УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/2502/19

Провадження №: 1-кс/755/1779/19

"06" березня 2019 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про самовідвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 в рамках судового провадження № 755/2502/19, № 1-кс/755/1759/19, встановив :

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 , у порядку ст. 81 КПК України, звернулася із заявою про самовідвід у рамках розгляду судового провадження № 755/2502/19, № 1-кс/755/1759/19, з огляду на наявність на передумов регламентованих п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Заяву суддя умотивувала тим, на даний час Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000020 від 05 лютого 2014 року, зокрема за фактом незаконного обрання слідчим суддею ОСОБА_3 . 19 лютого 2014 року затриманим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У даному кримінальному провадженні законні права та інтереси судді ОСОБА_3 захищає адвокат ОСОБА_6 , з яким нею укладено договір про надання адвокатської допомоги №37/5/1-16 від 04 березня 2016 року, який діє, як указує автор звернення, по даний час.

У той же час, адвокат ОСОБА_7 приймає участь як захисник у справі № 755/2502/19.

Ці обставини, на думку судді, указують на наявність обставин, які можуть викликати сумнів у її неупередженості як головуючої під час судового провадження № 755/2502/19, № 1-кс/755/1759/19.

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 та сторони кримінального провадження власне в якому суддею було заявлено такий самовідвід будучи повідомленими про судове засідання, згідно вимог ст. 135 КПК України, не прибули, а суддя бажання приймати участь в судовому розгляді та надавати певні пояснення не виразила, тож вивчивши заяву, дослідивши матеріали провадження, приходжу до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, а саме: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Як убачається з заяви, у провадженні слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_8 перебуває клопотанням органу досудового розслідування про допит потерпілого, у порядку ст. 225 КПК України.

Під час підготовчих дій до розгляду указаного клопотання по суті слідчому судді ОСОБА_8 було заявлено відвід, який розподілено на суддю ОСОБА_3 , яка власне до початку розгляду по суті даного питання в свою чергу заявила самовідвід з передумов регламентованих п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, до яких належать і судді, зобов`язані вжити заходи щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів, а також вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Обов`язок суддів щодо виконання ними вимог та дотримання обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції, визначений п. 6 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» правила врегулювання конфлікту інтересів, в тому числі суддів, визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Так, п. 6 ч. 8 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Рада суддів України здійснює контроль за додержанням вимог законодавства щодо врегулювання конфлікту інтересів у діяльності, зокрема, суддів, приймає рішення про врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів у діяльності зазначених осіб (у разі якщо такий конфлікт не може бути врегульований у порядку, визначену процесуальним законом).

З проблематики питання порушеної у заяві судді про самовідвід, Рада суддів України надала роз`яснення щодо конфлікту інтересів, зокрема, з питання чи має місце конфлікт інтересів у судді під час розгляду ним справи, де приймає участь адвокат/юрист, з яким суддя має договірні відносини в силу укладеного договору про надання правової допомоги/виданої довіреності, а суддя не є стороною у справі.

Так, Рада суддів зазначила, що згідно зі статтею 35 Закону України «Про запобігання корупції», правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів Конституційного Суду України та суддів судів загальної юрисдикції, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Відповідно до пункту 6 частини восьмої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Рада суддів України приймає рішення про врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів у діяльності суддів, Голови чи членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голови Державної судової адміністрації України чи його заступників (у разі якщо такий конфлікт не може бути врегульований у порядку, визначеному процесуальним

законом).

Відтак, при визначенні наявності чи відсутності конфлікту інтересів слід перш за все виходити з приватного інтересу судді, який розглядає конкретну справу, та можливості впливу такого приватного інтересу на обєктивність чи неупередженість рішення такого судді.

У звязку з чим, у питанні про наявність конфлікту інтересів у випадку розгляду суддею справи, де приймає участь адвокат/юрист, з яким суддя має договірні відносини в силу укладеного договору про надання правової допомоги/виданої довіреності, слід прийти до висновку, що такі обставини можуть викликати в судді певні упередження до певних учасників справи. Проте, зазначене обумовлюється характером стосунків судді та конкретної фізичної особи (адвоката/юриста), близькістю їх стосунків, а як наслідок, існуванням приватного інтересу в них і його впливу на дії чи рішення суду.

Відтак, у разі наявності за таких обставин ознак конфлікту інтересів, тобто існування певного приватного інтересу, зумовленого особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками, та можливості його впливу на дії чи рішення судді, конфлікт підлягає врегулюванню в установленому порядку (самовідвід, розкриття інформації про конфлікт інтересів та ін.). У іншому випадку (за відсутності приватного інтересу), конфлікт інтересів не виникає й не потребує врегулювання.

