Справа № 159/1162/17 Провадження №11-кп/802/203/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2018 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні подання інспектора Ковельського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Волинській області ОСОБА_10 про скасування звільнення від покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбування покарання, призначеного вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 травня 2017 року,

У поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною. Посилається на те, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про скасування звільнення від відбування покарання з випробовуванням та направлення засудженого в місця позбавлення волі. Вказує на те, що ОСОБА_12 під час іспитового строку систематично вчиняв адміністративні правопорушення та без поважних причин 5 разів не з`являвся на реєстрацію в орган з питань пробації. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою клопотання Ковельського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Волинській області задовольнити.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, виклав основні доводи апеляційної скарги, прокурора та представника центру пробації, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили апеляційну скаргу, просили ухвалу суду залишити без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 166 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням для відбування покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.78 КК України (ч.2 ст.166 КВК України) у разі, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Вказана стаття до поважних причин неявки засудженого до кримінально - виконавчої інспекції відносить несвоєчасне одержання запрошення, хворобу та інші обставини, що фактично позбавляють засудженого своєчасно прибути за викликом.

При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, підставою для подачі подання про скасування звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням та направлення останнього для відбування призначеного покарання стало те, що він тричі не з`явився на реєстрацію до органу з питань пробації без поважних причин, а саме 17 квітня, 02 травня, 15 травня 2018 року та тричі притягувався до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, на думку суду факти неявки не носять системного характеру, так як їх вчинено у різні проміжки часу, тобто не підряд, тому не можуть вказувати, як не бажання особи стати на шлях виправлення.

Сам ОСОБА_12 вказував на причини неявки до органу пробації і їх поважність. Також пояснював, що ні з ким не конфліктує, громадський порядок не порушує, скарг на нього не надходило, що стверджується характеристикою за його місцем проживання. Також переконує, що він став на шлях виправлення, розкаявся у вчиненому злочині.

Детально проаналізувавши причини неявки ОСОБА_12 до органу пробації для реєстрації, його поведінку під час іспитового строку, на думку апеляційного суду, підстави для направлення засудженого у місця позбавлення волі, відсутні.

Згідно матеріалів особової справи, ОСОБА_12 за час іспитового терміну тричі притягувався до адміністративної відповідальності, а саме за ст. 182 КУпАП (порушення вимог додержання тиші) накладено стягнення у виді штрафу, за ч.1 ст.175-1 КУпАП (куріння тютюнових виробів у громадських місцх) та за ст..178 КУпАП (поява в громадських місцях у п`яному вигляді), накладено стягнення у виді попередження.

Відповідно до ч.3 ст.166 КВК України систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Отже, з вищенаведених норм вбачається, що засуджений підлягає направленню для відбування призначеного покарання у разі вчинення ним лише правопорушень, які відповідають наступним ознакам: вони були систематичними; кожне з них потягло за собою адміністративне стягнення; свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_12 пояснив, що про адміністративні правопорушення, а саме 11 травня та 05 червня 2018 року він дізнався лише під час розгляду клопотання, оскільки про вказані постанови про накладення на нього адміністративних стягнень йому відомо не було.

Враховуючи характер вчинених адміністративних правопорушень, а також те, що притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_12 не носили систематичного характеру, а відтак не можуть свідчити про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Також встановлено, що впродовж іспитового строку і по теперішній час, нового злочину засуджений не вчинив та до кримінальної відповідальності не притягувався, на даний час проходить стаціонарний курс реабілітації в ГО «Храм Надії» де характеризується позитивно, на його утриманні перебуває малолітня дитина.

Суд першої інстанції детально проаналізував причини неявок ОСОБА_12 до органу пробації, його поведінку під час іспитового строку, та дійшов обґрунтованого висновку, що немає підстав для направлення засудженого у місця позбавлення волі.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що сукупність наведених фактів та причин неявок ОСОБА_12 на реєстрацію до органу пробації не дає переконливих підстав вважати, що ОСОБА_12 не бажає стати на шлях виправлення та не виконувати покладені на нього обов`язки.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.376, п.1.ч.1 ст.497, ст.419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2018 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: