Номер провадження: 11-сс/813/261/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003151 від 10 вересня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт на нежитлове приміщення офісу-магазину загальною площею 72,20 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) із забороною розпоряджатись вказаним нежитловим приміщенням, вчиняти дії, щодо реконструкції та експлуатації нежитлового приміщення офісу-магазину.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді представника власника майна - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна в повному обсязі.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначила, що ОСОБА_7 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтована тим, що ухвала слідчого судді постановлена з недотриманням норм кримінального процесуального законодавства України, в клопотанні слідчого взагалі не зазначено з якою метою застосовується арешт майна, відсутні відомості щодо матеріальної або моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, а власник арештованого нежитлового приміщення ОСОБА_7 не має жодного статусу у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду призначене на 15 год. 30 хв. 13 лютого 2019 року не з`явився. До початку розгляду апеляційної скарги надіслав заяву, в якій просив відкласти апеляційний розгляд на іншу дату.

В наступне судове засідання призначене на 09 год. 30 хв. 18 лютого 2019 року прокурор повторно не з`явився, про причини неявки апеляційний суд не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин та з огляду на вимоги ч.1 ст.172 та ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 без участі прокурора, оскільки його неявка не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною третьою зазначеної норми кримінального процесуального закону передбачено, що, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що власник арештованого майна ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_6 не були присутніми в судовому засіданні 21 листопада 2018 року під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна.

Копію повного тексту оскарженої ухвали представник ОСОБА_6 отримала 06 лютого 2019 року, що підтверджується її розпискою наявною в матеріалах провадження (а.п.25). З апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді представник ОСОБА_6 звернулась до Одеського апеляційного суду 08 лютого 2019 року, тобто в межах п`ятиденного строку на апеляційне оскарження з моменту отримання нею копії судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2018 року пропущений не був.

Частина 1 ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Абзацом 2 ч.4 ст.170 КПК України встановлено, що арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України, а саме:

1) одержане внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалося (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) було предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) було підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

На теперішній час Малиновським ВП в м.Одесі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003151 від 10 вересня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України (Самоправство).

З клопотання слідчого вбачається, що 10 вересня 2018 року до чергової частини Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_10 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено факт самовільного будівництва прибудови до нежитлового приміщення, здійснене невідомими особами.

Під час здійснення досудового розслідування слідчим проведено огляд місця події в ході якого виявлено, що до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , прилягає прибудова розмірами приблизно 7x4 метри, яка займає прилеглу територію до будинку, та розташована на відведеному фундаменті, чим обумовлена зміна розмірів приміщення та конструкції. Прибудова огороджена металевим парканом, та в прибудові відсутні вікна в віконних рамах.

Згідно довідки КП ЖКС «Черьомушки» за раніше зазначеною адресою розташовано квартиру 42,80 квадратних метри на першому поверсі будинку, та особовий рахунок за квартирою відкрито на особу ОСОБА_7 .

Відповідно до інформації із єдиного реєстру документів, а саме Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначеними наслідками (СС1), згідно якої за адресою: АДРЕСА_1 , здійснена «Реконструкція нежитлового приміщення офісу-магазину без зміни геометричних розмірів». Замовником декларації є ОСОБА_7 . Датою закінчення будівництва 06 серпня 2018 року. Окрім того загальною площею нежитлового приміщення визначено 72,20 квадратних метри.

13 вересня 2018 року проведено огляд місця події, а саме раніше зазначеної прибудови, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено, що група невстановлених осіб здійснює установку вікон в віконні рами прибудови.

В ході допиту у якості свідка ОСОБА_11 , встановлено, що замовником вікон в прибудову є ОСОБА_7 , який в свою чергу дуже наполягав на швидкому встановленні вікон, не пояснюючи причини прискорення робіт.

Згідно інформації з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135821006 від 29 серпня 2018 року, власником нежитлового приміщення офісу-магазину загальною площею 72,20 квадратних метри, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_7 . Підставою для реєстрації права власності є раніше зазначена Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, яка містить в собі відомості, що не відповідають дійсності.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає, що власник нежитлового приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , самовільно звів прибудову до нежитлового приміщення, та надав до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, інформацію, що не відповідає дійсності, з метою приховування факту самовільного будівництва прибудови до нежитлового приміщення та незаконного збільшення приміщення до 72,20 квадратних метрів.

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що арештоване нежитлове приміщення офісу-магазину загальною площею 72,20 квадратних метри, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є предметом злочину, передбаченого ст.356 КК України і відповідає критеріям майна третьої особи, на яке, відповідно до положень ч.4 ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

За таких обставин доводи адвоката ОСОБА_6 про те, що арештоване нежитлове приміщення не є належним об`єктом застосування заходів забезпечення кримінального провадження є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених ст.170 КПК України для задоволення клопотання слідчого на вищевказаний об`єкт нерухомості.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_7 , з метою попередження відчуження спірного нежитлового приміщення чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідуванню.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на нежитлове приміщення офісу-магазину за адресою: АДРЕСА_1 , діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги представника власника майна стосовно незаконності ухвали слідчого судді є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт на нежитлове приміщення офісу-магазину загальною площею 72,20 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) із забороною розпоряджатись вказаним нежитловим приміщенням, вчиняти дії, щодо реконструкції та експлуатації нежитлового приміщення офісу-магазину залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3