№ 336/7496/18 пр. 1-кс/336/2374/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , розглянув клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003837 від 05.12.2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому зазначила, що 05.12.2018 року до Шевченківського відділення поліції надійшло повідомлення про те, що невстановлена особа викрала з колодязя, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Юності, 90, кабель довжиною 59 метрів, що належить ПАТ «Укртелеком».

05.12.2018 року під час огляду місця події вказаний кабель та предмет, схожий на ніж були вилучені слідчим.

Посилаючись на те, що вилучене майно зберегло сліди злочину і може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження і мають значення речових доказів, слідчий клопоче про накладення арешту на вилучене майно.

Слідчий та власник майна у судове засідання не прибули, їх неприбуття у відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
В силу ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
Перевіривши копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України містить поняття речового доказу, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як випливає із змісту ст. 172 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається з метою забезпечення збереження речових доказів; розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Оскільки слідчий не довела правової підстави для застосування арешту, а також не довела і наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, слідчий суддя не вбачає процесуальних підстав для ухвалення рішення на користь доводів клопотання.

При цьому слідчий суддя переконана, що навіть за доведеності ризику відчуження кабелю його власником застосування арешту було б невиправданим, оскільки таке відчуження жодним чином не перешкоджатиме проведенню ефективного розслідування.

Керуючись ст. ст. 167-173, 233, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Запорізькій області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003837 від 05.12.2018 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1