4 15 квітня 2016 року, приблизно о 10-й год. 40 хв., перебуваючи на вулиці біля господарства в с.Озліїв, Млинівського р-ну, Рівненської обл., в якому проживає, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин вирішив умисно заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_8 , який в цей час проїжджав повз нього велосипедом. Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_4 , з метою заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_8 , наказав йому зупинитися, а після того, як ОСОБА_8 зупинився, ОСОБА_4 підійшов до нього та умисно наніс один удар рукою в обличчя, у результаті чого потерпілий впав на землю. Після того, як потерпілий ОСОБА_8 піднявся, ОСОБА_4 умисно наніс йому не менше трьох ударів в область голови і, в результаті нанесених ударів, ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді саден і крововиливів на голові, які відповідно до висновку експерта №93 від 12 грудня 2017 року, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які повністю підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили скасувати вирок суду першої інстанції, пояснення прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив відмовити у її задоволенні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі з доповненнями, колегія суддів дійшла висновку змінити оскаржуваний вирок, з таких підстав.
Кримінальним процесуальним законом, а саме ст.ст. 407, 408 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції вправі змінити вирок за наслідками розгляду апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції у разі: 1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; 2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; 3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; 4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 , висловлена в апеляційній скарзі, яку підтримав його захисник адвокат ОСОБА_7 , про скасування вироку та закриття даного кримінального провадження, з підстав, наведених ним у скарзі, у даному випадку не відповідає встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та суперечить положенням кримінального процесуального закону.

Так, жодних, визначених ст.284 КПК України підстав, за наявності яких, апеляційний суд, у відповідності до вимог ст.417 КПК України, вправі скасувати вирок та закрити кримінальне провадження в апеляційній скарзі ОСОБА_4 не вказано.

Як убачається із вироку суду, під час судових дебатів, обвинувачений ОСОБА_4 звертався до суду із проханням постановити виправдувальний вирок у зв`язку із відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

На думку колегії суддів, у ході судового засідання суду першої інстанції вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України знайшла своє підтвердження, незважаючи на заперечення ним причетності до його вчинення та об`єктивно підтверджується зібраними та перевіреними у ході судового засідання доказами, згідно вимог ст.94 КПК України, а самим ОСОБА_4 фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення в апеляційній скарзі не оспорюються.

Вироком суду також підтверджується, що згідно аналізу судової практики застосування норм закону про звільнення від кримінальної відповідальності (покарання) у зв`язку із закінченням строків давності Верховного Суду України, суд першої інстанції визнав ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, ухвалив обвинувальний вирок і звільнив його від відбуття покарання, керуючись положеннями ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

Однак, із таким висновком суду першої інстанції погодитись на можна, з урахуванням наступного.

Як передбачено п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минув строк два роки, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Імперативними нормами ч.ч. 1-5 ст.74 КК України, визначені підстави звільнення особи від покарання та його відбування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно зроблено посилання у мотивувальній частині вироку на положення ст.49 КК України та встановлено факт закінчення строків давності та спливу строків притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, однак неправильно сформульована резолютивна частина вироку та зроблено висновок про звільнення, згідно ст.49, ч.5 ст.74 КК України, обвинуваченого від покарання, а не від кримінальної відповідальності у ході ухвалення обвинувального вироку, одночасно при визнанні обвинуваченого винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

З таких підстав, зміна вироку відносно ОСОБА_4 , у даному випадку не погіршить правового становище обвинуваченого, що є наслідком для часткового задоволення його апеляційної скарги.

Із вироку суду вбачається, що у рамках кримінального провадження потерпілим ОСОБА_8 до ОСОБА_4 був пред`явлений цивільний позов, який був вирішений судом та задоволений частково.

Оскаржуваним судовим рішенням підтверджується, що виходячи із засад розумності та виваженості, а також з конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, суд визнав за доцільне стягнути із обвинуваченого моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) грн., так як висновком експерта №93 від 12 грудня 2017 року підтверджується отримання ОСОБА_8 , внаслідок вчинення злочину, легких тілесних ушкоджень.

На переконання колегії суддів, такий розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначений у відповідності до положень ст. 23 ЦК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», і підстав для його зменшення, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2018 року відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України змінити.

ОСОБА_4 вважати засудженим за ч.1 ст.125 КК України та на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3