Дата документу 03.04.2019 Справа № 310/7149/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/773/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/7149/18
Категорія ст. 187 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Першотравенськ Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, працюючого на ділянці по видобутку вугілля «Шахта імені Н.І. Сташкова», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 грудня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації судом його дій, вважає, що постановлений відносно ОСОБА_6 вирок в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що судом 1-ї інстанцій за результатами судового розгляду не дано належної оцінки особі винного, обставинам і тяжкості вчинення злочину, оскільки судом, за відсутності належного мотивування, призначено обвинуваченому покарання з випробуванням, обвинувачений, хоч і не судимий у відповідності до вимог ст. 89 КК України, однак раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності, належних висновків для себе не зробив та посеред дня в центрі міста вчинив зухвалий тяжкий корисливий злочин, з місця злочину втік. Крім того, 17.10.2018 в судовому засідання головуючий суддя продовжила ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з наявністю ризиків, в тому числі: можливістю вчинення нового злочину. 12.12.2018 судом першої інстанції відмовлено стороні захисту у зміні запобіжного заходу у зв`язку з наявними ризиками, встановленими судом у попередніх судових засіданнях. Усупереч вказаному, вироком скасовано запобіжний захід та необґрунтовано, не мотивовано застосовані вимоги ст.75 КК України. Таким чином, суд першої інстанції фактично собі суперечить, що не відповідає вимогам ст. 65 КК України про призначення достатнього покарання для виправлення та попередження нових злочинів.

Просить дослідити матеріали що характеризують особу ОСОБА_6 , в тому числі ухвали від 17.10.2018 про продовження запобіжного заходу та від 12.12.2018 про відмову у зміні запобіжного заходу. Вирок Бердянського міськрайонного суду від 12.12.2018 відносно ОСОБА_6 через неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.187 КК України 3 роки позбавлення волі. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які просили вирок суду залишити без зміни; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо він на протязі двох років іспитового строку не вчинить нового злочину, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 20.08.2018 року приблизно об 11 годині 25 хвилин знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 побачив ОСОБА_10 , після чого у нього виник умисел на заволодіння належним останньому майном із застосуванням насильства. Відразу після цього ОСОБА_6 підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном здійснив напад на останнього, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, під час якого наніс потерпілому один удар долонею лівої руки в область правого вуха, спричинивши потерпілому згідно висновку експерта № 282 від 22.08.2018 тілесні ушкодження у вигляді синцю в правій завушній області, правосторонньої перфорації, посттравматичного отиту правого вуха (запалення середнього вуха), які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Відразу після цього реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, та користуючись тим, що після нанесених ударів потерпілий не зможе чинити активного опору, ОСОБА_6 шляхом ривку зірвав з шиї потерпілого золотий ланцюжок 585 проби вагою 6, 93 грами вартістю 3950 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_6 залишив місце скоєння злочину, розпорядившись майном потерпілого на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 3950 гривень.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі прокурором.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 187 КК України.

Доводи прокурора про неправильне застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України, є такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Згідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції було врахована ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також те, що останній щиро покаявся, активно сприяв у розкритті злочину, добровільно відшкодував потерпілому шкоду, за місцем проживання характеризується задовільно, за місцем роботи характеризується позитивно, трудовий колектив просив не позбавляти останнього волі та передати обвинуваченого на поруки, за таких обставин, суд визнав можливим не призначати йому реальне позбавлення волі і застосував до нього ст. 75 КК України.

Доводи прокурора, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, є необґрунтованими, оскільки судимості у останнього є погашеними, а це означає, що припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим (Справа Верховного суду № 647/1831/15-к від 27.09.2018).

Не заслуговують уваги доводи прокурора і про те, що суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 посеред дня в центрі міста вчинив зухвалий тяжкий корисливий злочин, з місця злочину втік, оскільки ці обставини були враховані при призначені останньому суворе покарання у виді 3 років позбавлення волі, доречи, з таким розміром покарання погоджується і прокурор в апеляційній скарзі.

Безпідставними є доводи прокурора і про те, що суд першої інстанції в супереч тому, що спочатку продовжував обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та відмовляв стороні захисту у зміні запобіжного заходу, а потім застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, оскільки така позиція не відповідає вимогам ст. ст. 65, 75 КК, так як звільнення від відбування покарання з випробуванням, ніяким чином не залежить від виду раніше обраного запобіжного заходу.

Приймаючи до уваги вищевказане, а також вимоги ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора і про дослідження матеріалів що характеризують особу ОСОБА_6 , в тому числі ухвали суду від 17.10.2018 про продовження запобіжного заходу та від 12.12.2018 про відмову у зміні запобіжного заходу.

Враховуючи досудову доповідь органів пробації про те, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (а.с. 72-73), а також те, що обвинувачений одружений, має на утриманні малолітню дитину, потерпілий претензій до нього не має, він займається суспільно - корисною працею, більше трьох місяців знаходився під вартою, колегія суддів вважає, що рішення суду про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням шляхом визначення іспитового строку строком на 2 роки та встановлення контролю за його поведінкою, є законним, при цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що застосування в даному випадку до обвинуваченого ст. ст. 75, 76 КК України в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на обвинуваченого більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 грудня 2018 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.
Судді: