Справа № 521/8783/18
Пр-ня по справі № 1кп/521/700/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, маючого середню освіту, працюючого експедитором в інтернет магазині «Таврія В», на час подій, що інкримінуються проходив військову службу командиром відділення взводу контролю повітряної обстановки роти управління розвідувально-інформаційного відділу військової частини НОМЕР_1 , одруженого, маючого малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1)Малиновським р/с м. Одеси за 4 ст. 407 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, покарання відбув повністю, у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2015 року № 35, на посаді командира відділення взводу контролю повітряної обстановки роти управління розвідувально-інформаційного відділу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант, умисно, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 22.09.2017 року о 17 годині 00 хвилин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження служби до часу направлення обвинувального акту до суду, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині фактично визнав частково та показав, що після постановлення вироку суду за першим епізодом він з`явився до військової частини НОМЕР_1 та надав відповідне рішення. У військовій частині йому не було повідомлено про необхідність продовжувати військову службу, тому він повернувся додому. Оскільки у нього були тяжкі сімейні обставини, двічі його дитина перенесла операції, він прийняв рішення працювати для забезпечення потреб своєї сім`ї та не повертатись на військову службу. Фактичною причиною самовільного залишення військової частини також явились не статутні відносини у частині та певні погрози на його адресу.

Під час судових дебатів та останнього слова, обвинувачений показав, що вину визнає повністю, просить суд суворо його не наказувати, обіцяє нових злочинів не вчиняти.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини у скоєні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, винність обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доказана і підтверджується зібраними по кримінальному провадженню в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами.

Показами свідка ОСОБА_7 , який проходить військову службу з жовтня 2013 року на посаді командира військової частини № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) та який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що у в/ч НОМЕР_1 проходив військову службу військовослужбовець ОСОБА_4 . Вказаний військовослужбовець, вдруге самовільно залишив військову частину без поважних причин, приблизно у вересні 2017 року. Безпосередньо його в той час у військовій частині не було. До цього, військовослужбовець ОСОБА_4 просив перевести його в іншу частину в зв`язку з сімейними обставинами. Командир ОСОБА_7 щодо переводу не заперечував. В подальшому переведення було зупинене, в зв`язку з неукомплектованістю військової частини. Військовослужбовець очевидно після цього, прийняв для себе рішення самовільно залишити військову частину за, що був притягнутий до кримінальної відповідальності. Після отримання вироку суду, ОСОБА_4 з`явився до військової частини. Після вивчення вироку суду було встановлено, що він знову не з`являється на військову службу умисно. По службі, командир в/ч охарактеризував ОСОБА_4 позитивно.

Показами свідка ОСОБА_8 , який проходить військову службу на посаді помічника командира військової частини № НОМЕР_2 з правової роботи ( АДРЕСА_2 ) та який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що сержант ОСОБА_4 ухилявся від військової служби декілька разів. Причини ухилення були повністю не об`єктивні. Неодноразово йому пропонувалось повернутись на військову службу та звільнитись з неї у встановленому законом порядку. Неодноразово з ним велись бесіди в тому числі і неофіційні з метою довести до нього незаконність його дій та невмотивованість його причин неявки на службу. Навіть вдавались до умовлянь. Натомість ОСОБА_4 спільно зі своєю матір`ю приходячи до військової частини лише ставили умови необхідності звільнення його з військової служби. Законних підстав для звільнення ОСОБА_4 в той проміжок часу не було. Постановлення вироку суду у відношенні військовослужбовця не є підставою для звільнення. Закінчення строку дії контракту в той проміжок часу не було підставою для звільнення з військової служби, оскільки була вимога Закону яка забороняла звільнення з військової служби до закінчення особливого періоду. В подальшому відбулись зміни в законодавстві та відповідно кінець строку контракту свідчив про необхідність закінчення військової служби. Про будь-які конфлікти у військовій частині свідку ОСОБА_8 не відомо.

Показами свідка ОСОБА_9 який проходить військову службу офіцером організаційно-планової групи військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що проходив спільно з ОСОБА_4 військову службу. Перебував з останнім певний час у дружніх стосунках. В подальшому ОСОБА_9 підвищили у військовому званні та відповідно у посаді. Відношень в теперішній час не підтримують. До 2015 року до ОСОБА_4 не було жодних нарікань щодо проходження військової служби. Характеризувався по службі позитивно. В подальшому в зв`язку з певними сімейними обставинами, ОСОБА_4 прийняв рішення самовільно залишити військову службу. Фактично це стало підставою для конфлікту між ними особисто. Після постановлення вироку суду у відношенні ОСОБА_4 , останній повідомив про це ОСОБА_9 , особисто з`явився через декілька днів після набрання законної сили вироком суду. В подальшому було встановлено, що ОСОБА_4 повторно самовільно залишив військову службу. Певні складнощі у спілкуванні з іншими військовослужбовцями могли мати місце, але виключно із-за поведінки та ставлення до військової служби самого ОСОБА_4 .

Крім того, вина ОСОБА_4 повністю підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження і які судом дослідженні в порядку ст. 358 КПК України.

Повідомлення у порядку ст. 214 КПК України командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 25.09.2017 року на ім`я військового прокурора ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого, командир просить внести відповідні відомості до ЄРДР у відношенні командира відділення взводу контролю повітряної обстановки роти управління розвідувально інформаційного відділу військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 , який був відсутній на військовій службі більше 10-ти діб.

