Справа №295/6108/18
УХВАЛА
10.12.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в колегіальному складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000082 від 04.01.2018 р. стосовно ОСОБА_5 по обвинуваченню за ст. 187 ч. 4, ст. 15 ч. 2, 152 ч. 1 КК України

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії строку запобіжного заходу обвинуваченому на 60 днів, оскільки розгляд справи продовжується, а термін дії попередньої ухвали закінчується, підстав для зміни запобіжного заходу немає, продовжують існувати ризики.

Потерпіла та її представник підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений та його захисник заперечували щодо задоволення клопотання, адвокатом заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, який є більш м`яким. Адвокатом зазначено, що зібрані докази не підтверджують винуватість ОСОБА_9 , окрім того судом не враховано відсутність доказів щодо наявності ризиків.

Судове засідання по розгляду кримінального провадження призначено на 19.12.2018 року для виклику свідків, термін дії попередньої ухвали закінчується 11.12.2018 року, підстав для зміни обраного раніше обвинуваченому запобіжного заходу на даний час немає з огляду на наступне.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п.79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Особлива тяжкість злочину, що інкримінується обвинуваченому, у сукупності із даними про особу, з огляду на вірогідність переховуватися від суду, дає підстави вважати, що зміна відносно обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який є неможливою та не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час судового розгляду, а тому вважає доцільним продовжити дію запобіжного заходу тримання під вартою на 60 діб.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії обраного ОСОБА_11 запобіжного заходу тримання під вартою на строк 60 днів по 08 лютого 2019 року (включно).

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3