ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1310/18 Номер провадження 11-кп/814/538/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000372, за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжнегорськ, АРК, громадянина України, українця, одруженого, пенсіонера, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено:
-за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він 30.06.2018 р. о 21 год. 30 хв. керував технічно-справним автомобілем ВАЗ-21140 д.н.з. НОМЕР_1 , та рухався по автошляху Лохвиця - Млини у м. Лохвиця, Полтавської області, при цьому грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди за наступних обставин.
Так, у вказаний час водій ОСОБА_7 виїжджаючи з м. Лохвиця, у темну пору доби, допустив неуважність, грубо порушив вимоги п.п. 10.1., 14.2. в) та п.1.1. розділу 34 «Правил дорожнього руху України», виконуючи маневр обгону, змінив напрямок руху, не переконавшись в безпеці виконання даного маневру, перетнув вузьку суцільну лінію, внаслідок чого допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_9 , котрий рухався по лівому краю проїзної частини, по ходу руху автомобіля.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 60/а від 28.08.2018 року, отримав ушкодження та був доставлений до Лохвицької ЦРЛ, де в подальшому від отриманих травм помер.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Не погоджується з призначеним покаранням та звільненням ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки на думку прокурора призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , через його м`якість.
Вважає, що суд належним чином не врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, та наслідком його протиправних дій настала смерть потерпілого.
Посилається на відсутність належної мотивації при звільненні ОСОБА_7 від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор підтримав подану апеляційну скаргу з підстав наведених в ній. Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_8 заперечували проти її задоволення. Додатково пояснили, що на сьогодні обвинувачений відшкодував потерпілій ОСОБА_10 сто тисяч гривень та має з нею домовленість про подальше надання матеріальної допомоги.
Від потерпілої ОСОБА_10 надійшло заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому вона просила апеляційний розгляд проводити без її участі та вирок суду першої інстанції залишити без змін. Обране судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 вважає законним та справедливим.

Мотиви суду.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.
Прокурор ставить питання про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , безпідставність його звільнення від відбування призначеного покарання відповідно до ст. 75 КК України.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Основне та додаткове покарання ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та в межах санкції статті Особливої частини, з врахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого необережного злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, має похилий вік, має ряд захворювань та перебуває на «Д» обліку Лохвицької ПМСД, відшкодував заподіяну злочином шкоду, думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, наявності обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Тому підстав стверджувати, що покарання, як основне так і додаткове, не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином з необережності, колегія суддів не вбачає.
Обговорюючи доводи прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, колегія суддів звертає увагу, що за змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму) вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня
тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
У п. 3 постанови Пленуму зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен зясувати його вік, стан здоровя, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сімї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо. Поряд з цим передбачено визначення особливостей вчиненого злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Як вбачається із змісту вироку, суд вмотивував своє рішення про застосування щодо обвинуваченого положень ст.75 КК України, врахувавши характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення обвинуваченим, дані про особу ОСОБА_7 , думку потерпілої сторони, яка не наполягала на суворому покаранні.
Колегія суддів, погоджуючись із рішенням суду про застосування ст.75 КК України, додатково враховує наступне.
Відповідно до ст.12 КК України ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин.
Суб`єктивна сторона інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення характеризується необережною формою вини.
Аналізуючи особу обвинуваченого, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою похилого віку, пенсіонер, має ряд хронічних захворювань, веде добропорядний спосіб життя, згідно характеристики з місця проживання характеризується як добрим, чесним, порядним сім`янином.
Колегією суддів враховуються пом`якшуючі покарання обставини щире каяття ОСОБА_7 та його активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування збитків потерпілій ОСОБА_10 , відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Крім того, заслуговує на увагу позиція потерпілої ОСОБА_10 , яка надала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить залишити скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання, оскільки під час розгляду кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій встановлені обставини, які у своїй сукупності істотно знижують фактичний ступінь тяжкості кримінального правопорушення і особливо ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності і утворило підставу для висновку суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
За таких обставин, підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4