Актом службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2017 року, відповідно до якого встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_4 особисто повідомив, що служити та з`являтись на службу не бажає. Станом на день проведення службового розслідування, ОСОБА_4 знаходився вдома та на службу виходити не бажав.

Копією Витягу з Наказу Командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) № 3-РС від 06.02.2015 року, відповідно до якого призначити солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 командиром відділення взводу контролю повітряної обстановки роти управління розвідувально-інформаційного відділу 195 центру управління та оповіщення Повітряних Сил Збройних Сил України.

Копією Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, між громадянином України ОСОБА_4 та Командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 , строком на три роки.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 408 КК України, за кваліфікуючими ознаками: дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Даючи аналіз доводам обвинуваченого, щодо часткового визнання своє вини на початку судового розгляду, судом встановлено, що обґрунтованої, об`єктивної та головне законної підстави самовільного залишення військової частини у військовослужбовця ОСОБА_4 не було. З показів наданих в судовому засіданні, очевидно можливо зробити висновок про нерозуміння останнім значення військової служби та тих обов`язків, які на нього були покладені в зв`язку з укладенням відповідного контракту.

Не підтвердились в судовому засіданні покази обвинуваченого в частині не статутних відносин та будь-яких погроз, щодо нього з боку інших військовослужбовців.

Даючи оцінку доводам обвинуваченого, суд також враховує принципи та норми поведінки, які прийняті як в суспільстві, так і в професійному середовищі військовослужбовців.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка не тільки покладає на будь-яку особу певні обов`язки, які не притаманні звичайні професії (діяльності) але й створює такі обмеження та обтяження, які є необхідними для самого змісту такої служби, оскільки виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності не можливо було б здійснити у інший спосіб та порядок.

Головною відмінністю будь-якої військової служби від звичайної діяльності є беззаперечне виконання наказів командирів та поважання бойових і військових традиції.

Таким чином, ОСОБА_4 проходячи військову службу за контрактом, тобто самостійно звернувшись до військової служби, повинен був розуміти які обов`язки на нього покладаються в зв`язку з проходженням служби та які юридичні наслідки можуть бути застосовані до нього у випадку свавільного трактування положень Статутів та нормативних Актів, що регулюють проходження військової служби. Очевидно, що дії ОСОБА_4 не можна пояснити і будь-якими моральними принципами, оскільки людина повинна вчиняти так, щоб причина, привід, за яким він робить той чи інший вчинок, могли бути оголошені загальним моральним принципом.

Суд не обґрунтовує вирок показами свідка ОСОБА_11 який є офіцером командно-розвідувального пункту військової частини НОМЕР_1 , оскільки останній не надав будь-яких відомостей, які можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

За місцем проходження служби у період 2016 року командир відділення ОСОБА_4 зарекомендував себе посередньо. Не мав своєї точки зору, відсутні професійно-ділові якості. Не завжди додержувався правил військової ввічливості та військового вітання. Рівень військової дисципліни на незадовільному рівні. Рівень знань, умінь та навичок, які необхідні для виконання функціональних обов`язків посередній, при виконанні службових обов`язків не проявляв ініціативу. Обов`язки за посадою не знав. Авторитет серед підлеглого особового складу був відсутній. На критику та зауваження реагував спокійно але нездатний критично оцінювати свою діяльність. У взаємовідносинах з начальниками стриманий але потребував контролю.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчинених злочинів, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , та встановлюючи ступінь його вини у вказаних злочинах, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилась у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень. Відомості про поведінку обвинуваченого до скоєння злочинів, його зв`язках та способі життя, дають можливість суду призначити покарання достатнє та необхідне для винної особи.

Даючи оцінку особистості обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено, що останній проживає спільно зі своєю сім`єю, має малолітню дитину. Раніше судимих в сім`ї не має. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував. Притягувався до кримінальної відповідальності вчинення фактично аналогічного злочину проти встановленого порядку несення військової служби. Має середню освіту, в теперішній час працює та намагається таким чином забезпечити соціально-побутові умови своєї сім`ї.
Суд вважає, що особистість обвинуваченого не свідчить про його нахили до системного скоєння правопорушень. Малоосвіченість, відсутність належного виховання і нерозуміння наслідків порушення статутних правил військової служби, на думку суду привели обвинуваченого до скоєння вказаних злочинів. Суд вважає, що поважних причин самовільного залишення військової служби не було, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 достеменно ознайомлений зі статутними правилами та відповідними наслідками у вигляді кримінальної відповідальності, усвідомлено вирішив залишити військову частину.

Враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання, а також викладені фактичні обставини, особу обвинуваченого, ту обставину, що з часу вчинення злочину до постановлення вироку пройшов значний час, суд вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_4 можливо застосувати не суворе покарання, а саме в межах санкції статті, однак зв`язане з позбавленням волі.

Разом з тим, відповідно до ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що його виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі.

Застосування більш суворого покарання на думку суду не буде відповідати тяжкості скоєного, обставинам злочину, особі обвинуваченого, а також меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374-376 КПК України,

СУД, -
У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання, у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, поклавши на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому з іспитовим строком обчислювати з дня проголошення вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд, який ухвалив вирок. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1