Справа № 567/745/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
особи стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6
розглянувши кримінальне провадження за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.М"якоти Ізяславського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , інваліда ІІ групи, раніше не судимого, щодо вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України
встановив:
в Острозький районний суд 08.06.2018 надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , щодо вчинення суспільно небезпечне діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000152.
За змістом цього клопотання ОСОБА_6 скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст.185 КК України за наступних обставин.
В ніч на 23 квітня 2018 року, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом з метою власного збагачення, шляхом відчинення хвіртки проник на територію подвір"я де проживає потерпілий ОСОБА_4 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, таємно, через відчинені вхідні двері проник у підсобне приміщення за вищевказаною адресою, звідки викрав велосипед марки «ММВЗ» вартістю 541,67 грн., що належав ОСОБА_4 .
В подальшому ОСОБА_6 покинув територію господарства потерпілого, привласнив викрадений ним велосипед та розпорядився ним на власний розсуд.
Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з прникненням у інше приміщення.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що він проживає в м.Острог та йому належить велосипед марки «ММВЗ», який він придбав близько 10 років тому. Вказав, що приблизно пів року тому замінив у даному велосипеді колеса і раму. Вказаний велосипед зберігався в приміщенні сараю (літньої кухні) на території його господарства, двері в дане приміщення, а також ворота до його господарства були замкнені на засув. Зазначив, що 23.04.2018 о 07:30 год., зайшовши в підсобне приміщення свого господарства, він виявив відсутність вказаного велосипеда, після чого звернувся в поліцію. Вказує, що на даний час велосипед йому повернуто.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що 23.04.2018 близько 12:30 год. до нього зателефонував його знайомий ОСОБА_6 та запропонував йому купити в нього велосипед марки «Мінськ» за 300 грн., на що ОСОБА_7 погодився. Близько 18:30 год. вони зі ОСОБА_6 зустрілись на АЗС «ОККО», що в м.Острог, куди ОСОБА_6 приїхав на велосипеді. Даний велосипед був зеленого кольору з новими колесами. Після чого він домовився зі ОСОБА_6 про купівлю даного велосипеда за 500 грн., однак спершу заплатив лише 300 грн. На наступний день до нього прийшли працівники поліції, яим він видав вкзаний велосипед. Про те, що велосипед крадений ОСОБА_7 відомо не було, ОСОБА_6 йому казав, що велосипед належить йому особисто.
З метою встановлення психічного стану здоров"я ОСОБА_6 на час вчинення суспільно небезпечного діяння, під час судового розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, було призначено додаткову амбулаторну судово-психіатричної експертизу.
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 23/19 від 22.01.2019 року ОСОБА_6 станом на 22.04.2018 та 23.04.2018 страждав на легку розумову відсталість (F70 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду). Під час вчинення інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_6 не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Заслухавши думку прокурора, потерпілого, особи, відносно якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та захисника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, а справа підлягає закриттю провадженням, виходячи з наступного.
В судовому засіданні прокурор, посилаючись на висновок додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_6 , просить закрити кримінальне провадження про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, з огляду на те, що даним висновком не встановлено перебування ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованого йому діяння, в стані неосудності.
Інші учасники судового розгляду підтримали думку прокурора.
Статтею 503 КПК України визначено підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
Зокрема, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
В даному кримінальному провадженні суд не вбачає підстав констатувати, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності у зв`язку із наступним.
Згідно із ст. 19 КК України, осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Водночас ст. 20 КК України визначено, що підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
З аналізу зазначених норм вбачається, що обмежена осудність пов`язана з наявністю у суб`єкта певного психічного розладу, психічної аномалії; внаслідок зазначеного психічного стану особа усвідомлює, але не повною мірою, фактичні ознаки і суспільну небезпечність вчиненого діяння та (або) не повною мірою може керувати ними. Тобто на відміну від неосудної особи, здатність усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними у обмежено осудної особи не виключається; обмежена осудність не виключає осудності як обов"язкової ознаки суб`єкта, отже, не виключає кримінальну відповідальність і покарання за вчинене.
Значення обмеженої осудності полягає в тому, що вона може враховуватись судом при призначенні покарання і відповідно до ч.2 ст.94 КК України є підставою для застосування примусвоих заходів медичного характеру.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст.19 КК України) чи обмежено осудною (ч.1 ст.20 КК України) належить виключно до компетенції суду.
Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 23/19 від 22.01.2019 року ОСОБА_6 станом на 22.04.2018 та 23.04.2018 страждав на легку розумову відсталість (F70 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду).
Під час вчинення інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння ОСОБА_6 не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 на даний час не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. До ОСОБА_6 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Зауважень з приводу належності та допустимості вказаного доказу - висновку судово-психіатричного експерта № 23/19 від 22.01.2019 року, суду не надходило.
Отже, даний висновок експерта не дає підстав вважати, що ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованого йому діяння знаходився у стані неосудності. Даний висновок експерта вказує, що ОСОБА_6 перебував у стані обмеженої осудності і відповідальність за скоєне у такому стані настає на загальних підставах з урахуванням положень ч. 2 ст. 20 КК України, а кримінальне провадження повинно здійснюватися у загальному порядку з усіма гарантіями, які закон надає стороні захисту.
Окрім того, суд звертає увагу й на те, що у п. 6 постанови № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що враховуючи те, що згідно зі ст. 20 КК особа, визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, слід визнати, що справу щодо такої особи необхідно направляти до суду з обвинувальним висновком, в якому мають міститися дані про психічне захворювання цієї особи. Визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом"якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання. Примусові заходи медичного характеру можуть застосовуватися до засудженої обмежено осудної особи також при звільненні її від покарання в разі, коли вона під час його відбування захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними (ч. 1 ст. 84 КК).
На підставі п.2 ч.1 ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.
У відповідності до ч.2 ст.94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.
Надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст.20, ч. 2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.
Відповідно до вимог ч.1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 504 КПК України досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
В силу вимог ч. 1, 2 ст. 512 КПК України судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Відповідно до ч. 5 ст. 513 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 на час вчинення суспільно небезпечного діяння не перебував в стані неосудності, що підтверджено висновком судово-психіатричного експерта від 22.01.2019, та в силу ст. 20 КК України доказів вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України в стані неосудності (ст. 19 КК України) в судовому засіданні не здобуто, а відтак суд вважає, що його неосудність на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не встановлена, а тому відповідно до ч. 2 ст. 512 та ч. 5 ст. 513 КПК України, суд вважає за необхідне відмовити в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закрити кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 з поверненням наявних матеріалів кримінального провадження прокурору для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.
На підставі викладеного ст.19, 20, 94 КК України та керуючись ст.502, 512, 513, 515 КПК України, суд
ухвалив :
відмовити у застосуванні примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та закрити кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 , за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000152 від 23.04.2018 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направити прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1