У Х В А Л А

Справа № 184/382/17

Номер провадження 1-кп/184/7/18

20 грудня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Покров матеріали об`єднаного кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001132 від 24.03.2016 року та за №0000253 від 05.12.2016 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щясливе Бориспільського району Київської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, дітей не має, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 22.04.2011 року Орджонікідзевським міським судом за ч.2 ст.186, ч.2 ст.199, ч.1 ст.70, ст.75 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном 3 роки;
- 05.12.2012 року Орджонікідзевським міським судом за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком суду від 22.04.2011 року і до відбуття 6 років позбавлення волі. Звільнений 26.02.2016 року з Вільнянської ВК умовно-достроково. Не відбутий термін 1 рік 9 місяців 19 днів,
- обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Орджонікідзевського міського суду перебуває вищевказане об`єднане кримінальне провадження.
У судовому засіданні встановлено, що строк дії тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , встановлений ухвалою суду закінчується 30.12.2018 року, з огляду на що судом, в порядку ст.331 КПК України, постановлено на обговорення сторін питання щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу.
Прокурор в судовому засіданні наполягав на продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що знаходячись на волі, ОСОБА_3 може переховуватись від суду, оскільки немає жодних соціальних чинників, які б стримували його у м.Покров; незаконно впливати на потерпілого, свідків, з метою зміни ними своїх показань на користь обвинуваченого; продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується та був судимим за вчинення корисливих злочинів, ніде не працює та законних джерел засобів до існування не має, а тому може продовжити свою злочинну діяльність з метою отримання грошових коштів. За час перебування ОСОБА_3 під вартою заявлені вище ризики не зменшилися та продовжують існувати.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу - тримання під вартою та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки у обвинуваченого наявне місце проживання, а також зазначили, що жодний із заявлених прокурором ризиків не існує, оскільки прокурором до суду не надано доказів, які б підтверджували такі ризики.
Суд, заслухавши думку учасників судового процесу та вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, які наведені у даній статті.

У той же час, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського міського суду від 07.02.2017 року було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 місяці. Проте, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського міського суду від 21.02.2017 року, у зв`язку із порушенням умов перебування на домашньому арешті, даний запобіжний захід ОСОБА_3 було змінено на тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.
Також судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нових тяжких умисних корисливих злочинів, які пов`язані із застосуванням насильства, за обставин, викладених в обвинувальних актах.
При вирішенні питання щодо доцільності продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою, суд враховує те, що згідно ухвали слідчого судді Орджонікідзевського міського суду від 21.02.2017р., обвинуваченому змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, оскільки обвинуваченим були порушенні умови застосування до нього запобіжного заходу та здійснювався тиск на потерпілого ОСОБА_6 . Наведене свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України. При цьому слід зазначити, що обставини щодо чинення тиску на потерпілого були предметом дослідження слідчим суддею при зміні запобіжного заходу та посилання прокурора за наслідками такого дослідження були визнані судом обґрунтованими та встановлено наявність такого ризику. Крім того суд враховує, що оскільки обвинувачений наполягає на допиті потерпілого ОСОБА_6 безпосередньо у судовому засіданні, зазначаючи при цьому, що свідчення останнього є надуманими, вказаний ризик на даний час продовжує обґрунтовано існувати.
Також, суд вважає доведеним наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_3 не працює, легальних засобів до існування не має, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, маючи не зняту та непогашену судимість обвинувачується у вчиненні нових корисливих тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.186 та ч.1 ст.187 КК України. А тому існують достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою отримання засобів до існування може вчиняти кримінальні правопорушення.
Також суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи та від чотирьох до шести років. Крім того, у процесі судового розгляду обвинувачений вказує на свою невинуватість, а тому може, з метою уникнення відповідальності та можливого покарання переховуватись від суду, отже ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час продовжує обґрунтовано існувати.
Водночас застосування до обвинуваченого більш м`яких, аніж тримання під вартою запобіжних заходів, не зможе запобігти вказаним ризикам. Окрім того, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до обвинуваченого уже застосовувався, однак останній його умови порушив, внаслідок чого такий було змінено на тримання під вартою. Із наведеного вбачається, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту не в змозі запобігти ризикам, які на даний час існують. У той же час інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Отже, прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ст.177 КПК України, а також неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, оскільки такі вже до обвинуваченого були застосовані, однак були останнім порушені.
У той же час, посилання сторони захисту на не подання жодних доказів, які б підтверджували існування вказаних ризиків, судом оцінюється критично, оскільки такі посилання спростовуються матеріалами справи, зокрема, наявні докази впливу на потерпілого, із обвинувального акту та при встановленні особи обвинуваченого підтверджено наявність у нього судимостей за корисливі злочини. При цьому слід зазначити, що конструкція статті 177 КПК України вимагає від суду встановлення наявність ризиків, передбачених ч.1 даної статті, тобто ймовірності виникнення вказаних обставин, а не їх наявності, оскільки тоді буде мати місце факт, а не ризик.
За таких обставин, строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно продовжити ще на 60 днів, до 17 лютого 2019 року включно.
Суд, керуючись ч.4 ст. 183 КПК України, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 183, 197, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів з 20 грудня 2018 року до 17 лютого 2019 року включно.
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 та його захисника про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Виконання даної ухвали покласти на ІТТ Нікопольського ВП ГУНП у Дніпропетровській області та Державну установу «Дніпровська установа виконання покарань №4».
Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1