Справа № 202/1199/16-к
Провадження № 1кп/202/140/2018
УХВАЛА
Іменем України

20 грудня 2018 року м. Дніпро

Індустріальний районний суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001330 від 23.08.2015 року за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 вм. Дніпро, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочинів, передбачених за ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.263 КК України;
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпро, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_2 ;
у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст. 187 КК України;
ОСОБА_11 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Дніпро, громадянки України, незаміжньої, непрацюючої, яка не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_3 ;
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України;
в с т а н о в и в:

Обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 23.12.2018 року.
Прокурор заявила клопотанняпро необхідність продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке мотивоване тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Стороною захисту заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на домашній арешт, яке мотивоване тривалим знаходженням обвинувачених під вартою та відсутністю ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обвинувачені заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених законодавством.
Суд заслухавши сторону прокурора, сторону захисту, вважає, що при продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд ураховував вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому судом враховано,що ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд зазначав, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останніми покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

При розгляді цього клопотання суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати «in abstracto». Це питання має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими суд мотивує своє рішення, та належно задокументованих фактів. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [ВП], заява № 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Суд зазначає, що тривалість тримання обвинувачених під вартою становить більш ніж три роки, у разі визнання їх винними, то відповідно до ч.5 ст.72 КК України, яка передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, повинна застосовуватись ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року, тобто один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а це вже шість років та три місяці.

Суд зауважує, що тяжкість висунутих обвинувачень, ризик ухилення від слідства та суду, незаконний вплив на потерпілого, свідків були підставами для винесення ухвали про обрання щодо обвинувачених запобіжного заходу. Надалі, продовжуючи строк тримання під вартою, суд наводив підстави у своїх рішеннях, посилався на належність раніше обраного запобіжного заходу. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland). До того ж, такі підстави мають бути чітко сформульовані у відповідних рішеннях національних судів ( рішення від 4 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі» (Ilowiecki v. Poland), заява № 27504/95, п. 61). Однак у цій справі таких підстав навести вже неможливо.

Під час судового розгляду цього кримінального провадження Індустріальним районним судом відносно обвинувачених постановлено 13 ухвал про продовження запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, в яких зазначались одні й ті самі ризики.

На час розгляду цього клопотання ризик можливості незаконного впливу на потерпілих, свідків у обвинувачених відсутній, оскільки деякі потерпілі та свідки допитані судом, інші на виклики суду не з`являються, навіть сторона обвинувачення тривалий час не може забезпечити їх явку в суд. Існування обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК значно зменшились.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав про необхідність розгляду можливості обрання альтернативних запобіжних заходів. Суд зваживши наявність ризиків, що залишились, а це переховування від суду, вважає його недостатнім для тримання обвинувачених під вартою, а тому вважає за необхідне змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

ОСОБА_9 обвинуваченому у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.263 КК Українизмінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою:АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
1) з`являтися за суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Строк, на який покладено вищевказані обов`язки, визначити до 17.02.2019 року.
Обвинуваченому письмово (під розпис) повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Дата закінчення дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту 17.02.2019 року.
ОСОБА_10 обвинуваченому у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.187КК України змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою:АДРЕСА_2 без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
1) з`являтися за суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Строк, на який покладено вищевказані обов`язки, визначити до 17.02.2019 року.
Обвинуваченому письмово (під розпис) повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Дата закінчення дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту 17.02.2019 року.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання за місцем проживання обвинувачених.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3