Справа № 342/73/19
Провадження № 1-кп/353/50/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тлумацького районного суду Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000115 від 10.06.2018 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Городенківським РС УДМС в Івано-Франківській області 13.12.2014 року, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, на утриманні неповнолітніх дітей не має, депутатом не обирався, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
в с т а н о в и в :
10.06.2018 року близько 04 год. 30 хв. водій ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що значно знижує реакцію і унеможливлює здатність належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, керуючи автомобілем марки «BMW 320 TD KOMBI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований в Республіці Польща, зі швидкістю 100 км/год рухався ділянкою автодороги, що між селами Олієво - Королівка та Тишківці Городенківського району у напрямку с. Тишківці. В салоні автомобіля на передньому сидінні ОСОБА_4 перевозив пасажира ОСОБА_5 , а на задньому - ОСОБА_6 . Стаж керування транспортними засобами у ОСОБА_4 до двох років, з 17 листопада 2016 року.
Під`їжджаючи до с. Тишківці, водій ОСОБА_4 проявив неуважність, не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, унаслідок чого не справився із керуванням автомобіля, виїхав за межі проїзної частини дороги вправо в кювет, де автомобіль перекинувся.
При цьому ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 2.3., де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
п. 2.9. а), відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;
п. 12.1., який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п.12.6., згідно якого поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух зі швидкістю:
б) транспортними засобами, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год.;
г) іншими транспортними засобами на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.
У результаті порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку важкого ступеня. Гострої епідуральної гематоми лівої скроневої ділянки, забою скроневої та тім`яної ділянки, перелому скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, пневмоцефалії, гемо синусу, забою правої легені, правобічного пневмотораксу, забою м`яких тканин голови, саден голови, живота, які утворилися від дії тупих твердих предметів, якими можуть бути виступаючі частини салону автомашини і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому обвинуваченні беззастережно визнав повністю. Пояснив суду, що 10.06.2018 року їхав за кермом автомобіля марки «BMW 320 TD KOMBI», реєстраційний номер НОМЕР_3 . На передньому пасажирському сидінні був ОСОБА_5 , а на задньому з правої сторони сидів ОСОБА_6 Рухаючись зі швидкістю приблизно 100 км/год, машину почало підкидати, він зачепив обочину і їх перекинуло в кювет. ОСОБА_5 отримав травми. Вони його не чіпали до приїзду швидкої медичної допомоги, щоб не пошкодити хребет. Розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати. Зазначив, що всю заподіяну шкоду відшкодував.
Дослідження фактичних обставин справи було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючи даних на ОСОБА_7 .
Суд, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчиненим обвинуваченим ОСОБА_4 щодо ОСОБА_5 , оскільки учасники судового провадження ці обставини не оспорюють. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст зазначених обставин, така позиція є добровільною та роз`яснив, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що претензій до обвинуваченого ні матеріального, ні морального характеру він не має. Підтвердив, що йому обвинуваченим відшкодовано витрати на лікування. Просить ОСОБА_4 суворо не карати.
Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом і його дії кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує думку прокурора та потерпілого про розмір та вид призначення кримінального покарання ОСОБА_4 , ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, думку потерпілого, який просить обвинуваченого суворо не карати та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_4 вчинив злочин, який відповідно до ч.4 ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Довідками № 435-01.19 від 09.11.2018 року підтверджується, що обвинувачений не знаходиться на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах Городенківської ЦРЛ.

Характеристикою з місця проживання № 747 від 01.11.2018 року підтверджується, що ОСОБА_4 характеризується позитивно.

З досудової доповіді складеної уповноваженим органом пробації щодо обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що за результатами аналізу інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його способу життя, а також історії правопорушень, можна сказати, що ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення визначається як середня, рівень небезпеки для суспільства в тому числі для окремих осіб визначається також як середній, тому беручи до уваги вище наведене, центр пробації вважає, що виправлення особи без ізоляції можливе та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язки відповідно до ч. 2 ст. 76 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно п.13 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

За викладених обставин, з врахуванням позиції прокурора, що просив визнати винуватим обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суспільно небезпечного характеру вчиненого злочину, суд вважає, що для досягнення мети покарання передбаченої ст. 50 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити основне та додаткове покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. Вказане покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним та іншими нових злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, позитивну характеристику за місцем проживання та інші обставини в сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без реального відбування покарання і до нього можливо застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку. При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Відповідно до статей 124-126 КПК України, витрати органу досудового розслідування на залучення експерта, у розмірі 5720,00 грн., згідно акта № 362/18-28 здачі приймання висновку судового експерта за проведення судової авто технічної експертизи з дослідженням технічного стану транспортного засобу від 07.12.2018 року, та 572,00 грн., згідно довідки про витрати на проведення інженерно-транспортної експертизи від 11.01.2019, підлягають стягненню з обвинуваченого повністю.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно ухвали суду від 11.04.2019 року прийнято відмову цивільного позивача від цивільного позову в даному кримінальному провадженні у зв`язку з добровільним відшкодуванням обвинуваченим завданих збитків.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 100, 124-126, 174,373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд -
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому основне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Згідно ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі та встановити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю два роки.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:
1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 76 КК України покласти на засудженого додатково обов`язок:
1)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.06.2018 року на автомобіль марки «BMW 320 TD KOMBI», реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Після набрання вироком законної сили, речові докази по справі:
- автомобіль марки «BMW 320 TD KOMBI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2001 року випуску, чорного кольору, який зберігається на штрафному майданчику в Городенківському відділенні поліції Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області повернути власнику автомобіля ОСОБА_8 , який зареєстрований АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 ).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 6292 (шість тисяч двісті дев`яносто дві) гривні процесуальних витрат.
Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області учасниками судового провадження передбаченими ст. 393 КПК України протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - протягом 30 днів з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію даного вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, надіслати копію даного вироку суду не пізніше наступного дня після його ухвалення.

ГоловуючийОСОБА_1