Справа № 755/8338/18
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003671 від 15 квітня 2018 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль, Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року у вказаному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор надав письмове клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, є підстави вважати, що знаходячись на волі, останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може впливати на свідків, ухилятися від слідства та суду чи іншим шляхом перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилались на необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Також, суд ураховує, що згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).

Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

В ході обговорення питання доцільності обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до обвинувального акту встановлено, що останній має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий.

Обвинувачений ОСОБА_5 на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію.

На цей час, як потерпілий, так і свідки, в даному кримінальному провадженні, не допитані, обвинувачений обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, докази передбачені ст. 84 КПК України з боку обвинувачення та захисту, у цей період не досліджені, у світлі чого, з урахуванням наведених даних, суд уважає, що обставини регламентовані ст. 177, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 вказаного Кодексу є дійсними.

При цьому, вони обумовлені у світлі, як вказаних відомостей, так і факторів пов`язаних з характером вказаної особи, його моральністю, місцем проживання, майновим станом, сімейними зв`язками, з огляду на що об`єктивний спостерігач вважає, що, у даному конкретному випадку, обставини визначені ст. 177 КПК України щодо ризиків є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються наявними матеріалами, як і інші обставини визначені ч. 1 ст. 194 вказаного Кодексу.

Як наслідок, є наявними обставини визначені ст. 177, п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст. 315 КПК України, які в своїй сукупності вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 вказаного Кодексу.

При цьому слід зазначити, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними («Stogmuller v.Austria»).

Обвинувачений ОСОБА_5 запевнив суд, що не має наміру переховуватися від суду, або іншим чином впливати на кримінальне провадження та постійно з`являтись за першим викликом до суду.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що «кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність» і що «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Вказані гарантії права на свободу та особисту недоторканність, які передбачені ст. 29 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що утримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою не викликано необхідністю і міра запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту забезпечить його належну процесуальну поведінку. Застосовуючи такий запобіжний захід, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України щодо можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню, зі ступеню тяжкості інкримінованих йому злочинів та вищенаведених судом даних про особу обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, а також загальну спрямованість реформи кримінального судочинства на гуманізацію та підвищення гарантій захисту прав особи, суд вважає, що застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді саме домашнього арешту в нічний час доби є доцільним та виправданим.

Суд також вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 314, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 відмовити.
Обрати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому з 22 год. 00 хв. до 07 год.00 хв наступної доби залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що відповідно до ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконання покладених на нього обов`язків.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Строк дії ухвали визначити два місяці до 26 лютого 2019 року, включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з-під варти в залі суду, негайно.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: