Справа № 450/3432/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/611/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.11.2018р. щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, у кримінальному провадженні № 0000558 від 12.10.2018р.,

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_11 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_12 ,

законного представника ОСОБА_8 ОСОБА_13 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_14 ,

законних представників ОСОБА_9 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.11.2018р. обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000558 від 12.10.2018р. про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, повернуто заступнику начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури Львівської області ОСОБА_6 у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам КПК України.

Не погоджуючись із даною ухвалою, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується із мотивами прийнятого судом першої інстанції рішення та зазначає, що у матеріалах кримінального провадження міститься постанова про виділення матеріалів досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (п.548 Розділу II реєстру матеріалів досудового розслідування), про що прокурор наголошував під час підготовчого судового засідання, проте постанова у підготовчому судовому засіданні по суті не досліджувалась та немогли бути досліджена на цій стадії, оскільки згідно вимог ч. 4 ст. 291 КПК України передбачено виключний перелік документів, які можуть бути надані суду до початку судового розгляду.
Вважає помилковим покликання суду першої інстанції на необхідність визнання обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених, вчинення ними злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, групою осіб за попередньою змовою, оскільки, відповідно до ч.4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Про це також зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Так, ч.2 ст.296 КК України передбачає відповідальність за хуліганство вчинене групою осіб, ч.4 ст.296 КК України передбачає відповідальність за дії, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, тобто вчинення злочину групою осіб є кваліфікуючою ознакою вказаного кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави вказувати цю ознаку як обтяжуючу.
Окрім цього, звертає увагу, що суд першої інстанції вдався до оцінки та аналізу фактичних обставин справи, зокрема, щодо наявності у діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, кваліфікуючих ознак правопорушення, встановлення часу коли саме було розпочато і закінчено фактичне вчинення грубого порушення громадського порядку (день, час) та скільки часу (проміжок часу) тривало таке порушення, що є неприпустимим під час проведення підготовчого судового засідання,оскільки встановлення таких відомостей, зокрема, в аспекті їх повноти, доведеності та достовірності, має оцінюватися судом при вирішенні справи по суті у ході судового слідства, а не під час попередньої оцінки обвинувального акту на відповідність вимогам ст. 291 КПК України.
Разом з цим, зазначає, що в обвинувальному акті зазначено час та місце вчинення злочину (23.06.2018р. приблизно о 23:00 год. зазначені особи направились у лісосмугу біля перехрестя вулиць Трускавецької та Тролейбусної на межі Львова і с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, де й відбулись хуліганські дії) у тому обсязі, в якому стали відомі органу досудового розслідування під час досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Щодо покликання суду першої інстанції на замовчення органом досудового розслідування того факту, що у результаті протиправних дій даної групи осіб помер ОСОБА_18 і в обвинувальному акті не зазначено про прийняття органом досудового розслідування будь-яких процесуальних рішень по даному факту, прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що у ході проведення досудового розслідування не встановлено доказів, які б вказували на причетність обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до заподіяння смерті ОСОБА_18 , у зв`язку з чим дана обставина не вплинула на кваліфікацію дій вказаних осіб та підстави для її зазначення в обвинувальному акті відсутні.
Наголошує, що за своїм змістом обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_19 та ОСОБА_10 у повному обсязі відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задоволити, думку інших учасників судового провадження, які підтримали подану прокурором апеляційну скаргу,вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У підготовчому судовому засіданні у даному кримінальному провадженні представник потерпілих - адвокат ОСОБА_20 подав до суду першої інстанції клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невідповідністю його вимогам ст.291 КПК України.

Згідно п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Вимоги до обвинувального акта встановлені ст. 291 КПК України.

За змістом п.13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте у порядку, встановленому КПК України.

