19 березня 2019 року
Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
з участю :
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зіміно Роздольненського району АР Крим, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 , одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого :
- 10.10.2018 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч.4 ст.407 КК України на 3 роки позбавлення волі та звільненого від відбування цього покарання на підставі ст.75 КК України з випробовуванням зі встановленням іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців,
за ч.4 ст.407 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом у військовому званні солдата, проходячи військову службу у в/ч НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ч.1 ст.1, ст.2, п.3 ч.9 ст.23, п.2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 125, 126,129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, порушуючи військову дисципліну через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування військової частини в/ч НОМЕР_1 , 06.06.2018 року о 08 год. 00 хв. умисно самовільно залишив розташування військової частини в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) і до 14.07.2018 року (до моменту добровільного прибуття у Південно Західний ВнП ХВП ГУНП в Хмельницькій області) проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Встановлені судом обставини підтверджуються наступними, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами.
Показаннями самого обвинуваченого про те, що він, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом у військовому званні солдата, проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та не з`явився у військову частину на ранкове шикування 6.06.2018 року о 8 год. 00 хв. без будь яких причин і до 14.07.2018 року (до моменту добровільного прибуття у Південно Західний ВнП ХВП ГУНП в Хмельницькій області) проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 .
Показаннями свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (командира та заступника командира взводу в/ч НОМЕР_1 ) про те, що військовослужбовць Збройних Сил України за контрактом солдат ОСОБА_4 не з`явився у військову частину на ранкове шикування 6.06.2018 року о 8 год. 00 хв. не повідомивши причин, відключив телефон і не з`являвся на службу аж до моменту добровільного прибуття у Південно Західний ВнП ХВП ГУНП в Хмельницькій області.
Контрактом про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України від 27.02.2017 року, згідно якого ОСОБА_4 взяв на себе зобов`язання проходити службу у Збройних Силах України протягом строку Контракту (три роки).
Наказом Командувача Сил спеціальних операцій Збройних Сил України від 17.05.2017 року №8 РС про призначення солдата ОСОБА_4 посаду розвідника другого відділення третьої групи спеціального призначення одинадцятої роти спеціального призначення четвертого загону спеціального призначення військової частини польова пошта НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ).
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 12.05.2017 року №108 про зарахування солдата ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини та постановку на всі види забезпечення.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 11.04.2018 року №81 про переведення солдата ОСОБА_4 на посаду водія взводу забезпечення 4 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №642 від 6.06.2018 року про призначення службового розслідування по факту неприбуття на військову службк солдата ОСОБА_4 , актом та матеріалами службового розслідування, якими встановлено, що 6.06.2018 року о 8 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 не з`явився на шикування військової частини НОМЕР_1 і до 6.07.2018 року на службу не з`явився.
Сам обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність, поводиться адекватно , згідно висновку амбулаторної судово - психіатричної експертизи №52 від 17.01.2019 року будь яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на час вчинення інкримінованого йому діяння не страждав, не страждає на такі і даний час. Тому суд визнає його осудним та відповідальним за скоєне.
Здійснивши, у відповідності до ст. 337 КПК України, судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, в ході якого всебічно, повно та неупереджено з`ясувавши встановлені під час кримінального провадження обставини, перевіривши їх доказами, оцінивши ці докази з точки зору їх достовірності, належності, допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом, приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого в самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України.
При обранні йому виду та міри покарання враховується визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Обвинувачений є людиною молодого віку, має сім`ю, на утриманні одну малолітню дитину, характеризується посередньо.
Він скоїв тяжкий злочин, до постановлення відносно нього вироку, яким він засуджений за вчинення тотожного злочину.
ОСОБА_4 щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, що йому пом`якшує покарання.
За таких обставин по справі, враховуючи досудову доповідь представника персоналу органу пробації про середній рівень ризику вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та можливості його виправлення без реального позбавлення чи обмеження волі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі та звільнити від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням з покладенням на нього визначених ч.1 ст. 76 КК України обов`язків, а саме :
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Призначаючи покарання у виді позбавлення волі та звільнення від його відбування з випробовуванням, суд враховує, що даний, передбачений ч.4 ст. 407 КК України, злочин Дронг вчинив, до ухвалення відносно нього Хмельницьким міськрайронним судом вироку від 10.10.2018 року, яким його ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та звільнено від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням зі встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців. А тому остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Враховуючи, що чинне законодавство України не передбачає можливості та принципів складання іспитових строків, які визначаються судом при звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробовуванням на підставі с. 75 КК України, беручи до уваги роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які висловлені у п.23 Постанови від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приймає рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробовуванням після визначення на підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточного покарання.
Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обрався і клопотання про обрання такого не заявлено.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 532 КПК України,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2018 року, більш суворим, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч.1 ст. 75 КК України від відбування цього покарання його звільнити з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
На вирок може бути подана апеляція до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Суддя