Конфлікт інтересів - це конфлікт між публічно-правовими обов`язками і приватними інтересами державної посадової особи, за якого її приватні інтереси котрі, випливають з и положення як приватної особи, здатні неправомірним чином вплинути на виконання цією державною посадовою особою її офіційних обов`язків або функцій.
Іншими словами, конфлікт інтересів - це ситуація, при якій службоваобов`язки має приватний інтерес (особисту заінтересованість), якиq хоча і не обов`язоковопризводить до прийняття неправомірного рішення або вчинення неправомірного діяння здатний до цього призвести.
Реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконаннязазначених повноважень.
Для реального конфлікту інтересів характерна наявність трьох об`єктивних компонентів:
- приватний інтерес означає будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;
- службове повноваження, представницьке повноваження. Як правило, коло службових повноважень наводиться у посадових інструкціях, трудових договорах, рідше дорученнях тощо Водночас необхідно пам`ятати, що інструкції та інші документи визначають лише безпосередні повноваження конкретного службовця, в той час, як законом або іншим нормативно-правовим актом може додатково визначатися коло як безпосередніх, так загально службових повноважень, які повинні братися до уваги при розгляді питання про наявність чи відсутність конфлікту інтересів;
- протиріччя між ними, що впливає на об`єктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи. Наявність протиріччя встановлюється в кожному окремому випадку виконання доручення, розгляду листа, здійснення контрольного заходу тощо, шляхом порівняння повноважень та існуючого у особи приватного інтересу із подальшим визначенням можливості (неможливості) такого інтересу вплинути на об`єктивність прийняття рішення, вчинення діяння службовою особою.
Потенційний конфлікт інтересів - тобто наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона викопує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на обєктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Приватний інтерес означає будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
У пункті 6 свого Рішення № 46 від 07 вересня 2017 року Ради суддів України зазначила, що порушення правил відводу або самовідводу може бути підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності відповідно до вимог ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Складання уповноваженими державними органами протоколів про притягнення судді до адміністративної відповідальності за порушення правил відводу або самовідводу у зв`язку з конфліктом інтересів у розгляді певних справ містить ознаки втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя.

Тим самим, застосування до проблематики питання порушеного суддею норм Закону України «Про запобігання корупції» не є слушним, ключовими, у цій ситуації, є положення ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 8 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

Разом із цим, ст. 56 вище згаданого закону зобов`язує суддю (суд) справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 КПК України, відмова у здійсненні правосуддя не допускається.

У світлі чого, говорити про наявність супутніх факторів для самовідводу підстав немає, у цій ситуації, суддя має виходити з положень ст. 56 наведеного Закону.

Тим паче, що як указує ВССУ суддя, який розглядає відвід слідчому судді, не здійснює повноважень судді (слідчого судді) у цьому кримінальному провадженні, а лише перевіряє наявність підстав, що виключають участь судді у кримінальному провадженні, КПК не передбачено.

Тим самим, враховуючи специфіку судового провадження, яке розподілено на суддю ОСОБА_3 та кола питань, які у ньому підлягають з`ясуванню, а саме того, що даний суддя не здійснює повноважень судді (слідчого судді) у цьому кримінальному провадженні, а лише перевіряє наявність підстав, що виключають участь судді ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, з урахуванням того, що відповідно до журналу судового засідання особисто адвокат ОСОБА_7 відвід слідчому судді ОСОБА_8 не заявляв, а лише висловив підтримку інших захисників, неустановленості з заяви судді факту наявності приватного інтересу судді та можливості впливу такого приватного інтересу на обєктивність чи неупередженість рішення її, як судді, відповідно і відсутні підстави говорити про наявність передумов регламентованих ст. 75 КПК України для самовідводу судді ОСОБА_3 .

У розрізі характеру стосунків судді ОСОБА_3 та конкретної фізичної особи (адвоката/юриста) ОСОБА_7 , а саме наявності договірних відносин в силу укладеного договору про надання правової допомоги, та не установленості факту близькістю їх стосунків, слід прийти до висновку, що такі обставини, саме, у цій ситуації, у поєднанні з фактом того, що ОСОБА_7 не є заявником у провадженні, яке має розглянути суддя та специфіки такого провадження, а саме того, що даний суддя не здійснює повноважень судді (слідчого судді) у цьому кримінальному провадженні, а лише перевіряє наявність підстав, що виключають участь судді ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, не можуть викликати в судді певні упередження до певних учасників справи.

За наслідками розгляду даного питання не установлено факту дійсності існування певного приватного інтересу у судді ОСОБА_3 , зумовленого особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками, та можливості його впливу на дії чи рішення судді, а тому у цьому випадку - відсутності приватного інтересу, конфлікт інтересів не виникає й не потребує врегулювання.

Тим самим не установлено інформації, яка б указувала на те, що суддя ОСОБА_3 не є безстороннім.

У той час, як особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Як наслідок, вважаю дану заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід за своєю суттю такою, що не ґрунтуються на вимогах ст.ст. 75, 76 КПК України, у зв`язку з чим остання не підлягає задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 75, 76, 80, 81, 369-372, 376 КПК України суддя постановив :

у задоволені самовідводу судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 в рамках судового провадження № 755/2502/19, № 1-кс/755/1759/19, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

С у д д я : ОСОБА_1