В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2018 р.

Справа153/1681/17

Провадження1-кп/153/144/17-к

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Ямпільського районного суду Вінницької області справу №153/1681/17, по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудового розслідувань за № 0000308 від 19 жовтня 2017 року, по обвинуваченню

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у листопаді місяці 21 числа в селі Соболівка, Теплицького району, Вінницької області, проживаючого на АДРЕСА_1 , з середньо спеціальною освітою, громадянина України, одруженого, пенсіонера, не судимого,

у скоєні злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Могилів Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

цивільного відповідача ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

представника цивільного позивача ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
18 жовтня 2017 року, в обідню пору на земельній ділянці яка знаходиться на межі домоволодінь за адресою: по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 під час сварки, яка виникла на побутовому рівні, з приводу обслуговування земельної ділянки, у ОСОБА_3 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Реалізовуючи свій умисел обвинувачений ОСОБА_3 наніс удар рукою зажатою в кулак в ділянку щоки обличчя потерпілої ОСОБА_7 . В результаті своєю дією ОСОБА_3 відповідно до висновку експерта № 96 від 08 листопада 2017 року, спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в ділянці лівої щоки, біля зовнішнього кутка лівого ока, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 125 КК України легкі тілесні ушкодження за кваліфікуючою ознакою, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в скоєному злочині не визнав. В судовому засіданні пояснив, що його дружина ОСОБА_8 повідомила йому, що тракторист, який орав земельну ділянку потерпілої ОСОБА_7 їздить по їхній земельній ділянці. Тому він пішов до тракториста попросити, щоб він припинив заїжджати на його земельну ділянку. Оскільки його земельна ділянка була вже оброблена і він багато сил та часу витратив на її обробіток. На вимогу припинити заїжджати на його земельну ділянку, тракторист повідомив, що ОСОБА_7 сказала як орати цю земельну ділянку. Тому він з метою припинення дій тракториста зайшов у кабіну трактора. І викрутив кермо трактора в право, чим змусив зупинити трактор. В цей момент до трактора підбігла агресивно налаштована потерпіла ОСОБА_7 . В момент коли він спускався з кабіни трактора на землю, ОСОБА_7 вчепившись руками в його куртку, почала смикати за неї. Бажаючи звільнитись від її агресивних дій, він розвернувся обличчям до неї. Але потерпіла продовжувала поводитись агресивно. Тримаючи однією рукою його куртку, другою руко намагалась роздряпати його обличчя. Тому він захищаючись рукою штовхнув її в плече. А оскільки земля була зорана, то потерпіла ОСОБА_7 втратила рівновагу і впала. При цьому в руці тримала телефон. Вважає що тілесних ушкоджень він не заподіював потерпілій ОСОБА_7 , а тому обвинувачення є сфабрикованим. А покази потерпілої Камінської та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 неправдивими. Умисно направленими на те щоб його оговорити, для того щоб його притягнули до кримінальної відповідальності.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання про визнання наступних доказів недопустимими: протокол допиту ОСОБА_3 в якості свідка від 02 грудня 2017 року та в якості підозрюваного від 15 грудня 2017 року. З огляду на те, що слідчий ОСОБА_12 як реєстратор і як особа що проводила досудове розслідування не міг не знати, що кримінальне провадження було відкрито за заявою ОСОБА_13 в якій вона вказала, що саме ОСОБА_3 спричинив їй тілесні ушкодження, що й знайшло своє відображення і витягу з ЄРДР від 19 жовтня 2017 року. Через 13 днів, а саме 15 грудня 2017 року слідчий ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_3 про підозру, роз`яснив йому право на захист та допитав ОСОБА_3 в якості підозрюваного шляхом копіювання слово в слово його показань в якості свідка від 02 грудня 2017 року, які були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Таким чином протоколи допитів ОСОБА_3 мають бути відповідно до ст.86 КПК України визнанні судом недопустимими доказами.

В матеріалах провадження як доказ вини ОСОБА_3 містяться також матеріали відеофіксації слідчих експериментів, проведених за участю потерпілої ОСОБА_13 від 17 листопада 2017 року та за участю свідка обвинувачення ОСОБА_10 від 21 листопада 2017 року, а також протоколи проведення слідчих дій.

