Справа № 201/2328/19
Провадження № 1-кс/201/1495/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого - слідчого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2018р. у кримінальному провадженні №0004427 від 20.10.2016р.,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 25.02.2019р. надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0004427 від 20.10.2016р., обґрунтовуючи яке, остання зазначила, що в ході досудового розслідування кримінального провадження ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2018р. було накладено у кримінальному провадженні № 0004427 від 20.10.2016р. арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Заявниця в клопотанні про скасування арешту посилалася на те, що вона не є а ні підозрюваною, а ні обвинуваченою по даному кримінальному провадженні, натомість є власником нерухомого майна, на яке вищезгаданою ухвалою накладено арешт. Також вказує на те, що досудове розслідування за кримінальним провадженням №0004427 здійснюється з 20.10.2016р. Вказане свідчить, що ОСОБА_3 не є жодним з перелічених у ч. 5 ст. 170 КПК України суб`єктом кримінального провадження, а тому її права, як власника майна, порушуються незаконно. Зазначала також, що вона є законним та добросовісним власником нерухомого майна. А також те, що у клопотанні про накладення арешту 21.08.2018р. не було доведено будь-яких порушень при відчуженні чи реєстрації квартири, а тому реалізовуючи своє право щодо свободи користування та розпорядженням майном, як добросовісний набувач майна, вона просила скасувати арешт.
Клопотання було передано в провадження слідчого судді ОСОБА_1 26.02.2019р.

Розгляд клопотання, який було призначено на 27.02.2019р. та 11.03.2019р. було відкладено при причині ненадання Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області суду для огляду матеріалів кримінального провадження, 19.03.2019р. для вивчення цих матеріалів.

Представники СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області та Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області в судове засідання 25.03.2019р. не з`явились, про дату судового засідання були повідомленні належним чином, що не є перешкодою для розгляду клопотання.
Представник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області прокурор ОСОБА_4 19.03.2019р. разом з наданням суду для огляду матеріалів кримінального провадження № 0004427 залишила суду заяву, в якій просила клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту розглядати за її відсутності, що не перешкоджає розгляду клопотання .

Представник заявника ОСОБА_5 (діє за договором про надання правової допомоги від 10.01.2019р.) суду 25.03.2019р. надав заяву про можливість розгляду вказаного клопотання без його участі, що не перешкоджає розгляду клопотання.

За таких обставин, суд розглянув клопотання про скасування арешту за відсутністю заявниці (представника), Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровській області.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України за відсутності усіх сторін фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів 25.03.2019р. не здійснювалося.

