Постанова
Іменем України
01 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 488/2546/16-к
провадження № 51-3599км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001049 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців.
Постановлено термін відбуття покарання обчислювати з 26 квітня 2016 року із зарахуванням у строк відбування покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строку його перебування в установі попереднього ув`язнення для участі в судовому розгляді кримінального провадження з 23 квітня до 20 червня 2017 року, подальше попереднє ув`язнення ухвалено рахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Корабельний районний суд м. Миколаєва ухвалою від 18 вересня 2017 року виправив описку, допущену у вироку цього суду щодо ОСОБА_6 , постановив зазначити у резолютивній частині вироку суду про визначення ОСОБА_6 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 22 листопада 2016 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та остаточно визначив покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі; у вступній частині вироку суду зазначив прізвище прокурора ОСОБА_7 .
Апеляційний суд Миколаївської області ухвалою від 20 грудня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінив, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахував ОСОБА_6 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 26 квітня 2016 року до 13 лютого 2017 року.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, за який його було засуджено за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, ОСОБА_6 21 квітня 2016 року близько 23:00 повторно, з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, за попередньою змовою, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що їхні дії є непомітними для оточуючих, пошкодили вікно та проникли до приміщення буд. АДРЕСА_2 , звідки викрали належне ОСОБА_8 майно на загальну суму 16 310 грн, з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_6 23 квітня 2016 року близько 23:00 разом з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, за попередньою змовою, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що їхні дії є непомітними для оточуючих, пошкодили вікно та проникли до буд. АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали належне ОСОБА_9 майно на загальну суму 23 466,44 грн, з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки поза увагою суду залишено викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що місцевий суд при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_6 має п`ять непогашених судимостей за вчинення аналогічних тяжких злочинів проти власності, знову вчинив тяжкий злочин, не надав належної оцінки конкретним обставинам кримінального провадження і способу вчинення злочинів, кількості епізодів злочинних діянь та їх періодичності. Також прокурор наголошує, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог статей 408, 419 КПК України, змінивши вирок місцевого суду, погіршив становище ОСОБА_6 , постановивши при цьому ухвалу, та не зарахував останньому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 квітня до 20 червня 2017 року.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_6 просив ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2017 року щодо нього залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора, просив ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання є непереконливими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, місцевий суд із достатньою повнотою врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким; особу винуватого, який раніше неодноразово судимий, негативно характеризується за місцем проживання; обставини, що пом`якшують покарання, визнання вини, відсутність тяжких наслідків від злочинних дій, активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винуватим.
Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Обставин, які б свідчили про те, що призначене ОСОБА_6 покарання є несправедливим унаслідок м`якості, про що вказав у касаційній скарзі прокурор, не встановлено.
Підстави для скасування судових рішень через невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі відсутні.
Розглянувши за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_6 кримінальне провадження та детально його вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому епізодів злочину та правильність кваліфікації його дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують викладені в апеляційних скаргах доводи.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Твердження прокурора про те, що суд апеляційної інстанції погіршив становище ОСОБА_6 , не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, як і доводи прокурора про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, оскільки за вказаних обставин, на думку прокурора, апеляційний суд мав ухвалити вирок, а не постановити ухвалу.
Так, з копії ухвали апеляційного суду вбачається, що він, змінюючи вирок місцевого суду в частині застосування ч. 5 ст. 72 КК України, ще зарахував засудженому ОСОБА_6 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26 квітня 2016 року до 13 лютого 2017 року. Зазначений період не був зарахований судом першої інстанції.
Період перебування засудженого ОСОБА_6 в установі попереднього ув`язнення, а саме з 23 квітня до 20 червня 2017 року, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України був врахований місцевим судом і не було потреби у врахуванні його судом апеляційної інстанції додатково.
Оскільки вирок місцевого суду в цій частині було змінено, а не скасовано, то доводи прокурора про погіршення становища засудженого не ґрунтуються на вимогах закону, як і його доводи про необхідність ухвалення апеляційним судом вироку.
З урахуванням наведеного касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3