А саме під час проведення слідчих експериментів не встановлено на якій відстані знаходилась свідок ОСОБА_10 від місця події, та чи могла вона бачити зі свого подвір`я, яке знаходилось по правий бік трактора за наявності існуючої на той час перешкоди (трактора), що відбувалось з його лівого боку. Також не встановлено, на якій відстані від місця події знаходився свідок ОСОБА_9 чоловік потерпілої, який начебто спостерігав за тим, що відбувається в його полі зору, оскільки у нього була перешкода - трактор.

Під час досудового розслідування та в ході слідчих експериментів, слідчий ОСОБА_12 не встановив на якій саме земельні ділянці знаходився 18 жовтня 2017 року о 14 год. 30 хв. трактор під керуванням свідка ОСОБА_11 та на якій можливо відбулась сама подія.

В матеріалах провадження відсутня письмова згода ОСОБА_3 , так і ОСОБА_7 на проведення слідчих дій 17 листопада 2017 року та 21 листопада 2017 року на земельній ділянці, яка перебуває у їхній приватній власності, що є порушенням вимог ч.5 ст. 240 КПК України. Таким чином слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_7 , протокол про його проведення від 17 листопада 2017 року, слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_10 , протокол його проведення від 21 листопада 2017 року були проведенні з порушенням вимог ст. 240 КПК України, а тому мають бути визнані недопустимими доказами.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про судову експертизу» судово-експерну діяльність в кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, до яких належить, зокрема науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи МОЗ України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється, зокрема судово-експертна діяльність з проведення судово-медичних експертиз. Експертами Вінницького обласного бюро СМЕ був наданий висновок № 67 від 06 червня-14 серпня 2018 року про визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_7 . Однак, Вінницьке обласне бюро СМЕ не є державною спеціалізованою експертною установою, оскільки належить до обласної комунальної власності, а тому висновок його експертів № 67 має бути визнаний недопустимим доказом. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати ОСОБА_3 невинуватим у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що осінню у неї орали земельну ділянку. Дружина обвинуваченого ОСОБА_8 перешкоджала роботі тракториста, кидаючи в трактор грудки глини. Тому вона зробила зауваження їй. В цей час до трактора підійшов обвинувачений ОСОБА_3 і проник в кабіну трактора. Тому вона підійшла до трактора і попросила обвинуваченого ОСОБА_3 не перешкоджати роботі трактора. Обвинувачений ОСОБА_3 спустився з кабіни трактора, підійшов до неї і правою рукою наніс їй удар в грудну клітку, а лівою в щоку обличчя. Від удару вона впала. В результаті нанесиних їй побоїв вона отримала струс головного мозку. Який потягнув за собою головні болі, головокружіння, рвоту. Тому вона вимушена була звернутись до лікарів за медичною допомогою. У зв`язку з чим вона находилась на стаціонарному лікуванні у медичному закладі. Після побиття її обвинуваченим ОСОБА_3 у неї з`явилось почуття страху, тривоги, почуття стиду перед знайомими, її спосіб життя змінився, вона вимушена була покинути рідне село і переїхати в інший населений пункт. Тому просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 50000 гривень моральної шкоди заподіяної їй його протиправними діями.

