КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2018 року на розгляд Київського апеляційного суду надійшла заява адвоката ОСОБА_4 , подана в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту на майно ОСОБА_6 , а саме: квартири АДРЕСА_1 , який накладено на підставі листа Генеральної прокуратури України № 06/2-7138-01 від 15 липня 2003 року в рамках кримінальної справи № 62-2222.
Вказані вимоги обґрунтовано тим, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2013 року скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України.
Водночас, виконати вказану ухвалу суду неможливо, у зв`язку із тим, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підставою для реєстрації арешту вказаної квартири був лист Генеральної прокуратури України № 06/2-7138-01 від 15 липня 2003року.

Зазначає, що компетентний орган не може здійснити державну реєстрацію зняття обтяження з квартири АДРЕСА_1 , оскільки судового рішення, яким скасовано арешт, накладений саме на підставі листа Генеральної прокуратури України № 06/2-7138-01 від 15 липня 2003 року - не існує, що позбавляє ОСОБА_5 можливості відновлення свого права на розпорядження майном.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про підтримання поданої заяви, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення заяви, дослідивши відповідні матеріали кримінальної справи та долучені до неї документи, перевіривши матеріали кримінальної справи, суд уважає заяву такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 174 КПК України суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Вироком колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2012 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69; п.п. «г», «е», «ж», «з», «і», ст. 93; ч. 4 ст. 19, ч. 2 ст. 123; ч. 2 ст. 140; ч. 4 ст. 19, ч. 2 ст. 142; ч. 2 ст. 142; ч. 4 ст. 19, ч. З ст. 166; ч. З ст. 166 КК України 1960 р., а також ч. З ст. 185, ч. 4 ст. 189, ст. 257, ч. 1 ст. 263, ст. 353, ч. З ст. 27, ч. 2 ст. 29, ст. 353; ч. З ст. 27, ч. З ст. 29, ч. 2 ст. 365 КК України 2001 р.
Цим же вироком визнані винними та засуджені й інші особи.
Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2012 року кримінальна справа щодо ОСОБА_6 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 р. закрита у зв`язку із його смертю.
Згідно матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 12 липня 1996 року, який зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації 27 липня 1996 року, квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано на праві особистої власності на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 1987 року, від якого мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно Ф-3 ЖРЕО №4 у кв. АДРЕСА_1 з 1996 року зареєстровані: ОСОБА_5 (власник) і ОСОБА_7 (дочка).
За даними свідоцтв про народження та реєстрації шлюбу, матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянин ОСОБА_6 помер від закритої черепно-мозкової травми, про що відділом реєстрації смерті у м. Києві в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 12639 від 02 серпня 2003 року.
23 січня 2004 року Десятою Київської державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №84 до майна померлого ОСОБА_6 , внесена до Єдиного реєстру заповітів і спадкових справ за №3214262.
Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно заяви від 23 січня 2004 року, ОСОБА_8 , проживаюча по АДРЕСА_2 , відмовляється від долі спадщини, яка належить їй після смерті сина ОСОБА_6 , на користь його доньки ОСОБА_7 .
26 липня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до Апеляційного суду міста Києва з клопотанням про скасування заходів забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна та просила зняти арешт, накладений на майно її померлого чоловіка ОСОБА_6 , 1959 р. народження, зважаючи на закриття щодо нього кримінальної справи у зв`язку зі смертю.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2013 року скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України.
15 листопада 2013 року ОСОБА_5 звернулася до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації обтяження припинення арешту на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
18 грудня 2014 року державним реєстратором прийнято рішення № 18117600 про відмову у державній реєстрації обтяження припинення арешту нерухомого майна на квартиру, що розташована: АДРЕСА_3 у зв`язку із не усуненням обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, а саме відсутність належним чином завіреної копії листа №06/2-7138-01 Генеральної прокуратури України від 15 липня 2003 року.
У зв`язку із відмовою у проведенні державної реєстрації обтяження припинення арешту нерухомого майна, ОСОБА_5 звернулася із адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 березня 2015 року у адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено, скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 18 грудня 2014 року № 18117600 про відмову у державній реєстрації обтяження арешт нерухомого майна на квартиру, що розташована: АДРЕСА_3 та зобов`язано Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_5 прийнятої 15 листопада 2013 року за реєстраційним номером 3992473.З наведеного вбачається, що окружним адміністративним судом м. Києва розглядалося виключно питання правомірності дій державного реєстратора щодо витребування у ОСОБА_5 листа № 06/2-7138-01 Генеральної прокуратури України від 15.07.2003 року.

Водночас, відповідно до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2013 року є неможливим, оскільки таке судове рішення не стосується накладеного обтяження (арешту) речових прав на нерухоме майно (листа Генеральної прокуратури України від 15 липня 2003 року № 06/2-7138-01).
07 грудня 2018 року адвокат ОСОБА_4 , подав до Київського апеляційного суду в інтересах ОСОБА_5 , заяву про скасування арешту на майно ОСОБА_6 , а саме: квартири АДРЕСА_1 , який накладено на підставі Листа Генеральної прокуратури України № 06/2-7138-01 від 15 липня 2003 року в рамках кримінальної справи № 62-2222.
У відповідності до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно до ч.1 ст.1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (захист власності), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, Суд наголошує таке. Перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном повинно бути «законним»: у п. 2 встановлено, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Крім того, принцип верховенства права одна з підвалин демократичного суспільства закріплений в усіх статтях Конвенції. Питання, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним (див.: п. 39 рішення від 9 червня 2005 р. № 68443/01 у справі «Бакланов проти Росії»; п. 33 рішення від 24 березня 2005 р. № 58254/00 у справі «Фрізен проти Росії»),
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи,визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків та дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьев проти України» від 05 квітня 2005 року заява № 38722/02 ).

Зважаючи на те, що заявником ОСОБА_5 використано усі можливі заходи для відновлення порушеного права на розпорядження майном, вважаю за необхідне скасувати арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , накладений напідставі листа Генеральної прокуратури України № 06/2-7138-01 від 15 липня 2003 року, оскільки арешт на вказану квартиру, частина якої належала на праві приватної власності ОСОБА_6 , накладено в рамках кримінальної справи №62-2222, яку ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2012 року щодо ОСОБА_6 закрито у зв`язку з його смертю. При постановленні даного рішення враховано, що скасування арешту на вказану квартиру ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2013 року не поновило порушені права заявника, оскільки підставою виникнення обтяжень послужив саме лист Генеральної прокуратури України № 06/2-7138-01 від 15 липня 2003 року. При цьому, порушення прав інших осіб чи державних інтересів не буде.

Керуючись ст.ст. 174, 537 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту на майно ОСОБА_6 , а саме: квартири АДРЕСА_1 задовольнити.

Скасувати арешт майна ОСОБА_6 , а саме: квартири АДРЕСА_1 , накладений напідставі листа Генеральної прокуратури України № 06/2-7138-01 від 15 липня 2003 року в рамках кримінальної справи №62-2222.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду ОСОБА_1