печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 жовтня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «БИЗНЕССТАНДАРТ» про скасування арешту майна,-
В С Т А Н О В И В :
До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «БИЗНЕССТАНДАРТ», подане адвокатом ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2016 року у справі № 203/3266/16-к у кримінальному провадженні № 0000109 від 03.02.2015 року та арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2017 року у справі № 200/9280/17-к у кримінальному провадженні № 0000109 від 03.02.2015 року.
Просить: скасувати повністю арешти, накладені вказаними ухвалами на транспортні засоби, а саме: легковий автомобіль Toyota Camry 3.5, д.н. НОМЕР_1 , NBK46К873010444 (справа № 203/3266/16-к) та автомобілі Skoda Superb Classic АР 93-69 СР, Skoda Superb Classic АР 93-81 СР, Skoda Superb Classic АР 93-71 СР (справі № 200/9280/17-к), належні Товариству на праві власності, оскільки вважає, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
В обґрунтування доводів клопотання зазначає, що кримінальне провадження № 0000109 від 03.02.2015 року було в подальшому приєднано до кримінального провадження №0011851, досудове розслідування в якому здійснюється Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України. Також вказує, що ТОВ «БИЗНЕССТАНДАРТ» є добросовісним набувачем, право власності не скасовано, у кримінальному провадженні досудове розслідування не здійснюється, хоча мали провести всі слідчі дії, призначити експертизи, порушується право власності Товариства на вказане майно.
Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання з викладених в ньому підстав, просив задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні проти скасування арешту майна заперечував з огляду на те, що слідство у вказаному провадженні триває, проведено ряд експертиз, якими встановлено, що підписи в документах підроблені, вказані автомобілі визнані речовими доказами, а обставини, на які посилається заявник у клопотанні, вже розглядались слідчими суддями, ухвалами яких відмовлено в скасуванні арешту майна.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника заявника та прокурора, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Частиною 10 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що клопотання є безпідставним та таким, що не відповідає фактичним обставинам, які встановлені досудовим розслідуванням та нормам кримінального процесуального законодавства, яким законодавець передбачає чіткі підстави накладення арешту на майно.
Завник в клопотанні посилається на те, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, однак зазначені підстави вже були досліджені та їм надано оцінку слідчим суддею Печерського районного суду, ухвалою від 04.12.2017 року, справа № 757/64780/17-к; слідчим суддею Печерського районного суду, ухвалою від 15.01.2018 року, справа № 757/75723/18-к; слідчим суддею Печерського районного суду, ухвалою від 11.10.2018 року, справа № 757/42891/18-к, якими відмовлено в скасуванні арешту майна.
Вказані ухвали чинні та підлягають врахуванню при розгляді клопотання.
За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ТОВ «БИЗНЕССТАНДАРТ» обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що на даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ТОВ «БИЗНЕССТАНДАРТ» та, відповідно, існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «БИЗНЕССТАНДАРТ» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Днвпропетровська від 13.07.2016 року у справі № 203/3266/16-к та накладеного ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Днвпропетровська від 01.06.2015 року у справі № 200/9280/17-к, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1