Справа № 526/1798/18
Номер провадження 1-кп/530/120/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" листопада 2018 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000449 від 20.09.2018 року , відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лютенька, Гадяцького району, Полтавської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, розлученого, працюючого в ТОВ «Технопром» укладальником, раніше не судимого, у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
На початку червня 2018 року, більш точну дату встановити не виявилось можливим, знаходячись на околиці с. Красна Лука, Гадяцького району в напрямку с. Бухалове, Гадяцького району, ОСОБА_5 , серед рослинності знайшов дикоростучу рослину коноплі.
Усвідомлюючи, що ця рослина містить особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, зрізав її та приніс до приміщення сараю, за місцем свого одноосібного фактичного проживання, по АДРЕСА_3 , для подальшого виготовлення наркотичного засобу з метою збуту. Тим самим умисно придбав із вказаною метою особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, вагою не менше 148,602 гр.. Після цього, тут же, діючи умисно, у зазначеному вище сараї вказану рослину ОСОБА_5 висушив та подрібнив, приготувавши для вживання, тим самим виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, з метою збуту, вагою не менше 148,602 гр..
Після виготовлення наркотичного засобу, помістив канабіс у зазначеному розмірі на відрізки шпалер та умисно зберігав на них цей особливо небезпечний наркотичний засіб з метою збуту в приміщенні сараю за фактичним місцем проживання до 15 серпня 2018 року, час від часу дістаючи його звідти для збуту, доки не був викритий працівниками поліції.
Своїми умисними протиправними діями, що виразилися у незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, вагою не менше 148,602 гр., ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України.
Так, зокрема, діючи повторно, 26.07.2018 року, о 19 год. 03 хв., ОСОБА_5 , за фактичним місцем свого проживання, у будинку АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, маючи корисливі мотив та мету, незаконно збув, у паперовому згортку особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, у подрібненому висушеному стані масою 2,655 гр, за 200 гривень ОСОБА_6 (анкетні дані особи змінено у встановленому порядку), котрий цього ж дня видав цей особливо небезпечний наркотичний засіб працівникам поліції. Згідно висновку експерта №1660 від 10.08.2018 за результатами проведення судово-хімічної експертизи речовини, яку ОСОБА_5 незаконно збув 26.07.2018 року ОСОБА_6 у паперовому згортку, вона має рослинне походження, зелений колір, та є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою у висушеному стані 2,655 гр..
Своїми умисними протиправними діями, що виразилися у незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, масою у висушеному стані 2,655 гр.,вчиненого повторно, 26.07.2018, близько 19 год. 03 хв., ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України.
Діючи повторно, 15.08.2018 року, близько 11 год. 55 хв., ОСОБА_5 , в приміщенні будинку, за фактичним місцем свого проживання, у будинку АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, маючи корисливі мотив та мету, незаконно збув у паперовому згортку особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, у подрібненому висушеному стані масою 4,638 гр. за 200 (двісті) гривень ОСОБА_6 (анкетні дані особи змінено у встановленому порядку), котрий цього ж дня видав цей особливо небезпечний наркотичний засіб працівникам поліції. Згідно висновку експерта №1745 від 23.08.2018 за результатами проведення судово-хімічної експертизи речовини, яку ОСОБА_5 незаконно збув 15.08.2018 ОСОБА_6 , у паперовому згортку, вона має рослинне походження, зелений колір, та є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою у висушеному стані 4,638 гр..
15.08.2018 року решту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, масою у сухому висушеному стані 141,309 гр., який ОСОБА_5 незаконного зберігав з метою збуту за місцем свого фактичного проживання по АДРЕСА_2 під час санкціонованого слідчим суддею Гадяцького районного суду обшуку, працівниками поліції було вилучено.
Згідно висновку експерта №1746 від 23.08.2018 за результатами проведення судово-хімічної експертизи вилучена 15.08.2018 за місцем одноосібного проживання ОСОБА_5 , надана на дослідження речовина зеленого кольору має рослинне походження, ботанічні ознаки рослини коноплі, містить тетрагідроканнабінол і є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу у висушеному стані становить 141,309 гр..
Своїми умисними протиправними діями, що виразилися у незаконному зберіганні з метою збуту в період з 26.07.2018 по 15.08.2018 р., а також у незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, у висушеному стані масою 4,638 гр., вчиненого повторно 15.08.2018 р. близько 11 год. 55 хв., ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).
Відповідно до ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частиною першою ст.23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.23 КПК України).
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч. 2 ст. 17 КПК України.
Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даних кримінальних правопорушень, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національним і європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.
Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_5 , свою вину в інкримінуємих йому злочинах визнав в повному обсязі, в повному обсязі визнав фактичні обставини справи. Будучи допитаним в судовому засіданні дав покази аналогічні описовій частині вироку. Також пояснив, що позбавлений батьківських прав відносно своїх двох дітей, які знаходяться у Кременчуцькому інтернаті, до яких їздив один раз з часу позбавлення його батьківських прав в 2014 році. Також зазначає, що перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2010 року по факту зловживань ним спиртними напоями.

