Постанова

іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 753/7606/16

провадження № 51-350км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року, постановлену за результатами апеляційного розгляду ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 11 лютого 2009 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Апеляційний суд Автономної Республіки Крим (далі АРК) вироком від 11 лютого 2009 року засудив ОСОБА_6 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8
Верховний Суд України ухвалою від 28 травня 2009 року зазначений вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишив без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без задоволення.
Апеляційний суду м. Києва ухвалою від 17 червня 2015 року залишив без задоволення заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду АРК від 11 лютого 2009 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2016 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року скасовано та призначено новий розгляд даного кримінального провадження.
Дарницький районний суд м. Києва ухвалою від 30 грудня 2016 року відмовив у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду АРК від 11 лютого 2009 року.
Апеляційний суду м. Києва ухвалою від 13 вересня 2017 року зазначену ухвалу Дарницького районного суду м. Києва залишив без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ставить вимогу про скасування оскарженої ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки вважає, що мало місце порушення його права на захист. Зокрема, зазначає, що під час апеляційного розгляду не було проведено судових дебатів і йому не було надано останнє слово, апеляційний суд не врахував змінених ним у судовому засіданні 13 вересня 2017 року вимог та вийшов за межі своїх повноважень, а також порушив вимоги ч. 3 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) та безпідставно залишив без задоволення його клопотання про дослідження доказів. Крім того, зазначає про відсутність належної якості аудіо запису судового засідання від 13 вересня 2017 року. Ухвалу апеляційного суду вважає такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник підтримали касаційну скаргу, просили скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого.

Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

З урахуванням положень ст. 438 КПК невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповнота судового розгляду не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження касаційний суд установив, що суд першої інстанції, розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду АРК від 11 лютого 2009 року в порядку, визначеному у главі 34 КПК (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення), дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені у цій заяві обставини, які ОСОБА_6 вважає нововиявленими, не є такими у в розумінні ст. 459 КПК і жодним чином не спростовують доведеність його винуватості у вчиненні злочину, за який його було засуджено. Отже, суд першої інстанції постановив мотивовану ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами зазначеного вироку апеляційного суду.

Апеляційний суд переглянув вищевказану ухвалу місцевого суду за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 іпостановив мотивовану ухвалу, якою залишив цю скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. При цьому всі доводи апеляційної скарги засудженого були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та обґрунтовано спростовані.
З висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК.

У ч. 1 ст. 412 КПК визначено, які порушення кримінального процесуального закону є істотними, а в ч. 2 цієї ж статті - обставини, за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.
Згідно з ч. 5 ст. 405 КПК перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції обвинуваченому, який брав участь в апеляційному розгляді, надається останнє слово.
У даному кримінальному провадженні під час апеляційного розгляду вирішувалось питання щодо законності та обґрунтованості ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду АРК від 11 лютого 2009 року. Вирок суду першої інстанції не переглядався.
За таких обставин доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про порушення його права на захист у зв`язку із ненаданням йому останнього слова не ґрунтуються на законі.
Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
З матеріалів кримінального провадження видно, що під час апеляційного розгляду 13 вересня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 404 КПК було відмовлено, оскільки перелічені ним докази досліджувались судом першої інстанції.
Разом із цим з матеріалів кримінального провадження видно, що зазначені у клопотанні свідки судом першої інстанції не допитувались, оскільки вони проживають на тимчасово окупованій території АРК і забезпечення їх явки для допиту в режимі відеоконференції з Цюрупинським районним судом Херсонської області неодноразово покладалось на захисника ОСОБА_11 , однак таку явку забезпечено не було.
Під час попереднього розгляду заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду АРК від 11 лютого 2009 року (за результатами якої Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 17 червня 2015 року залишив цю заяву без задоволення) захисник ОСОБА_11 забезпечував їх явку і їх допит проводився у режимі відеоконференції з Апеляційним судом м. Херсона.
Керуючись положеннями ч. 1 ст. 23 КПК апеляційний суд під час перегляду ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2016 року обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про дослідження запису цієї відеоконференції замість безпосереднього допиту свідків у судовому засіданні.
Враховуючи викладене, порушень апеляційним судом вимог ч. 3 ст. 404 КПК, про які зазначено в касаційній скарзі ОСОБА_6 , судом касаційної інстанції не встановлено.
Відповідно до ч. 3 ст. 403 КПК допочатку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її.
Після початку апеляційного розгляду, а саме у судовому засіданні, яке відбувалось 13 вересня 2017 року, ОСОБА_6 змінив свої вимоги до суду апеляційної інстанції, зокрема, зазначив, що не хоче повертати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, а просить апеляційний суд ухвалити новий вирок.
За таких обставин, зазначивши в оскарженій ухвалі первинну вимогу ОСОБА_6 щодо необхідності скасування ухвали місцевого суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, апеляційний суд, діяв у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Такі дії апеляційного суду жодним чином не свідчать про перевищення ним своїх повноважень, на чому наголошує ОСОБА_6 у поданій ним касаційній скарзі.
З матеріалів справи видно, що судом апеляційної інстанції було дотримано вимог ст. 405 КПК. Не проведення судових дебатів у даному кримінальному провадженні не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК.
Матеріали провадження містять технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді апеляційної інстанції. Зокрема, містять належної якості аудіо запис судового засідання, яке відбувалось в апеляційному суді 13 вересня 2017 року, що заперечує ОСОБА_6 в поданій ним касаційній скарзі.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 перевірялись судом апеляційної інстанції та обґрунтовано спростовані.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке було би підставою для зміни чи скасування оскарженої ухвали апеляційного суду, у справі не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_6 .
Керуючись статтями 433, 434, 436, 437, 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року, постановлену за результатами апеляційного розгляду ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 11 лютого 2009 року, залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3