Суд, розглянувши клопотання, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0004427 вважає, що клопотання слід задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (під головуванням слідчого судді ОСОБА_6 ) від 21.08.2018р. по справі № 201/9012/18 (провадження № 1кс/201/5472/2018) клопотання у кримінальному провадженні № 0004427, прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна було задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилалася на те, що в провадженні СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0004427 від 20.10.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке розпочато за заявою ОСОБА_7 щодо неправомірних дій невстановлених осіб та ОСОБА_3 , які шахрайським шляхом намагаються заволодіти квартирою по вул. Виконкомівській у Соборному (Жовтневому) районі м. Дніпро та вже заволоділи нерухомим майном потерпілого, а саме, квартирою по вул. Уральській у м. Дніпро та чотирьома торгівельними павільйонами на пл. Старомостовій (Островського) у м. Дніпро, за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України.
В клопотанні прокурора про накладення арешту зазначалось, що під час допиту потерпілий ОСОБА_7 показав, що в червні 2007р., по досягненню 24-х річного віку, йому батько ОСОБА_8 подарував квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Вказану квартиру (в новобудові) батько придбав за власні кошти у 2003 році. Квартира документально була оформлена на його мати ОСОБА_9 , однак фактично належала вже на той момент ОСОБА_7 , оскільки батько саме для ОСОБА_7 її і покупав. З червня 2007р. по червень 2008р. ОСОБА_7 мешкав у вказаній квартирі самостійно. З червня 2008р. він почав там мешкати із дівчиною ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .В жовтні 2009р. ОСОБА_7 одружився із ОСОБА_11 , та вони продовжили мешкати за вказаною адресою. У них народився син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У 2014 році від сердечної хвороби помер батько ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого родина зазнала великий душевний біль. Мати ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , почала зловживати спиртними напоями та вживати заспокійливі медичні препарати, що стабілізують психічний стан. Всі справи батька, бізнес почав вести ОСОБА_7 самостійно. ОСОБА_11 , часто ходила з ним на роботу та отримувала інформацію щодо бізнесу, процесу роботи.
Пізнаючи свою дружину ближче, із часом ОСОБА_7 все більше і більше вбачав в її поведінці наявність користі та отримання від нього та його сім`ї вигоди у вигляді грошових коштів, подарунків, тощо. На це звертали увагу ще раніше батько, близькі друзі родини, колеги з роботи.
ОСОБА_3 , скориставшись даною ситуацією, а саме, поганим станом матері, увійшовши дуже близько в довіру до ОСОБА_9 , та в той же час оговорюючи ОСОБА_7 з негативного боку, маніпулюючи спільною дитиною, добилась того, що стосунки ОСОБА_7 з мамою погіршились та деякий час Вони з нею не спілкувалися. ОСОБА_3 завела близькі стосунки із чоловіком ОСОБА_13 , довела сімейні стосунки майже до розлучення. Всі спроби ОСОБА_7 зберегти сім`ю були марними. Внаслідок чого, він був змушений залишити свою квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , заради дитини. І на теперішній час ОСОБА_14 має з ОСОБА_13 близькі стосунки.
Далі ОСОБА_3 , користуючись поганим станом матері, тривалий час, з травня 2016р., продовжила ще більше входити до неї в довіру, наполегливо кожного дня приходити до квартири, розташованій у АДРЕСА_3 , яку придбав у 1998р. батько ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та документально оформив на мати ОСОБА_9 . Дар`я приносить їй горілку, їжу, велику кількість сильнодіючих медичних препаратів у вигляді антидеприсантів, заспокійливих препаратів, від тиску, тощо, які остання вживає у великій кількості. Таким чином ОСОБА_15 довела мати до безпорадного стану, психічної хвороби та алкогольної залежності. Мати неадекватно себе поводить, неадекватно реагує на дійсність. На протязі останніх трьох місяців вона навіть не виходить із вказаної квартири, в квартирі безлад та багато сміття. ОСОБА_15 , діючи спільно із невстановленими особами, навмисно довела ОСОБА_9 до безпорадного стану, скориставшись цим в корисливих цілях, та шахрайським шляхом намагаються заволодіти квартирою по АДРЕСА_3 . Про цей факт ОСОБА_7 повідомила мати ОСОБА_9 під час телефонної бесіди, а саме, що ОСОБА_14 на теперішній час займається продажом даної квартири.
Також ОСОБА_15 незаконно, скориставшись безпорадним станом матері, 16.08.2016р. шахрайським шляхом, заволоділа фактично належною ОСОБА_7 квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом оформлення договору дарування на себе, тобто ОСОБА_9 подарувала їй вказану квартиру, а навіть не його сину ОСОБА_16 , як в подальшому хотів батько ОСОБА_17 та ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_18 не порадилась ні з ким, нікому нічого не казала.
Як зазначалось вище, ці обставини були зазначені у клопотанні прокуратури від 21.08.2018р.
Розглядаючи по суті клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту суд защначає.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008р., де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994р., Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 .09.1982р. у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Відповідно до ч.3 ст.22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.
Суд бере до уваги те, що арештована квартира АДРЕСА_1 , наразі належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується договором дарування від 19.08.2016р. та не заперечується сторонами захисту та обвинувачення.
На даному етапі досудового розслідування не проведена експертиза, якою б було встановлено фізичний стан ОСОБА_9 .
Отже, наразі не встановлено як ознак її безпорадного стану, так і введення її в оману. Окрім того, останньою не заявлено цивільний позов. Як встановлено у ході розгляду клопотання, у кримінальному провадженні сама ОСОБА_9 не є потеплілою від злочину. Суду не надано доказів того, що майно арештоване з метою його збереження, запобігання його втратити, відчуження.
Також, варто зазначити, що арешт на вказане майно скасовувався двічі, а саме ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (під головуванням слідчого судді ОСОБА_19 ) від 20.02.2017р. по справі № 201/17407/16-к та ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (під головуванням слідчого судді ОСОБА_20 ) від 21.06.2018р. по справі № 201/6740/18 (ці ухвали долучені до матеріалів справи).

Вирішуючи у судовому засіданні вимоги заявниці, а також приймаючи до уваги відсутність на даний час законодавчо визначених підстав для подальшого арешту майна, оскільки як встановлено у ході розгляду клопотання досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває з 20.10.2016р., тобто майже 2,5 роки, за час проведення якого та з моменту застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відсутні відомості щодо повідомлення будь-якій особі про підозру.

У зв`язку із чим, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для подальшого арешту зазначеного майна, а отже, клопотання підлягає задоволенню.
До того ж, суд вважає за необхідне послатися на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З огляду на це, суд робить висновок, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право ОСОБА_3 на вільне використання своєю власністю, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Враховуючи викладене та керуючись ч. 4 ст. 107, ст. ст. 170-174 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2018р. у кримінальному провадженні №0004427 від 20.10.2016р. - задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (під головуванням слідчого судді ОСОБА_6 ) від 21.08.2018р. по справі № 201/9012/18 (провадження № 1кс/201/5472/2018), у вигляді заборони розпорядження, використання, відчуження, проведення державної реєстрації, переоформлення об`єктів нерухомого майна, заборони вчинення реєстраційних дій, заборони вчинення нотаріальних дій відносно нерухомого майна, яке розташоване АДРЕСА_2 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 101 скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1