Справа № 456/2293/17 Головуючий у 1 інстанції- ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/262/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження № 456/2293/17 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрия, Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 185 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 липня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 липня 2018 рокуОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України на два роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2016 року та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді два роки три місяці позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Постановлено початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з часу обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 12 червня 2018 року.
Вирішено питання з речовими доказами.
ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він, перебуваючи в квартирі за адресою АДРЕСА_2 , у якій тимчасово проживає потерпіла ОСОБА_9 , 14 липня 2017 року близько 04 год. 00 хв., повторно таємно викрав з кімнати три мобільні телефони: марки «НТС Decire 210 Dual» чорного кольору вартістю 800 грн.; марки «Nomi i5010» золотистого кольору вартістю 1100 грн., в якому знаходились стартові пакети мобільного оператора «МТС» вартістю 15 грн. та мобільного оператора «Київстар» вартістю 15 грн.; марки «Nomi 5031» білого кольору вартістю 1650 грн., в якому знаходились стартові пакети мобільного оператора «МТС» вартістю 15 грн. та мобільного оператора «Лайф» вартістю 15 грн., чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3610 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить застосувати щодо нього положення ч.3 ст. 75 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: вирок суду першої інстанції з точки зору кримінального та кримінального процесуального законодавства України вважається незаконним та однобічним. При призначенні покарання суд першої інстанції не застосував обставини, які пом`якшують покарання, а саме: в ході кримінального провадження він сприяв розкриттю злочину, щиро покаявся у скоєному, на його утриманні маленька дитина.
В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви, та просить її задоволити.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора щодо законності судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.
Фактичні обставини, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються.
Щодо покарання, з яким апелянт не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше судимий, злочин вчинив під час іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в психіатричному кабінеті та лікаря-нарколога не перебуває; обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, які обтяжують покарання, та призначене в межах, встановлених санкцією частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом при призначенні покарання наявності обставин, які пом`якшують покарання, та застосування ст. 75 КК України, колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
Усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину та обставини, які пом`якшують покарання, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд, врахувавши тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, усі обставини справи, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді двох років позбавлення волі.
Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, немає.
Судом першої інстанції остаточне покарання ОСОБА_6 у виді двох років трьох місяців позбавлення волі визначене з врахуванням положень ст. 71 КК України із застосуванням принципу часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
При цьому судом першої інстанції відповідно до ч.4 ст. 71 КК України правильно враховано, що призначене ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків не могло бути меншим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.11.2016 (у виді двох років позбавлення волі), і повинно було бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Отже повторне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України (як про це просить апелянт) вимогам кримінального закону не відповідало б і є неприпустимим.
Апеляційна скарга обвинуваченого не містить правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_6 фактично був затриманий 11 червня 2018 року, відповідно строк відбуття покарання обвинуваченим слід рахувати з 11 червня 2018 року.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Строк відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_6 рахувати з 11 червня 2018 року, тобто з часу його фактичного затримання.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5