Представник потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_7 підтримав в повному обсязі та просив стягнути із ОСОБА_3 на користь потерпілої 50000 гривень моральної шкоди заподіяної їй протиправними діями обвинуваченого. Окрім цього, заявив вимогу щодо стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 процесуальних витрати у зв`язку із приїздом на судові засіданні у сумі 1078 гривень 80 копійок.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає на АДРЕСА_1 , по сусідстві з обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_7 . В обідню пору в жовтні 2017 року вона перебувала на своєму подвір`ї. В цей час трактор орав земельну ділянку потерпілої ОСОБА_7 . Почувши крик, вона вийшла на город і побачила, що дружина обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_7 сперечаються. І дружина обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_8 кидає грудки глини в трактор. Коли потерпіла ОСОБА_7 підійшла до трактора, то з кабіни трактора вийшок обвинувачений ОСОБА_3 . Став обличчям до потерпілої ОСОБА_7 і наніс рукою удар в грудну клітку потерпілої ОСОБА_7 , а другою рукою їх в обличчя. Від цього удару потерпіла ОСОБА_7 впала на землю. Піднявшись із землі, потерпіла заплакала і пішла до себе на подвір`я.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він працює трактористом в СТОВ «Довіра» В обідню пору жовтня місяця він орав земельну ділянку у потерпілої ОСОБА_7 . В кабіну його трактора проник обвинувачений ОСОБА_3 і почав викручувати кермо трактора і вимагати зупинити його. Він почав наполягати, щоб обвинувачений ОСОБА_3 покинув кабіну трактора. В цей час до трактора підійшла потерпіла ОСОБА_7 . Обвинувачений ОСОБА_14 вийшов з кабіни трактора спустився на землю. Став на проти потерпілої ОСОБА_7 , зробив в її сторону якісь рухи руками. Ці рухи обвинуваченого ОСОБА_3 він розцінив як удари. Від цих рухів потерпіла ОСОБА_7 впала на землю. Після того як потерпіла ОСОБА_7 піднялась він поїхав.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він одружений з потерпілою ОСОБА_7 . Того дня він вийшов на свою земельну ділянку подивитись як трактор оре землю. Бачив як обвинувачений ОСОБА_3 проник в кабіну трактора. Коли його дружина потерпіла ОСОБА_7 підійшла до трактора, кабіну трактора покинув обвинувачений ОСОБА_3 і підійшов до його дружини ОСОБА_7 . Ставши на проти неї на ніс їй рукою удар в грудну клітку, а другою рукою удар в обличчя. Від цього удару його дружина ОСОБА_7 впала на землю. Піся того як вона піднялась то відразу пішла до дому. Після побиття їй було погано. Тому наступного дня вона звернулась до лікарів. Пояснив, що село вони покинули тому, що появився покупець їхнього будинку і вони поїхали жити до свого сина в Уманський район, Черкаської області. Переїхати туди жити вони планували вже давно.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною обвинуваченого ОСОБА_3 . Того дня вона бачила, як трактор який орав земельну ділянку ОСОБА_7 декілька разів заїжджав на її земельну ділянку. Тому вона про це повідомила свого чоловіка. ЇЇ чоловік обвинувачений ОСОБА_3 пішов до трактора, що з`ясувати, чому він їздить по його зорані земельній ділянці. Тракторист повідомив йому, що та йому наказала потерпіла ОСОБА_7 . Тому її чоловік піднявся в кабіну трактора і зупинив його. Коли обвинувачений ОСОБА_3 спробував покинути кабіну трактора, то до нього підбігла агресивно налаштована ОСОБА_7 . Вона руками вчепилась в куртку обвинуваченого ОСОБА_3 . Бажаючи вивільнитись від агресивних дій потерпілої ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_3 розвернувся і відштовхнув потерпілу ОСОБА_7 рукою в плече. А оскільки земля була зорана то потерпіла ОСОБА_7 тратила рівновагу і впала на землю. При цьому продовжувала розмовляти по телефону. Після падіння потерпіла ОСОБА_7 моментально підвелась і пішла. Вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_7 не міг спричинити.

Суд визнає належними та допустимими доказами фактичні дані, які не суперечать між собою, досліджені судом та містяться:
із протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 18 жовтня 2017 року встановлено, що ОСОБА_7 звернулась до Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про заподіяння їй 18 жовтня 2017 року ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.
19 жовтня 2017 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000308, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Із заяви ОСОБА_7 від 17 листопад 2017 року встановлено, що остання надала добровільний дозвіл слідчому на проникнення до території її домоволодіння з метою проведення слідчих експериментів.

Із протоколу та відеозапису проведення слідчого експерименту від 17 листопада 2017 року дослідженого судом відповідно до вимог ст.359 КПК України, встановлено, що слідчий експеримент проводився за участю потерпілої ОСОБА_7 , в ході якого остання розповіла, що про подію, яка відбувалася 18 жовтня 2017 року о 14 годині 30 хвилин на території домоволодіння по АДРЕСА_1 .А саме вказала механізм, характер та локалізацію нанесення їй обвинуваченим ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

Із заяви ОСОБА_7 встановлено, що остання надала добровільний дозвіл слідчому на проникнення до території її домоволодіння з метою проведення слідчих експериментів.

Із протоколу та відеозапису проведення слідчого експерименту від 21 листопада 2017 року дослідженого судом відповідно до вимог ст.359 КПК України, встановлено, що слідчий експеримент проводився за участю потерпілої ОСОБА_7 , за участю свідка ОСОБА_10 та двох понятих. В ході свідок ОСОБА_10 розповіла, що про обставини спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 . А саме показала, як саме ОСОБА_3 наносив удари ОСОБА_7 та локалізацію їх нанесення. Окрім цього в ході слідчого експерименту одного із понятих було залишено на місці, де під час подій знаходилась ОСОБА_10 та з якого вона спостерігала за даною подією. Встановлено, що в момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 могла бачити кількість нанесених ударів талокалізацію їх нанесення.

