Постанова

Іменем України
06 грудня 2018 року

м. Київ
Справа № 459/1362/16-к

Провадження № 51 5330 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000335 від 12 березня 2016 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сілець Сокальського району Львівської області, громадянина України, інваліда ІІІ-групи, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст. 286 ч. 2 КК України,
за касаційними скаргами потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 12 жовтня 2017 року та вирок Апеляційного суду Львівської області від 18 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 12 жовтня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Взято ОСОБА_6 під варту в залі суду.
Строк відбуття покарання вказано рахувати з 12 жовтня 2017 року.
Цивільні позови задоволено та стягнуто із ОСОБА_6 :
- на користь ОСОБА_10 419 000 гривень в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди та по 689 грн. щомісяця на утримання її сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з втратою годувальника, з 11 березня 2016 року і до повноліття останнього;
- на користь ОСОБА_12 464 200, 00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;
- на користь ОСОБА_13 200 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;
- на користь ОСОБА_14 150 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди та 300 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди;
- на користь ОСОБА_15 46 329,60 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди;
- на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по 725 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином їм моральної шкоди.
Автомобіль марки «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у власника - ОСОБА_15 , залишено йому.
Автомобіль марки «Шкода Октавія», р.н. НОМЕР_2 , , який знаходиться на зберіганні у власника - ОСОБА_6 , залишено йому.
Автомобіль марки «Фольксваген Гольф», р.н. НОМЕР_3 , який знаходиться на зберіганні у власника - ОСОБА_14 , залишено йому.
Витрати, пов`язані з явкою до суду потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у сумі 542,34 грн. стягнуто з ОСОБА_6 на їх користь по 271,17грн.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 11 010,00 гривень витрат на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
Так, ОСОБА_16 11 березня 2016 року о 22 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA А5» р.н. НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі № Р15, сполученням «Ковель - Володимир-Волинський - Червоноград - Жовква» у напрямку до м. Жовкви, при проїзді її ділянки в районі 122 кілометру у місті Червонограді Львівської області, неподалік заводу «Червоноградський завод металоконструкцій» та АЗС «ОККО», розташованої по вул. Львівській, 51, грубо порушив вимоги P. 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дорожня обстановка», «безпечна швидкість»); Р. 2 п.п. 2.3 б), д), 2.9 а); Р. 12 п.п. 12.1, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору безпечної швидкості не урахував дорожню обстановку та стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, рухаючись із швидкістю 80-100 км/год., що є значним перевищенням допустимої у населеному пункті швидкості 60 км/год., втратив контроль над його рухом, чим створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення із автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF» р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався у попутному йому напрямку, виїзду на смугу зустрічного руху та зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-2109» р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_15 , що рухався по ній у зустрічному напрямку.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху пасажир автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF, р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_17 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер, пасажир та водій цього автомобіля ОСОБА_12 , ОСОБА_14 отримали тяжкі тілесні ушкодження кожний, а водій автомобіля марки «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_15 - легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Вироком Апеляційного суду Львівської області від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_18 задоволено, апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 задоволено частково та відмовлено у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 . Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 12 жовтня 2017 року в частині призначеного покарання скасовано та призначено ОСОБА_6 за ст. 286 ч. 2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк відбування покарання вказано рахувати з 12 жовтня 2017 року.
В решті вирок суду залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 просять скасувати вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважають, що призначене ОСОБА_6 апеляційним судом основне покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років є занадто м`яким. Зазначають, що таке покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_6 внаслідок м`якості. Мотивують свою скаргу тим, що апеляційним судом не дано належної оцінки тому, що злочин ОСОБА_6 скоєно у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого загинув їх син ОСОБА_17 , дві особи отримали тяжкі тілесні ушкодження, а одна - легкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі захисник просить вироки судів обох інстанцій щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного йому покарання, застосувати ст. 69 КК України, призначивши за ст. 286 ч. 2 КК України більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки та відповідно до ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, оскільки він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та останнім місцем роботи, щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілих, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував завдану злочином шкоду, проти задоволення цивільних позовів не заперечував, є інвалідом 3 групи.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні потерпілі підтримали подану ними касаційну скаргу, просили її задовольнити та заперечували проти задоволення касаційної скарги захисника.
В судовому засіданні засуджений вважав касаційну скаргу захисника обґрунтованою та просив її задовольнити, а касаційну скаргу потерпілих залишити без задоволення.
В судовому засіданні прокурор вважав касаційні скарги захисника та потерпілих необґрунтованими і просив залишити їх без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ст. 286 ч. 2 КК України у касаційних скаргах не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Доводи касаційних скарг про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_6 не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки апеляційного суду щодо призначеного йому покарання.
При призначенні засудженому покарання апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу ОСОБА_6 , який за місцем проживання, роботи та громадської роботи характеризується виключно позитивно, розлучений, працює, є інвалідом III групи, раніше не судимий. Щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування збитків судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання, а вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння обставиною, що обтяжує покарання.
Врахував апеляційний суд і конкретні обставини справи та наслідки вчинення злочину, які полягають у тому, що ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (згідно акту медичного огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння № 44 від 11.03.2016 р. наявність алкоголю в крові становить 2,5 проміле), керуючи автомобілем із швидкістю 80-100 км/год., що є значним перевищенням допустимої у населеному пункті швидкості 60 км/год., створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення із автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF» та ВАЗ «2109», в результаті чого ОСОБА_17 помер, потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_12 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, потерпілому ОСОБА_15 - легкі тілесні ушкодження.
Врахувавши вказані обставини, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції щодо неможливості виправлення засудженого без його ізоляції від суспільства, одночасно зробивши висновок про м`якість призначеного ОСОБА_6 основного покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора в повному обсязі, а апеляційну скаргу потерпілих частково та постановивши в цій частині новий вирок, призначивши йому більш суворе основне покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років. При цьому, з огляду на наведені доводи, колегія суддів апеляційного суду не знайшла підстав для застосування до ОСОБА_6 ст.ст. 69, 75 КК України за апеляційною скаргою засудженого, одночасно визнавши безпідставними та необґрунтованими доводи апеляційних скарг потерпілих щодо необхідності призначення йому максимально суворого покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Отже, покарання засудженому призначено судом апеляційної інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
При розгляді апеляційних скарг засудженого та потерпілих суд апеляційної інстанції їх доводи щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання як внаслідок м`якості так і внаслідок суворості, які аналогічні доводам касаційних скарг, в цій частині, перевірив і своє рішення щодо їх безпідставності належним чином мотивував.
Обставини, на які є посилання в касаційних скаргах, в тому числі і касаційній скарзі захисника щодо стану здоров`я ОСОБА_6 , наявність у нього 3-ї групи інвалідності, судом апеляційної інстанції були належним чином досліджені і враховані при прийнятті рішення. Вказані обставини не є безумовними підставами для застосування до ОСОБА_6 положень ст.ст. 69, 75 КК України, про що апеляційний суд зазначив у своєму вироку.
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 420 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, підстав для задоволення касаційних скарг, скасування або зміни судових рішень, застосування до ОСОБА_6 ст.ст. 69, 75 КК України, або ж скасування вироку апеляційного суду з підстав, зазначених у касаційній скарзі потерпілих, колегія суддів не знаходить.
Питання звільнення засуджених від покарання за хворобою може бути вирішене за наявності відповідних підстав в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 12 жовтня 2017 року та вирок Апеляційного суду Львівської області від 18 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги його захисника адвоката ОСОБА_9 та потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3