У відповідності до п.п. 5, 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення, дату та місце його складення та затвердження. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, згідно із вимогами ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно п.1 ч. 3 ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчинення якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Дана обставина передбачена і п. а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
За практикою Європейського суду з прав людини формулювання обвинувачення повинно бути чітким та не двозначним, оскільки відомості, надані обвинуваченому та викладені в формулюванні обвинувачення повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення є необхідним для підготовки адекватного захисту (рішення ЄСПЛ у справі «Маттоціа проти Італії" від 25.07.2000 року; рішення ЄСПЛ у справі "Абрамян проти Росії" від 09.10.2008 року).
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003р. № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта у даному кримінальному провадженні вимогам КПК України.

28.09.2018р. неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, після чого 19.10.2018р. у даному кримінальному провадженні слідчим був складений обвинувальний акт, який затверджено прокурором.
Згідно обвинувального акту від 19.10.2018р., органом досудового розслідування неповнолітнім ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомлено про підозру про те, що вони, спільно з ОСОБА_21 та неповнолітніми ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , а також іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, діючи за попередньо розробленим планом та розподіливши між собою ролі, вчинили грубе порушення громадського порядку( хуліганство).
Разом з тим, у даному обвинувальному акті відсутні покликання на будь-які процесуальні рішення щодо ОСОБА_21 та неповнолітніх ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , а також інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, що, на переконання колегії суддів, вірно враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали.
Окрім цього, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено та враховано те, що органом досудового розслідування не розмежовані та не конкретизовані дії кожного з обвинувачених, а саме не сформульовано конкретне обвинувачення щодо дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , зокрема, не зазначено, від чиїх саме ударів ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , отримали тілесні ушкодження у вигляді ран, саден (легкі тілесні ушкодження), а малолітній ОСОБА_27 - тілесні ушкодження у вигляді двох ран на правому стегні, рани на лівій боковій поверхні тулуба (легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я), з огляду на те, що встановлення даних обставин має важливе значення, оскільки згідно п.6 ч.1 ст.67 КК України, вчинення злочину щодо малолітнього являється обставиною, яка обтяжує покарання, що не зазначено в обвинувальному акті.
Окрім цього, обвинувачуючи неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у спричиненні ними у групі з іншими особами легких тілесних ушкоджень ОСОБА_18 , органом досудового розслідування замовчується той факт, що в результаті протиправних дій даної групи осіб , ОСОБА_18 помер, що слідує з Реєстру матеріалів досудового розслідування ( Розділ І п.45). Разом з тим, в обвинувальному акті не зазначено про прийняття органом досудового розслідування будь-яких процесуальних рішень по даному факту смерті особи.
Окрім цього, органом досудового розслідування неповнолітнім ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 інкримінується, що вони 23.06.2018р. приблизно о 23:00 год. направились у лісосмугу біля перехрестя вулиць Трускавецької та Тролейбусної на межі м. Львова і с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, увійшли на місце розташування табору ромів за вказаною адресою, де вчинили хуліганство.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив та взяв до уваги, що в обвинувальному акті не зазначено коли саме було розпочато і закінчено фактичне вчинення грубого порушення громадського порядку (день, час), та скільки часу (проміжок часу) тривало таке порушення, а також не розмежовано у часі дії обвинувачених, що свідчить про неконкретність та невизначеність слідства щодо обставин вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України.

За таких обставин колегія суддів визнає, що апеляційні доводи прокурора про відповідність обвинувального акта вимогам КПК України є необґрунтованими, та вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що наведені в оскаржуваній ухвалі порушення є істотними, такими, що перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі отриманого обвинувального акту та здійсненню належної процедурисудового розгляду, дотримання загальних засад судочинства, передбачених ст.7 КПК України, і такі порушення неможливо усунути під час підготовчого судового засідання.
За таких обставин, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам закону та необхідність повернення його прокурору.
Апеляційні доводи прокурора не містять правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яку колегія суддів визнає законною та обґрунтованою, та не вбачає підстав для її скасування і задоволення поданої апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.11.2018р. про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000558 від 12.10.2018р. про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4