Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

11 грудня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001927 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19.06.2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в один рік, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, з призначенням покарання п`ять років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в три роки та покладенням обов`язків не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання і періодично з`являтися для реєстрації.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 263,88 грн процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 18 березня 2017 року близько 03.16 год. ночі, знаходячись поблизу вхідних дверей Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, що по вул. Пушкіна 4 в м. Рівне, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, шляхом ривка, відкрито викрав у ОСОБА_8 сумку, в якій знаходились паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, мобільний телефон марки Айфон 4 вартістю 1500 грн, в якому містилася сім-карта мобільного оператора Київстар вартістю 10 грн, чехол вартістю 100 грн, а з лівої руки потерпілої - телефон марки Нокіа 1280 вартістю 145,47 грн, в якому містилася сім-карта мобільного оператора Київстар вартістю 10 грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1765,47 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, який підтримував державне обвинувачення в суді першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин даного кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_5 у скоєному та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, доводить, що судом при призначенні ОСОБА_5 покарання неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки на момент розгляду кримінального провадження не враховано вироку Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19.06.2018 року стосовно ОСОБА_5 , що набрав законної сили, який повинен виконуватися самостійно.

Просить вирок в частині призначення покарання змінити, врахувавши вирок Здолбунівського районного суду від 19.06.2018 року про засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в один рік, який виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які не заперечують проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні за вказаних у вироку обставин кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, які не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, і яким дана правильна юридична оцінка.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та розяснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, ряд обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, і призначив ОСОБА_5 покарання, максимально наближене до мінімальної межі, передбаченої санкції ч. 2 ст. 186 КК України, яке, на думку колегії суддів, є необхідним для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

Однак, при цьому не було враховано попередній вирок Здолбунівського районного суду від 19.06.2018 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в один рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, який на момент постановлення оскаржуваного вироку набрав законної сили, що знайшло своє підтвердження з боку обвинуваченого ОСОБА_5 .

У висновку щодо застосування норми ч. 4 ст. 70 КК України у подібних правовідносинах, що міститься у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.03.2018 року ( справа № 754/2749/17), яким було розширено положення абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, зазначено: коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, ОСОБА_5 скоїв злочин за ч. 2 ст. 186 КК України 18 березня 2017 року, тобто, до постановлення вироку Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19.06.2018 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги прокурора слушними і вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що з врахуванням положень п. 4 ст. 409 КПК України, згідно яких неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, до яких, віднесено і незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, задовольнити.
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2018 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в три роки та покладенням обов`язків не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання і періодично з`являтися для реєстрації.

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19.06.2018 року щодо ОСОБА_5 виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3