Із висновку експерта Вінницького обласного бюро СМЕ Ямпільського районного відділення судово-медичної експертизи № 96 від 08 листопада 2017 року встановлено, що у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в ділянці лівої щоки, біля зовнішнього кутка лівого ока, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Із висновку експертів Комунальної установи "Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи " № 67-к від 06 червня 2018 року 14 серпня 2018 року встановлено, що у ОСОБА_7 мали місце були тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в ділянці лівої щоки, біля зовнішнього кутка лівого ока, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. По давності виникнення можуть відповідати строку 18 жовтня 2017 року.

Із ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 березня 2010 року встановлено, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 існував спір щодо земельних межових знаків в селі Біла Ямпільського району Вінницької області.

Із Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ВН № 014164 встановлено, що ОСОБА_3 належить земельна ділянка на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області площею 0, 3055 гектарів, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства.

Суд визнає досліджені вказані документи належними та допустимими, оскільки вони здобуті у порядку, встановленому КПК України. У ході проведення огляду місця події дотримано вимоги ст.237 КПК України. У ході процесуальних дій (слідчих експериментів) потерпіла та свідок були повідомлені про свої права, в тому числі право відмовитися від давання показань відповідно до ст.63 Конституції України. Свідок та потерпіла діяли добровільно, без будь-якого примусу, що підтверджено протоколами та відеозаписами слідчих експериментів, які проведені відповідно до вимог ст.240 КПК України на межі домоволодінь за адресою: по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 , за добровільною потерпілої ОСОБА_7 ..
Досліджені протоколи огляду місця події та слідчих експериментів із відеозаписами свідчать про те, що під час здійснення цих процесуальних дій не порушені права та свободи людини, а також їх суттєві умови, і підстави, передбачені ч.1, 2, 3 ст.87 КПК України для визнання вказаних доказів недопустимими відсутні. Висновок експерта № 96 та висновок експертів № 67-к відповідають вимогам ст.ст.101,102 КПК України, і відсутні передбачені ст.87 КПК України підстави для визнання їх недопустимими доказами.
Вказані докази не суперечать між собою щодо фактичних обставин і повністю доводять ту обставину, що 18 жовтня 2017 року приблизно о 14 годині 30 хвилин на межі домоволодінь за адресою: по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 саме обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження,які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Приймаючи до уваги, що протоколи допиту ОСОБА_3 в якості свідка від 02 грудня 2017 року та в якості підозрюваного від 15 грудня 2017 року безпосередньо не досліджувалися в судовому засідання, тому суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому. За таких обставин суд не приймає доводи обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 щодо визнання даного доказу недопустимими. Разом з цим, суд зазначає, обвинувачений ОСОБА_3 був допитаний в судовому засіданні та його поясненням суд надав оцінку . Окрім цього, судом було встановлено, що потерпіла ОСОБА_7 надавала добровільну згоду на проведення слідчих дій 17 листопада 2017 року та 21 листопада 2017 року на земельній ділянці, яка перебуває у її приватній власності. Також було встановлено, що місцем скоєння злочину являлась межа між земельними ділянками, яка знаходиться між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 . Оскільки, слідчі експерименти не проводились на земельній ділянці, яка перебувала у приватній власності ОСОБА_3 , а тому у слідчого не було необхідності отримували згоду останнього на проведення слідчого експерименту. За таких обставин суд вважає, протокол проведення слідчого експерименту від 17 листопада 2017 року та від 21 листопада 2017 року належними та допустимими доказами.

Доводи захисника щодо не встановлення відстані на якій знаходилась свідок ОСОБА_10 від місця події, та чи могла вона бачити саму подію скоєння злочину - були спростовані протоколом та відеозаписом проведення слідчого експерименту від 21 листопада 2017 року. Зякого було встановлено, що з місця, де знаходилась ОСОБА_10 під час скоєння злочину, остання могла бачити кількість нанесених ударів та їх локалізацію.

