Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5406/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Коростенської місцевої прокурора тури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2018 року про обрання запобіжного заходу,

в с т а н о в и л а:

Слідчий Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся з клопотанням про обрання підозрюваному по кримінальному провадженню №0001837 від 14.11.2018 року за ч.2 ст.187 КК України ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в якому вказав, що той підозрюється в тому, що за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 13.11.2018 року близько 20 години 00 хвилин з метою заволодіння чужим майном, яке належить потерпілому ОСОБА_13 , знаходячись неподалік будинку №71 по вул. Шевченка в м.Коростені Житомирської області, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, шляхом нападу заволоділи майном потерпілого на загальну суму 9000 грн. 00 коп.

30.11.2018 року ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Клопотання слідчого мотивовано тим, що відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_14 покладається необхідність запобігання можливості вчинення інших правопорушень, подальшим спробам переховуватись від органу досудового розслідування та суду, чиненню незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти переліченим ризикам, оскільки останній має схильність до вчинення злочинів (був раніше засуджений, притягується до кримінальної відповідальності по іншому провадженню), не має постійного джерела доходів, міцних соціальних зв`язків.

Ухвалою слідчого судді Коростенського районного суду Житомирсьокї області від 18 грудня 2018 року клопотання слідчого задоволено частково. Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Заборонено ОСОБА_7 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.
Зобов`язано ОСОБА_7 :
-прибувати за кожною вимогою слідчого до Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області;
-не відлучатися з м.Коростень Житомирської області без дозволу слідчого;
-утримуватися від спілкування з потерпілим, іншими підозрюваними, свідками;
Зобов`язати Коростенський ВП ГУ НП в Житомирській області негайно поставити на облік ОСОБА_7 , про що повідомити слідчого.
Попередити підозрюваного ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.
Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 30.01.2019 року.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 . Посилається на те, що ухвала суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що ОСОБА_15 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, який відповідно до ст.12 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Ризик переховування ОСОБА_14 від органу досудового розслідування та суду, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що останній, усвідомлюючи невідворотність реального покарання, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності за злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Окрім цього, підозрюваний неодружений, непрацюючий, не має міцних соціальних зв`язків, а тому з метою уникнення покарання, перебуваючи на волі, має реальну можливість виїхати за межі місця вчинення кримінального правопорушення. Щодо наявності ризику, передбаченого п.3 ч1 ст.177 КГЖ України, згідно з яким ОСОБА_15 може впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, необхідно зазначити наступне. Даний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний, перебуваючи на свободі та знаючи потерпілого ОСОБА_13 та свідків, зокрема ОСОБА_16 , може незаконно впливати на них, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування, а, у подальшому, і на призначення покарання. Також, враховуючи той факт, що злочин вчинений групою осіб, за участю інших підозрюваних - ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , існує обґрунтований ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_15 може тримати зв`язок з іншими підозрюваними, домовлятися про зустрічі та узгоджувати план своїх дій та, в подальшому, впливати на потерпілого та свідків. Щодо наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_15 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності. Разом з тим, 31.08.2018 Коростенською місцевою прокуратурою відносно ОСОБА_14 направлено до Коростенського міськрайонного суду обвинувальний акт по обвинуваченню останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, судовий розгляд якого триває. Таким чином, під час досудового розслідування встановлено реальні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_15 у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Лише обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного,міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч.5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення під 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча Суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів провадження та встановлено під час розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді 10 років позбавлення волі. Разом з тим розглядаючи клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею вірно встановлено, що такий запобіжний захід в даному випадку обрано бути не може, оскільки ОСОБА_7 хоча і підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, раніше притягався до кримінальної відповідальності, проте останній має місце реєстрації та постійного проживання, працює неофіційно, проживає в родині матері, співпрацює з органом досудового розслідування, тому застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, тому слідчий суддя правильно прийшов до висновку про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Доказів про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, прокурором та слідчим не надано, а також вони відсутні в матеріалах провадження. При цьому прокурором не заперечується того, що підозрюваний належним чином виконує свої процесуальні обов`язки, даних про те, що він будь-яким чином впливав чи впливає на потерпілого, свідків, або спілкується з іншими підозрюваними, на даний час немає.

З вказаним висновком також погоджується і колегія суддів, оскільки зазначені обставини підтверджені в судовому засіданні як прокурором, так і слідчим та відповідають матеріалам кримінального провадження.

З огляду на викладене, доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора про те, що слідчий суддя з достатньою повнотою не дослідив обставини, з якими закон пов`язує необхідність обрання такого запобіжного заходу, не надав аналізу ризикам та те, що тільки такий запобіжний захід як тримання під вартою зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків є безпідставними та не грунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Не знайшли свого підтвердження також і доводи прокурора про те, що підозрюваний ОСОБА_15 у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні. Наявність одного ризику, встановленого під час розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про те, що враховуючи те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини у зв`язку з чим наявний ризик вчинити інший злочин, не може бути в даному випадку враховуючи інші обставини провадження безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Натомість слід зазначити, що потерпілий ОСОБА_13 до апеляційного суду подав заяву, в якій вказав, що до підозрюваного ОСОБА_7 претензій не має, що матеріальна і моральна шкода завдана злочином йому відшкодована в повному обсязі та просив залишити запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту.

На переконання колегії суддів саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

За наведених обставин, підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2018 року про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту залишити без зміни.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: