Справа № 192/2170/18
Провадження № 1-в/201/72/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, засудженого 11 квітня 2017 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те що він на даний час відбув 3/4 частини строку покарання, не допускав порушення режиму утримання в установі виконання покарань, має одне заохочення, підтримує стабільні родинні відносини з матір`ю, яка є особою з інвалідністю другої групи і потребує піклування, приймає активну участь в життєдіяльності установи та підтримання благоустрою.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав і просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив відмовити у задоволенні клопотання і розглянути останнє за його відсутності.

Вислухавши думки засудженого і прокурора, а також вивчивши клопотання і долучені до нього матеріали, суд приходить до таких правових висновків.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_4 в ДУ «Солонянська ВК № 21» знаходиться з 22 червня 2014 року, на даний час відбув 3/4 частини строку покарання, не працевлаштований на виробництві установи за власним бажанням.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_4 характеризується задовільно, не має стягнень, має одне заохочення, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди задовільно, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування і відповідально ставитись до виконання робіт із благоустрою установи, вбачаючи суспільну необхідність у їх виконанні, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу засуджений ОСОБА_4 має лише одне заохочення, яке було до нього застосовано 26 серпня 2018 року у вигляді подяки за добровільну участь в благоустрою відділення СПС, в той же час, відповідної інформації про те, які саме дії засудженого призвели до цього заохочення і в чому вони виразилися, суду надано не було.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить також з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

В той же час, враховуючи вищезазначену інформацію щодо характеристики засудженого ОСОБА_4 , а також те, що останній не працевлаштований за власним бажанням, суд доходить до висновку про відсутність достатніх підстав, які б свідчили про сумлінну поведінку засудженого і його ставлення до праці, якими він довів своє виправлення.

Також судом враховано те, що засуджений ОСОБА_4 17 вересня 2015 року вже звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини, а отже, така поведінка засудженого, на думку суду, свідчить про відсутність належних висновків у останнього щодо своєї поведінки після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак засуджений ОСОБА_4 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, тому суд оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537-539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду, а засудженим у той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1