Справа № 518/1411/18
Провадження № 1-кп/507/148/2018
Номер рядка звіту 54
В И Р О К ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.11.2018 рокусмт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Полтавка Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, українця, із неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 08 грудня 2015 року Великомихайлівським районним судом за ст..185 ч.3 КК України у вигляді 3-х років позбавлення волі , згідно ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2017 року не відбуту частину покарання 1 рік 2 місяці 22 дня замінена більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі,
в скоєні злочину передбаченого ч.1 ст.390 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи особою , яка відбуває покарання у виді обмеження волі, самовільно залишив місце обмеження волі.
Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:
ОСОБА_4 , засуджений 08 грудня 2015 року Великомихайлівським районним судом за ст..185 ч.3 КК України до 3-х років позбавлення волі та згідно ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2017 року не відбуту частину покарання 1 рік 2 місяці 22 дня замінена більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі.
До Державної установи «Ширяївський виправний центр № 111» Південного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_4 прибув 26 квітня 2017 року, де того ж дня був ознайомлений з правилами відбування покарання під особистий підпис. В подальшому ОСОБА_4 відбуваючи покарання, на шлях виправлення не став, необхідних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення. Так 04 червня 2017 року близько 17 години ОСОБА_4 , закінчивши роботу на СТФ № 2 Державної установи «Ширяївський виправний центр (№ 111), що розташована в с.Армашівка Ширяїівського району Одеської області, де працював різноробочим , керуючи гужовою повозкою запряжоною двома кіньми, самовільно, без оформленого у встановленому законом порядку дозволу, з метою ухилення від відбування покарання, залишив межі виправного центру та поїхав у напрямку с.Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, де залишивши гужову повозку та коней , зник у невідомому напрямку.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 , винним у вчиненні протиправних дій визнав себе повністю, щиро розкаявся та розповів, що відбував покарання у виді обмеження волі у Ширяївському виправному центрі, працював на фермі. 04 червня 2017 року він залишив виправний центр без відповідного дозволу та переховувався у посадці до дня його затримання працівниками поліції.
Обвинувачений окрім визнання своєї вини у скоєному злочині, повністю визнав кваліфікацію своїх дій, докази, на які посилався орган досудового розслідування.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів.
У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини в скоєні злочину, визнання ним кваліфікації його дій та доказів, на які посилався орган досудового розслідування, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються та дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів було обмежене допитом обвинуваченого, показання якого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються та дослідженням документів, що його характеризують. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також їм зрозуміло, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.390 КК України, за ознакою самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.
У відповідності до ст..65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ст..50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Суд, призначаючи покарання , необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного , який був залучений до суспільно-корисної праці, не одружений, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, також суд враховує обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
До обставин що пом`якшують покарання суд відносить, те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому.
Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочину.
Таким чином, суд приходить до висновку , що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 не можливе без ізоляції його від суспільства, тому відносно нього слід обрати покарання в межах мінімальної санкції ч.1 ст.390 КК України у вигляді позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання ОСОБА_4 повинно бути призначено за правилами ст.71, 72 КК України, оскільки ОСОБА_4 скоїв новий злочин до відбуття покарання , яке було призначено вироком Великомихайлівського районного суду Одеської від 08.12.2015 року та згідно ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2017 року не відбуту частину покарання 1 рік 2 місяці 22 дня замінено більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу доцільно залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
Визнати винним ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.390 КК України та призначити йому покарання - 1 рік позбавлення волі.
На підставі ст..71, 72 КК України за сукупністю вироків до даного покарання частково приєднати ОСОБА_4 невідбуту ним частину покарання за вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 08.12.2015 року та за сукупністю вироків остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 3 (три) місяці.
Строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , тобто з 18.09.2018 р.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою .
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Любашівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1