Зазначив, що у нього є сестра інвалід з дитинства, ОСОБА_7 , за якою призначено опікуном матір, ОСОБА_8 , а йому з 13.11.2018 року видано доручення на отримання пенсії сестри. Влаштувався офіційно на роботу з 16.11.2018 року.

Захисник-адвокат ОСОБА_4 , просить суд не позбавляти волі ОСОБА_5 та застосувати ст. 69 КК України.

Прокурор в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що обвинувачений вину у вчинених злочинах визнав повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, запропонував визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків і інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході дізнання та досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим та іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.
Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого, ОСОБА_5 , а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_5 .Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, в силу вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, суд дослідив докази, надані стороною обвинувачення, оскільки сторона захисту доказів суду не подавала. При цьому, сторони кримінального провадження не заперечували щодо закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами.
Враховуючи, що інших клопотань від учасників справи не поступало та вони їх не заявляли, суд за наслідком їх дослідження, вважає докази такими, що відповідають вимогам глави 4 параграфу 1 КПК України щодо їх належності та допустимості.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно тієї особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Органами досудового слідства, дії ОСОБА_5 , кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, забезпечення доведеності вини та підтримання в суді державного обвинувачення, яке згідно із ст.121 Конституції України покладається на прокурора.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, форму вини, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…
Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_5 , достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення в подальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він вину визнає повністю і щиро кається в здійсненому, активно сприяв розкриттю злочину і вважає ці обставини, такими що пом`якшують покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України, є тяжким кримінальним правопорушенням за яке передбачене покарання від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Згідно зі ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 суд не виявив.

Відповідно до ст.. 65 КК України, підставами для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначається статтею 69 цього Кодексу. Суд враховує, що ОСОБА_5 вчинив не один злочин, а декілька, тому підстав для застосування ст. 69 КК України обвинуваченому суд не вбачає.

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до висновку з досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 16.11.2018 року вбачається, що на думку органу пробації виконання покарання у громаді виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 - без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк) можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Згідно довідки Краснолуцької сільської ради Гадяцького району, Полтавської області №02-21/816 від 16.08.2018 року, ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_2 , за місцем проживання характеризується з негативної сторони. З сусідами конфліктує, вживає спиртні напої, ніде не працює. За порушення громадського порядку притягувався до адміністративної відповідальності.
Згідно довідки Краснолуцької сільської ради Гадяцького району, Полтавської області №02-21/1027 від 14.09.2018 року, ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_2 . За місцем проживання характеризується позитивно.
Згідно ухвали Гадяцького районного суду Полтавської області по справі №526/939/18 кримінальне провадження № 0000392 за частиною 1 ст.122 КК України відносно ОСОБА_5 було закрито в зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення.
Суд також бере до уваги, що ОСОБА_5 вів паразитичний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, конфліктував із сусідами, був позбавлений батьківських прав відносно своїх дітей, не відвідував їх за місцем знаходження. На роботу влаштувався лише коли відбулося перше засідання в суді, при цьому раніше маючи таку можливість, не використовував її.

З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, того, що ОСОБА_5 скоїв злочини передбачені ст. 307 ч 2 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину; обставин вчинених злочинів, суспільної небезпеки скоєних злочинів, обставин справи та наслідків, а також особи ОСОБА_5 , досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого,суд вважає, що виправлення підсудного та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством.

На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, суд, на підставі ст. 458 КПК України, керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5 - 48к -13 від 23 січня 2014 року.
Зокрема, в ній Верховним Судом України сформульовано висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
З огляду на юридичну суть та зміст положень ст.ст.50,65 КК України, суд також вважає, що захід примусу відносно ОСОБА_5 , внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить його додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення.

Згідно медичної довідки №01-08/1667, виданої Гадяцькою ЦРЛ, ОСОБА_5 перебуває на « Д» обліку у лікаря нарколога з 14.09.2010 року з діагнозом ППРА, синдром залежності.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
Питання про долю речових доказів у даній кримінальній справі слід вирішити на підставі ст.100 КПК України, а саме: майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використаним, підлягає знищенню, а майно, що належить обвинуваченому - підлягає конфіскації.
Речові докази по справі: мобільний телефон марки «VIAAN», кошти в сумі 70 гривень, 200 гривень, зраки змивів з рук, зразки СХР, канабіс вагою 4,638 грн., 141,309 грн., 2,655 грн., дерев"яне сито, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області.
Судові витрати за проведення судово-хімічних експертиз 3432 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.2 ст. 307 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у до вступу вироку в законну силу змінити з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 у рахувати з часу затримання та період з 15.08.2018 року по 17.08.2018 року, згідно протоколу про затримання особи.

Речові докази по справі:

- кошти в сумі 70 гривень, 200 гривень конфіскувати, передавши у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів порядку;
- мобільний телефон марки « VIAAN» - конфіскувати;
- зразки змивів з рук, зразки СХР, канабіс вагою 4,638 грн., 141,309 грн., 2,655 грн., дерев"яне сито, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області знищити.
Стягти з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лютенька, Гадяцького району Полтавської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , код платнитка податку суду невідомий, працюючого в ТОВ «Технопром» укладальником на користь держави 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) грн. 00 коп. за виконання судово- хімічних експертиз.

Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1