Справа № 743/1101/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/240/18
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000307, за апеляційними скаргами прокурора та захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Добрянка Ріпкинського району Чернігівської області, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 16.02.2018 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі,

обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність вини, просить його скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, до призначеного покарання приєднати частину покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.02.2018 року, та остаточно визначити покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Не погоджуючись з вироком суду захисник адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк в 1 рік.

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, до призначеного ОСОБА_7 покарання, приєднано частину покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.02.2018 року, остаточно визначивши покарання у виді шести років позбавлення волі, без конфіскації майна.

В строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано час перебування під вартою за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.02.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, в розмірі 1386 грн. 00 коп.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що суд, при призначенні обвинуваченому покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким та має додаткову кваліфікуючу ознаку: повторність, є корисливим злочином. Санкція ч. 2 ст. 289 КК України, передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Зазначає, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий за корисливі майнові злочини, та відбував реальні міри покарання, нові злочини вчиняв через короткий проміжок часу після звільнення з місць відбування покарання, тобто, не зробив належних висновків щодо своєї поведінки.

Крім того, судом 1 інстанції в мотивувальній частині вироку не зазначено чому суд не призначає покарання з конфіскацією майна.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на вимоги ст. 50, 65, 75 КК України, постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», вважає вирок суду занадто суворим.

Зазначає, що судом 1 інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але невірно та не в повному обсязі дав їм належну оцінку.

Його підзахисний вину визнав, щиро розкаявся та повністю відшкодував завдані збитки.

На думку апелянта, враховуючи вище вказані обставини, особу обвинуваченого, його психічний стан, у суду 1 інстанції були всі підстави для призначення ОСОБА_7 покарання з випробуванням.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 02.07.2017 року, близько 05 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з-під паркану домоволодіння АДРЕСА_1 , повторно, шляхом кочення, заволодів мопедом МUSSTANG MT50Q2, д.н. НОМЕР_1 , номер рами НОМЕР_2 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 7108 грн. 44 коп.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого, його захисника, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, просили звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; думку прокурора, який підтримав подану ними апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу захисника просив залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 в скоєному кримінальному правопорушенні відповідають встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими доказами, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку. Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого апелянтами не оскаржуються.

Дії обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК України кваліфіковані правильно, як незаконне заволодіння транспортним засобом вчиненому повторно.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 вину визнав та в скоєному щиро розкаявся.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі посягання на чуже майно, визнання ним вини, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, та обтяжують його - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку, а також думку потерпілого.

За наявності вищезазначеного, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає, що суд прийшов до вірного висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією інкримінованої статті, із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому основне покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 289 КК України, призначено у розмірі, що перевищує мінімальну межу, встановлену санкцією статті, а тому підстави для призначення більш суворого покарання відсутні. Крім того, прокурор не навів переконливих доводів щодо збільшення розміру покарання у виді позбавлення волі всього на півроку.

Суд 1 інстанції, врахувавши вищевказані обставини в сукупності з даними про особу обвинуваченого, не призначив останньому за ч. 2 ст. 289 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Санкцією частини ч. 2 ст. 289 КК України передбачено альтернативне застосування додаткового покарання: у виді конфіскації майна або без такої.

Оскаржуючи вирок в частині додаткової міри покарання, прокурор посилається на тяжкість вчиненого злочину, повторність та корисливий мотив. Однак, законом не передбачено безумовної конфіскації майна, сума викраденого є незначною, у обвинуваченого відсутнє майно, яке б підлягало конфіскації і викрадений мопед повернутий власнику. Також тяжкість скоєного кримінального правопорушення та корисливий мотив особи не є обов`язковою підставою для конфіскації майна обвинуваченого.

Досліджені під час апеляційного розгляду обставини у їх сукупності підтверджують правильність висновків суду першої інстанції щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна і колегія суддів з цим погоджується.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Пом`якшуючі покарання обставини, які встановлені судом, враховані при призначенні обвинуваченому покарання, тому твердження сторони захисту щодо залишення без уваги судом даних обставин не відповідають дійсності.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4