З досліджених письмових доказів встановлено, що вони є належними та допустимими, оскільки вони відповідають вимогам ст.ст. 85 та 86 КПК України. Відсутні підстави передбачені ст.87 КПК України для визнання цих доказів недопустимим.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 на недопустимість висновку експертів № 67 з мотивів проведення експертизи не державною установою, суд відхиляє, оскільки відсутні підстави передбачені ст.87 КПК України для визнання такого доказу недопустимим. Висновок експерта Вінницького обласного бюро СМЕ Ямпільського районного відділення судово-медичної експертизи № 96 від 08 листопада 2017 року та висновок експертів Комунальної установи «Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи № 67-к від 06 червня 2018 року 14 серпня 2018 року відповідають вимогам ст.ст. 101,102 КПК України. Вищевказані висновки отримані у порядку, встановленому КПК України, вони не суперечать між собою та підтверджують ступінь тяжкості заподіяних потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, та докази у їх сукупності, дослідженні в ході судового розгляду, суд обґрунтовано приходить до висновку, про вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України умисне заподіяння легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

З показів потерпілої ОСОБА_7 свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 судом встановлено, в жовтні 2017 року на земельній ділянці яка знаходиться біля домоволодінь за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 що обвинувачений ОСОБА_3 підчас сварки умисно наніс удар рукою в обличчя потерпілій ОСОБА_7 .

Суд критично оцінив покази обвинуваченого ОСОБА_3 в тій частині, що він не наносив удар в обличчя потерпілій ОСОБА_7 , а лише відштовхнув її, оскільки його покази спростовуються показами потерпілої і свідків та іншими доказами дослідженими безпосередньо судом. Такі покази обвинуваченого ОСОБА_3 суд розцінює, як його захисну позицію в судовому процесі. Яка викликана його бажанням уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Суд критично оцінив покази свідка ОСОБА_8 в тій частині, що обвинувачений ОСОБА_3 не наносив удар в обличчя потерпілій ОСОБА_7 , а лише відштовхнув її, оскільки її покази спростовуються показами потерпілої і свідків та іншими доказами дослідженими безпосередньо судом. Такі покази свідка ОСОБА_8 суд розцінює, як її бажання сприяти уникненню її чоловіком обвинуваченим ОСОБА_3 відповідальності за скоєний злочин.

Суд не оцінює покази потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 в частині того, що обвинувачений ОСОБА_3 наніс їй ще один удар рукою в область грудної клітки. Оскільки відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

В судовому засіданні судом встановлено в діях обвинуваченого ОСОБА_3 склад злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Об`єкт злочину є здоров`я людини. Здоров`я людини як об`єкт тілесного ушкодження охороняється кримінальним законом. Тілесне ушкодження це посягання на здоров`я іншої людини. Судом встановлено, що потерпілій ОСОБА_7 відповідно до висновку експерта було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я .

Об`єктива сторона злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, є заподіяння тілесних ушкоджень шляхом дії. В даному випадку удару нанесеному потерпілій ОСОБА_7 обвинуваченим ОСОБА_3 . Який перебуває у причино наслідковому зв`язку з наслідками тілесними ушкодженнями, які спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілої ОСОБА_7

Суб`єктом злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України є фізична осудна особа яка досягла 16 річного віку. Особа обвинуваченого ОСОБА_3 відповідає цим вимогам, а тому є суб`єктом цього злочину.

Суб`єктивна сторона злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України виражається в умисній або необережній вині. Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 наносячи удар рукою в обличчя потерпілої ОСОБА_7 діяв умисно. Відповідно до ст.23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Відповідно до ч.2 ст.24 КК України прямим умислом є усвідомлення особою суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачення його суспільно небезпечні наслідки і бажання їх наслідків.

