Справа № 598/561/19
провадження № 1-в/598/53/2019
УХВАЛА
іменем України

"02" квітня 2019 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , представника державної установи «Збаразька виправна колонія (№63)» ОСОБА_4 , засудженої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Збаражі клопотання засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою спеціальною освітою, одруженої, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, тимчасово непрацюючої, раніше судимої:

- 06 січня 2005 року вироком Богунського районного суду міста Житомира Житомирської області за ч.1 ст.309 КК України до 01 року 06 місяців позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 01 рік 06 місяців. Звільнена від відбування покарання 19 липня 2005 року на підставі Закону України «Про амністію» від 31.05.2005 року;

- 23 серпня 2005 року вироком Корольовського районного суду міста Житомира Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки;

- 04 червня 2007 року вироком Корольовського районного суду міста Житомира Житомирської області за ч.2 ст.187, ст.69, ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. 28 квітня 2011 року звільнено умовно-достроково на 01 рік 07 місяців 21 день невідбутої частини покарання;

- 29 липня 2015 року вироком Корольовського районного суду міста Житомира Житомирської області за ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира Житомирської області від 01 червня 2016 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі,-

встановив :

До провадження Збаразького районного суду Тернопільської області надійшло клопотання засудженої ОСОБА_6 про її умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За даною справою ОСОБА_5 засуджена вироком Корольовського районного суду міста Житомира Житомирської області від 06 жовтня 2016 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання - 08.06.2016 року.

Кінець строку відбування покарання - 26.05.2020 року.

Встановлену 2/3 частину покарання засуджена ОСОБА_5 відбула 26.12.2018 року.

В судовому засіданні засуджена ОСОБА_5 підтримала клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, пославшись при цьому на те, що вона на даний час своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення.

Представник ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)» ОСОБА_4 в судовому засіданні просив в задоволенні клопотання відмовити, оскільки засуджена не довела своє виправлення, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Заслухавши засуджену, представника ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)» та думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні даного клопотання, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженої, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити виходячи із наступного.

Так, судом встановлено, що засуджена ОСОБА_5 за час відбування покарання в ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)» характеризується незадовільно. При цьому допустила порушення режиму відбування покарання, за що 11 лютого 2019 року притягувалася до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. На даний час стягнення не зняте і не погашене у встановленому законом порядку. Після прибуття в колонію була залучена до праці. Вину у скоєних злочинах визнає, однак не готова до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

При цьому суд не приймає до уваги тверджень засудженої ОСОБА_5 про те, що стягнення на неї було накладено за незначне порушення, оскільки воно було накладено за допущення засудженою порушень режиму відбування покарання на законних підставах.

Суд, також враховує і те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судима за корисливі злочини і що до неї раніше вже застосовувалася заохочувальна норма закону у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, однак вона знову вчинила умисний злочин, за який відбуває покарання.

Таким чином, враховуючи все вищевказане, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не здобуто доказів того, що засуджена ОСОБА_5 своєю поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому у задоволенні клопотання засудженої слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ухвалив:
Відмовити у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення її від відбування покарання у виді позбавлення волі, яке вона відбуває відповідно до вироку Корольовського районного суду міста Житомира Житомирської області від 06 жовтня 2016 року.

На дану ухвалу може бути подана апеляція до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд Тернопільської області протягом 7 днів з моменту її оголошення.

СУДДЯ: ОСОБА_1