Справа № 302/226/19
У Х В А Л А
(в повному обсязі)

19.03.2019 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі суддя ОСОБА_1 ,

з участю: секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурор - ОСОБА_3 ,

потерпілі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 ,

обвинувачена - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України, у частині клопотання обвинуваченої про повернення обвинувального акту прокурору,-

В С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченої про повернення обвинувального акта прокурору обґрунтовано таким.

В обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, бо таке співпадає з розділом фактичних обставин і не конкретизоване, та не містить логічного зв`язку з вимогами статті 373 КПК України, які визначають поняття формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Обвинувальний акт не має поділу на описову та резолютивну частини. В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 є захисником потерпілого ОСОБА_7 . Натомість стаття 45 КПК України передбачає, що захисником підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або передбачається розгляд питання про екстрадицію, - є адвокат. Стаття 58 КПК України передбачає , що інтереси потерпілого може представляти його представник. В обвинувальному акті у потерпілого ОСОБА_10 не зазначено відомостей про його місце народження.

Обвинувачена в підготовчому судовому засіданні підтримала зазначене клопотання з покликанням на норми статті 291 КПК України.

Прокурор, потерпілі, представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважають клопотання необґрунтованим для прийняття судом рішення про повернення обвинувального акта прокурору.

Оцінивши зміст клопотання, доводи сторін кримінального провадження і потерпілих осіб, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 3 ч.3 статті 314 КПК України суд має право прийняти рішення на підготовчому судовому розгляді про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Вимоги до обвинувального акта передбачені статтею 291 КПК України, зокрема згідно з ч.2 цієї норми закону обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Вивчивши зміст обвинувального акту щодо відповідності указаній нормі кримінально-процесуального закону. Суд не встановив грубих порушень вимог статті 291 КПК України. Зокрема, в обвинувальному акті чітко зазначені обставини, якими прокурор сформулював обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_9 , а саме зазначено час, місце події, причетних до кожної події осіб, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, ознаки такого з посиланням на статті Кримінального кодексу України (частини статті), тобто формально обвинувальний акт в цій частині відповідає вимогам статті 291 ч.2 п.5 КПК України, а тому доводи обвинуваченої про недотримання цієї норми суд визнає помилковими. Окрім цього, суд констатує, що вказівка в обвинувальному акті про достатність доказів для підозри, а не обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, суті обвинувального акту не змінює, оскільки в ньому наведені фактичні дані, що в своїй сукупності дають уявлення щодо кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичного формулою.

Суд застосовує таку правову позицію викладену в постанові ВСУ від 24.11.2016 р. № 5-328 кс 16: "Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист."

Суд також відхиляє доводи обвинуваченої про те, що в обвинувальному акті в анкетних відомостях про потерпілого ОСОБА_7 не зазначено місце його народження, бо цей недолік є малозначущим з огляду на те, що інші анкетні відомості цієї особи зазначені повністю з посиланням на паспортні відомості. Отже, цей недолік може бути усунено судом під час судового розгляду кримінального провадження перед допитом потерпілого. Окрім цього, анкетні відомості стосовно інших потерпілих зазначені в повному обсязі. Суд не бере до уваги і покликання обвинуваченої на те, що в обвинувальному акті зазначено, що захисником потерпілого ОСОБА_7 залучено адвоката ОСОБА_8 замість зазначення, що адвокат має бути залучений як представник потерпілого, бо цей недолік теж визнається судом малозначущим. Окрім цього, під час підготовчого судового засідання і розгляду цього клопотання суд перевірив оформлення представництва інтересів потерпілого ОСОБА_7 . Адвокатом ОСОБА_8 і встановив, що документи про таке представництво відповідають вимогам статті 58 ч.3 п.1, статті 50 КПК України.

З огляду на викладене суд вважає, що повернення обвинувального акту за заявленим клопотанням не відповідає засаді диспозитивності кримінального провадження. Для забезпечення цієї засади та засади змагальності сторін (статті 22,26 КПК України) суд вважає за необхідне створити необхідні умови для сторін кримінального провадження, потерпілих осіб з метою реалізації ними прав та обов`язків, передбачених КПК України під час судового розгляду справи по суті, а тому клопотання обвинуваченої визнає необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 314, 371, 374, 376, 392 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Заперечення на цю ухвалу можуть бути внесені до апеляційної скарги на остаточне рішення в кримінальному провадженні.

Суддя:ОСОБА_1