Кваліфікуюча ознака злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України є тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Причино наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого ОСОБА_3 та тілесними ушкодженнями отриманими потерпілою ОСОБА_7 судом встановлено, що саме нанесений ОСОБА_3 удар рукою зажатою в кулак, спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в ділянці лівої щоки, біля зовнішнього кутка лівого ока, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За таких обставин суд обґрунтовано приходить до висновку, про вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України умисне заподіяння легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керуючись ст. 65 КК України відповідно до положень Загальної частини КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що відповідно до ст.12 КК України злочин передбачений ч.2 ст. 125 КК України є злочином невеликої тяжкості. Суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_3 злочину, що спричинило легкі тілесні ушкодження, які спричинила короткочасний розлад здоров`я, так і особу обвинуваченого, який є пенсіонером, раніше не судимий, що підтверджено даними, які містяться у вимозі №7123/227 від 20 жовтня 2017 року про судимості, виданої Ямпільським ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області. Обвинувачений позитивно характеризується за місцем свого проживання, що підтверджено даними, які містить довідка-характеристика виконавчого комітету Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області №1099 від 24 жовтня 2017 року. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області №1100 від 24 жовтня 2017 року, встановлено, що ОСОБА_3 має сім`ю, до складу якої входить його дружина ОСОБА_8 . Обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджено даними, які містить довідка № 01-4-1446 від 24 жовтня 2017 року видана КУ «Ямпільська центральна районна лікарня». Із досудової доповіді Ямпільського районного сектору з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації встановлено, що існує середній рівень ризику вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі, можливе та не становить великої небезпеки для суспільства.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає наступні обставина, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 : скоєння злочину вперше, пенсійний вік обвинуваченого та позитивну характеристику по місцю проживання.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставини які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчинені злочину і полягає в передбаченому законом обмеженню прав і свобод засудженого.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, ставлення обвинуваченого ОСОБА_3 до вчиненого, як такого, що вину не визнав і не розкаявся, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає достатнім застосувати відносного нього міру покарання у вигляді штрафу у середньому розмірів межах санкції частини 2 ст. 125 КК України, за якою кваліфіковано його діяння. Даний вид покарання буде необхідним та достатнім і досягне мети передбаченої ст. 50 КК України: не лише кари ОСОБА_3 за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.

При вирішенні питання щодо цивільного позову заявленного ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.
Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що винними діями обвинуваченого, через вчинений злочин, потерпілій дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.
Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України).
Виходячи із зазначених норм Конституції України та ЦК України, суд вважає, що потерпіла має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом з`ясовано, що за своїм характером кримінальне правопорушення, скоєне стосовно потерпілої, було спрямоване проти здоров`я особи, що є однією із важливіших цінностей та свобод людини охоронюваних державою.
Глибина фізичних та душевних страждань потерпілої, на думку суду, є значною та відчутною, але не критичною. Безперечно особа страждала, протиправні дії відносно неї викликали зміни в її морально-психологічному стані, що внесло в її життя душевний та моральний дискомфорт, проте суду не надано доказів, що ці зміни досягли рівня клінічно значимих порушень її психіки.
Судом встановлено, що потерпілій було заподіяно фізичний біль, що призвело до короткочасного погіршення здоров`я. В момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 відчула страх за власне життя та приниження. Визначаючи ступінь вини заподіювача, суд враховує, що порушення є умисним, оскільки пов`язане з завданням шкоди внаслідок фізичного насильства.
Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного злочину, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що за необхідне позовну вимогу задоволити частково та розмір відшкодування моральної шкоди встановити в сумі 10000 гривень. Дана сума моральної шкоди на переконання суду буде відповідати моральним стражданням потерпілої.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розміір 50 000грн., не знайшли свого підтвердження. Тому її позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 141 ЦПК України, з цивільного відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. А саме цивільним позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1762 гривні. Розмір задоволених позовних вимог у відсотковому відношенні становить 20%. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 20%. сплаченого ОСОБА_7 судового збору, що становить 352 гривні 40 копійок.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався та підстав передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України для його застосування - суд не вбачає.

Речові докази в справі відсутні.

Відповідно до ч.3 ст. 122 КПК України потерпілим, цивільним позивачам, свідкам оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Згідно правил розподілу процесуальних витрат, що регламентовані ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені нею документально підтверджені процесуальні витрати.

Судом було встановлено, що потерпіла ОСОБА_7 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2 та несла витрати на проїзд у зв`язку з її участю у даному кримінальному провадженні. Суд вважає підтвердженими витрати пов`язані з прибуттям потерпілої ОСОБА_7 до слідчого під час досудового розслідування та суду, а також на її зворотній шлях до місця постійного проживання у сумі 1078 гривень 80 копійок.

На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст. 125 КК України, ст.ст. 369,370,373,374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст 125 КК України.

На підстав ч.2 ст.125 КК України призначити покарання ОСОБА_3 у виді штрафу у розмірі 70 (сімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

Цивільний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 заподіяну моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 352 гривні 40 копійок судового збору.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати в сумі 1078 (одна тисяча сімдесят вісім) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Речових доказів по справі немає.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Згідно ст.ст. 376,392,393,395,532 КПК України, вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Ямпільській районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1