Провадження №11-кп/801/276/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд

у складі :

головуючого:судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з вібуттям строку покарання призначеного судом

в с т а н о в и в:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із відбуттям строку покарання призначеним вироком суду.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 просить суд звільнити його від покарання, за вироком Одеського обласного суду від 18.11.1998 року, за яким він визнаний винним у вчиненні злочинів та засуджений до смертної кари розстрілу. Ухвалою Верховного суду України від 07.05.1998 вирок Одеського обласного суду від 18.11.1998 відносно ОСОБА_7 змінено: дії ОСОБА_7 перекваліфіковано з п. «г» на п «з» ст. 93 КК України 1960 року і ОСОБА_7 вважається засудженим за п. «е», «ж», «з» ст. 93 КК України до смертної кари. Постановою Одеського обласного суду від 17.06.2000 ОСОБА_7 замінено смертну кару на довічне позбавлення волі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання, в зв`язку з вібуттям строку покарання призначеного судом, з тих підстав, що чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, крім того, посилання засудженого на те, що він відбув строк покарання за вироком суду не ґрунтується на вимогах закону, оскільки ч.5 ст. 80 КК України застосовується до осіб відносно яких з дня набрання чинності обвинувальний вирок не було виконано.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як незаконну. Просить постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання, у зв`язку з відбуттям строку покарання, призначеного вироком суду або замінити йому довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відповідно до ч.3 ст. 49 КК України 1960 року.

Свої вимоги засуджений мотивував тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки вирок щодо нього не виконано, а строк давності виконання вироку, який становить 10 років з дня набрання вироком законної сили закінчився 07.05.2008 року, строк не переривався та він не ухилявся від відбування покарання , і це дає йому підстави для звільнення його від відбування покарання відповідно до ст. 152 КВК умовно достроково від подальшого відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, засудженого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити; думку прокурора, який вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, і просив залишити її без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.370 КПК України, рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому висновки суду, зазначені у рішенні, мають прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто такими, що не допускають неоднозначного трактування. Крім того суду необхідно послідовно поєднувати закон і наводити чіткі аргументи. Не дотримання зазначених вимог під час розгляду справи кримінального провадження є порушенням права на справедливий суд, гарантований ст.6 Європейської конвенції з прав людини.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом по даній справі дотримано вимог кримінального процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Одеського обласного суду від 18.11.1998 року, за яким він визнаний винним у вчиненні злочинів та засуджений до смертної кари розстрілу. Ухвалою Верховного суду України від 07.05.1998 вирок Одеського обласного суду від 18.11.1998 року відносно ОСОБА_7 змінено: дії ОСОБА_7 перекваліфіковано з п. «г» на п «з» ст. 93 КК України 1960 року і ОСОБА_7 вважається засудженим за ст. 93 п. «е», «ж», «з» КК України до покарання смертної кари. Постановою Одеського обласного суду від 17.06.2000 ОСОБА_7 замінено смертну кару на довічне позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в УВП № 1 у Вінницькій області.

Згідно ст. 49 КК України 1960 року обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили ,десять років при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років.

Перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає можливим застосувати давність, довічне позбавлення волі замінюється позбавленням волі на певний строк.

Разом з тим, підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України 1960 року є лише такий сплив відповідного строку давності, який закінчився до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності продовжує спливати і в період досудового розслідування, і протягом судового розгляду кримінальної справи, і навіть після оголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх спливу. Отже, якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, у якій стадії кримінального процесу знаходиться кримінальна справа щодо цієї особи.

На виконання Рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року № 11-рп/99, Верховною Радою України 22 лютого 2000 року прийнято Закон України № 1483-111 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», яким покарання у вигляді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011, - оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кодексом 1960 року на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, тому положення Кодексу 1960 року із змінами, внесеними Законом № 1483, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом. а отже, мають зворотну силу в часі й поширюються на тих, хто вчинив передбачені КК 1960 року злочини до початку дії зазначеного закону, у тому числі й на осіб, які були засуджені до смертної кари й вироки щодо яких на час набрання чинності законом № 1483 не було виконано.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визнав, що заміна судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачено законом під час вчинення злочинів, не є порушенням статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справах «Алакрам Хумматов проти Азербайджану» від 18 травня 2006 року, заяви № 9852/03,№ 13413/04, «Ткачов проти України» від 13 грудня 2007 року, заява № 39458/02).

Крім того, законодавством України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 87 КК України помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, як вірно зазначено в ухвалі суду першої інстанції , статті 49 КК України та 80 КК України 2001 року застосовуються в разі якщо обвинувальний вирок не виконується, а як вбачається з матеріалів справи , вирок Одеського обласного суду від 18.11.1998 відносно ОСОБА_7 набув законної сили та почав виконуватись з моменту набрання ними чинності, а тому строк давності до обвинувального вироку не застосовується.

Суд першої інстанції в ухвалі навів обґрунтовані доводи щодо законності рішень, на підставі законодавства, про заміну смертної кари на довічне позбавлення волі та неможливості задоволення клопотання засудженого.

Висновки суду про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування строків давності є обґрунтованими, тому колегія суддів підстав для задоволення апеляції засудженого не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання, в зв`язку з відбуттям строку покарання призначеного судом залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту її проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4