ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/807/300/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марнеулі, Республіка Грузія, громадянина Грузії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,-

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

За матеріалами провадження ОСОБА_9 підозрюється в тому, що він 29 листопада 2018 року, приблизно о 15 годині 36 хвилин, керуючи автомобілем «BMW 530 І», реєстраційний номер НОМЕР_1 . рухався по проїзній частині вул. Воїнів Інтернаціоналістів в м. Енергодарі, Запорізької області, з боку вул. Курчатова в напрямку вул. Козацької.

В цей же час, проїзну частину вул. Воїнів Інтернаціоналістів, в районі буд. № 4, по нерегульованому пішохідному переходу перетинав пішохід ОСОБА_10 , який рухався зліва направо по напрямку руху автомобіля «BMW 530 І», під керуванням водія ОСОБА_11 .

Під час руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходився пішохід ОСОБА_10 , водій ОСОБА_9 відповідних заходів до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу не вжив та не дав йому дорогу.

Своїми діями водій ОСОБА_9 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до якого:

- п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»

Внаслідок порушення вказаного пункту Правил дорожнього руху водій ОСОБА_9 керуючи автомобілем «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 загинув на місці ДНП.

Після наїзду на пішохода водій ОСОБА_9 виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Centra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , після чого, не зупиняючись покинув місце ДТП.

Крім того, 29 листопада 2018 року, приблизно о 16 годині, водій ОСОБА_9 в результаті наїзду на пішохода ОСОБА_10 , поставив потерпілого в небезпечний для житія стан, в якому він внаслідок безпорадного стану був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

ОСОБА_9 , усвідомлюючи це, був зобов`язаний згідно п. 2.10 г) Правил дорожнього руху та ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, викликати карету швидкої допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілого до лікувального закладу.

Незважаючи на це, ОСОБА_9 , будучи особою, яка поставила ОСОБА_10 в небезпечне для життя становище, перебуваючи в якому останній, внаслідок безпорадного стану, був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, а також, будучи зобов`язаним після ДТП піклуватися про потерпілого і маючи таку об`єктивну можливість, заходів направлених на надання допомоги ОСОБА_9 не прийняв: самостійно першу медичну допомогу не надав, карету швидкої допомоги не викликав, за допомогою до присутніх не звернувся та втік з місця дорожньо-транспортної пригоди.

29 листопада 2018 року до ЄРДР за № 0000364 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

29 листопада 2018 року о 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

29 листопада 2018 року до ЄРДР за № 0000366 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України.

30 листопада 2018 року кримінальні провадження № 0000364 та № 0000366 об`єднанні в одне (№ 0000364).

30 листопада 2018 року ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, про відсутність доведених слідчим тих ризиків, на які він посилається у клопотанні в обґрунтування обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та ненадання прокурором доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя прийшов до висновку про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 такого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, як цілодобовий домашній арешт.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді про відмову у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що слідчим суддею в ухвалі від 01.12.2018 року не надано оцінки обставинам сторони обвинувачення щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України при прийнятті рішення про відмову у застосуванні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Так, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Покарання за вчинення вказаного злочину передбачено у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, з позбавленням права керування транспортним засобом строком до 3 років. Також, встановлено, що у наслідок грубого порушення ОСОБА_14 Правил дорожнього руху України одна особа загинула.

Однією з причин скоєння ОСОБА_14 дорожньо-транспортної пригоди стало грубе порушення правил дорожнього руху, а саме не вжиття заходів для надання можливості безпечного переходу пішоходом ОСОБА_10 пішохідного переходу.

Також ОСОБА_9 є громадянином іншої країни, зареєстрований на тимчасово окупованій території, іншого постійного місця проживання на території міста Запоріжжя не має, що вказує на те що він може почати переховуватися від слідства та суду.

Таким чином, ОСОБА_9 , розуміючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, може почати переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, що ОСОБА_9 може переховуватися від органу досудового розслідування вказує і те, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди він на місці пригоди не зупинився, а навпаки прискорив швидкість автомобіля та поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди. Проїхавши значну відстань ОСОБА_9 зупинив свій автомобіль та на пропозицію свідка ДТП вимушений був повернутися на місця пригоди.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора на підтримання апеляційної скарги, підозрюваного та його адвоката із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість переховуватись від органів досудового розслідування, а в подальшому, від суду з метою уникнення кримінального покарання, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про можливість переховування від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, жодним доказом не підкріплені і, на переконання колегії суддів, є лише припущенням.

Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомості наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчинені ОСОБА_14 кримінальних правопорушень, тяжкості покарання що загрожує, міцності соціальних зв`язків, наявності постійного місця проживання, стану здоров`я, його репутації, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж утримання під вартою (про який клопотав слідчий), у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати усунення або ж суттєве зменшення встановленого ризику.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_13 , слідчий суддя прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону.

Таким чином, залишаючи без задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що на час звернення до слідчого судді, слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не довів обставини, які безперечно виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК, в повній мірі може запобігти ризику, можливість існування якого була встановлена слідчим суддею.

Вказане підтверджується тим фактом, що підозрюваний не порушує умови обраного йому запобіжного заходу, в добровільному порядку прибув до суду і під час розгляду клопотання слідчим суддею, і під час апеляційного розгляду провадження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177-178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4