Справа № 467/1220/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка, у дистанційному режимі відеоконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області та Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, кримінальне провадження № 0000466, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 вересня 2018 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не одруженого, освіта загальна середня, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проходить строкову військову службу у Збройних силах України, військова частина НОМЕР_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Прокурор висунув ОСОБА_4 обвинувачення у тому, що він 09 червня 2018 року близько 02 год. 00 хв., знаходячись неподалік бару «Янтарний», що розташований за адресою: вул. Шевченко, 176, смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя ОСОБА_6 , заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи зліва, яке відповідно до висновку експерта № 534-М від 25 вересня 2018 року відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В підготовчому судовому засіданні потерпілий звернувся до суду із заявою, в якій просив закрити дане провадження у зв`язку з його відмовою від обвинувачення, паралельно указавши на те, що наслідки закриття кримінального провадження з цих підстав йому зрозумілі.

Обвинувачений свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, визнав, кваліфікацію своїх дій не оспорював, просив задовольнити клопотання потерпілого, у той час, як проти закриття провадження у зв`язку з відмовою останнього від обвинувачення не заперечував, запевнивши суд, що розуміє те, що ці підстави не є реабілітуючими.

Захисник обвинуваченого проти закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення не заперечувала.
Прокурор посилався на наявність права потерпілого на відмову від обвинувачення, у зв`язку із чим проти задоволення його клопотання заперечень не мав.

За таких обставин, суд, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи заявленого потерпілим клопотання, а так само, наявність визначених кримінальним процесуальним законом передумов для його задоволення, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин), відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, тобто, такого провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Як видно із обвинувального акта, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, згідно із ст. 67 КК України, в ході досудового розслідування не встановлено.

Водночас, право потерпілого відмовитись від обвинувачення випливає із змісту п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, відповідно до якого кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.
При цьому, за змістом ч. 4 ст. 26 КПК України відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення, є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Тож, у цьому випадку, судом установлено, що ОСОБА_6 , маючи статус потерпілого в силу ч.1 ст. 55 КПК України, за умови подання ним заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, щодо якого, у свою чергу, кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, вправі відмовитись від обвинувачення, про що й звернувся до суду з відповідною письмовою заявою.

У цьому аспекті суд ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висвітлену у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17, за якої особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.
У той же час, кримінальний процесуальний закон (статті 55 - 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого - учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками, у тому числі й правом відмовитися від обвинувачення, яке висунуте прокурором в рамках кримінального провадження саме у формі приватного обвинувачення.
Суд же, у контексті засади диспозитивності вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, у той час, як сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ст. 26 КПК України).

З огляду на викладене, оскільки потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, що є безумовною підставою для його закриття, наслідки такої відмови йому зрозумілі, то суд не убачає перешкод для задоволення його клопотання і закриття кримінального провадження на підстав п.2 ч.3 ст. 314 КПК України.

При цьому, суд, у даному випадку, не вдається до оцінки причин відмови потерпілого від обвинувачення, так як кримінальний процесуальний закон України не передбачає ні такого права суду, ні, тим більше, відповідного обов`язку.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що потерпілий указав на відсутність претензій будь якого характеру у бік обвинуваченого та на добровільність своєї позиції, а останній заявив про відшкодування потерпілому витрат, що понесені ним у зв`язку із лікуванням.

Речові докази у кримінальному провадженні, як слідує із обвинувального акта, відсутні, а тому суд не вирішує їх долю.

Так само суд не убачає підстав для стягнення з обвинуваченого будь яких процесуальних витрат, ні на користь потерпілого, на користь держави у зв`язку з відсутністю для цього визначених ст. 124 КПК України передумов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 314, 370-372, 477 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ :

Кримінальне провадження № 0000466, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 вересня 2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України - закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_6 від обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1