Справа № 675/489/17
Провадження № 1-в/675/2/2018
У Х В А Л А

"26" грудня 2018 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ізяславі в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Миколаєва, такого, що відбуває покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», про умовно-дострокове звільнення,

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення, мотивуючи це тим, що він відбуває покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» з 2007 року, з 2013 року по 2016 роки був переведений для відбування покарання до СВК № 82 Донецької області, що перебуває у зоні АТО і активних бойових дій. Засуджений вказує, що відбув понад 3/4 строку покарання. ОСОБА_6 зазначає, що він твердо став на шлях виправлення, переконався в абсурдності злочинної поведінки, має позитивні наміри на майбутнє: бажає бути корисним сім`ї та суспільству. Засуджений вважає, що адміністрація Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» безпідставно та не аргументовано відмовляє в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_6 . Сам ОСОБА_6 вважає, що заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_6 у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав, вважає, що, відповідно до діючого законодавства він підлягає умовно-достроковому звільненню з місць позбавлення волі. ОСОБА_6 звернув увагу суду, що, відбуваючи покарання, закінчив професійно-технічний заклад та здобув освіту. Засуджений вказав, що адміністрація установи виконання покарань відноситься до нього упереджено, вчиняє щодо нього злочинні дії.

Захисник засудженого ОСОБА_5 вважає, що до ОСОБА_6 слід застосувати умовно-дострокове звільнення.

Представник установи ОСОБА_4 зазначила, що поведінка засудженого ОСОБА_6 свідчить, що він вперто не бажає стати на шлях виправлення, а тому ОСОБА_6 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Прокурор заперечує проти задоволення заяви засудженого, вважає, що ОСОБА_6 не підлягає умовно-достроковому звільненню.
Допитавши засудженого, дослідивши матеріали з особової справ засудженого, вислухавши позицію представника установи, думку захисника, висновок прокурора, суд знаходить, що заява засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ч. 1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
ОСОБА_6 засуджений вироком від 07 грудня 2006 року Апеляційного суду Миколаївської області за ст. ст. 152 ч. 4, 153 ч. 3, 115 ч. 2 п. 10, 70 КК України до 15 років позбавлення волі.
Рішенням Селідовського міського суду Донецької області від 30 березня 2016 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року в строк покарання ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з 14 липня 2006 року по 15 березня 2007 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_6 раніше судимий тричі.

Початок строку покарання 14 липня 2006 року.

Кінець строку покарання 13 листопада 2020 року.

Таким чином, виходячи з положень Конституції України, на момент розгляду заяви ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 не скасований, не змінений, набрав законної сили, а тому є обов`язковим до виконання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст. 12 КК України, злочини, вчинені ОСОБА_6 є особливо тяжкими. Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_6 три чверті строку покарання відбув 13 лютого 2017 року.

Згідно ст. 81 КК України основною підставою для умовно-дострокового звільнення є те, що засуджений довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

Згідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд приймає до уваги доводи засудженого про його навчання у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Замковий навчальний центр № 58», деОСОБА_6 здобув професію фрезерувальник, що підтверджується відповідним свідоцтвом 12 СВ № 163617 від 03 березня 2008 року, копія якого додана до матеріалів справи. Також судом враховано, що ОСОБА_6 , відбуваючи покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», працював у лютому 2008 року, що підтверджується відповідними довідками Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)». ОСОБА_6 має сім`ю, яка складається з батьків, бабці та брата, що підтверджується відповідною довідкою, доданою до матеріалів справи.

Судом враховано, що під час перебування ОСОБА_6 у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» він з іншими засудженими не конфліктний, виконує роботи із самообслуговування, не допускає порушень вимог пожежної безпеки, що підтверджується характеристикою, наданою на ОСОБА_6 . Державною установою «Замкова виправна колонія (№ 58)».
Під час перебування у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 характеризувався позитивно, що підтверджується відповідною характеристикою від 21 грудня 2017 року, доданою до матеріалів справи.
Разом з тим, з матеріалів особової справи судом встановлено, що під час відбування покарання на ОСОБА_6 з серпня 2006 року по грудень 2018 року було накладено понад 70 стягнень за вчинення дисциплінарних проступків. При цьому суд приймає до уваги, що стягнення у вигляді «суворої догани», накладене 29 травня 2017 року, скасоване постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/1174/17 від 14 грудня 2017 року, що підтверджується копією відповідної постанови, доданої до матеріалів справи. Разом з тим, суд враховує, що протягом грудня поточного року до ОСОБА_6 двічі застосовувались заходи стягнення: 14 грудня 2018 року у виді поміщення до ДІЗО на строк 14 діб, яке засуджений відбуває на момент розгляду заяви, 17 грудня 2018 року у виді суворої догани, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями відповідної постанови та довідки про стягнення та заохочення.

При цьому суд звертає увагу, що стягнення на ОСОБА_6 накладались під час відбування покарання як у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», так і у Селидівській виправній колонії (№ 82) та Бучанській виправній колонії (№ 85). Вказані обставини в ході судового розгляду спростовані не були.

В ході розгляду справи встановлено, що заохочень ОСОБА_6 не має, що підтверджується довідками про стягнення та заохочення, наданими суду як Державною установою «Замкова виправна колонія (№ 58)», так і Державною установою «Миколаївський слідчий ізолятор».

З характеристики, наданої на ОСОБА_6 . Державною установою «Замкова виправна колонія (№ 58)», вбачається, що ОСОБА_6 посягає на права і свободи, честь і гідність персоналу, схильний до порушень режиму відбування покарання, які загрожують безпеці персоналу та інших засуджених, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується, свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи та публічно демонструє зневажливе ставлення до цих вимог, свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, участі в організації та проведенні виховних заходів в установі не приймає, брати участь у програмах диференційованого виховного впливу не бажає.

ОСОБА_6 до праці не залучається, оскільки не виявляє бажання працювати.

Позицію засудженого ОСОБА_6 з приводу недопустимості доказів: характеристик та довідок про стягнення та заохочення, наданих Державною установою «Замкова виправна колонія (№ 58)», суд до уваги не приймає з наступних мотивів.

Дійсно, за неодноразовими заявами ОСОБА_6 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення працівниками Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 191 ч. 2, 364 ч. 2, 365 ч. 1, 367 ч. 1, 382 ч. 1 КК України, що підтверджується відповідними витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань, копії яких додані до матеріалів справи. Проте у вказаних кримінальних провадженнях підозра та обвинувачення жодній особі пред`явлені не були, обвинувальний вирок суду щодо жодної особи не винесений, що підтверджується поясненнями прокурора та не було спростовано іншими доказами в ході судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відтак суд приходить до висновку, що засуджений не надав жодних доводів щодо недопустимості доказів відповідно до вимог ст. ст. 87-88 КПК України.

Інших об`єктивних даних, які б переконували суд у тому, що ОСОБА_6 довів своє виправлення, суду надано не було.

За таких обставин суд приходить до висновку, що поведінка засудженого свідчить про те, що він не довів своє виправлення, а тому відсутні підстави для його умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду на протязі семи діб з дня її проголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1