Справа № 461/6597/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2018 Галицький районний суд міста Львова в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі -ОСОБА_2
з участю прокурора -ОСОБА_3 ,
потерпілої -ОСОБА_4
Представника потерпілого -ОСОБА_5
Обвинуваченого - ОСОБА_6
Захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000613 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, в якого на утриманні перебуває малолітня дитина, проживає без реєстрації: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
26.08.2015 року приблизно о 18:00 годин, ОСОБА_6 , не маючи права на керування транспортним засобом, керував мотоциклом марки «Апрілія» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним у місті Львові по пл. Соборній у напрямку вул. І.Франка, порушив вимоги Р.1 п. 1.5; п. 1.10 (в частині значення термінів «пішохідний перехід», «небезпека для руху»), Р.2 п.2.3 п.п. «б» і «д», Р.12; п. 12.3 та Р.18 п. 18.1 та п. 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.20001 р. зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013 р., а саме: був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходився неподалік будинку №6, що на пл. Соборній у м. Львові, своєчасно не застосував гальмування, виїхав на вказаний нерегульований пішохідний перехід, не надавши можливість ОСОБА_4 безпечно перейти проїзну частину дороги та вчинив наїзд на неї. Спричинивши потерпілій згідно висновку судово-медичної експертизи №282/2015 від 01.09.2015 р. перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, забій головного мозку середньої тяжкості, субарахноїдальний крововилив, садно тім`яної ділянки голови, синець задньої поверхні правого передпліччя, подряпини передньої поверхні лівої гомілки, синець передньозовнішньої поверхні правої гомілки, що відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки в момент заподіяння.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, дав пояснення, які в повній мірі відповідають встановленим фактичним обставинам та доказам, які є належними та допустимими.

Крім визнання вини ОСОБА_6 , його винуватість у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_4 наданими у судовому засіданні, згідно яких вона стала учасником дорожньо-транспортної пригоди 26.08.2015 року, де на неї було вчинено наїзд обвинуваченим ОСОБА_6 , а саме, 26.08.2015 року близько 18.00 год. вона мала намір перейти ділянку дороги на протилежну сторону із сторони будинку №1 по пл. Соборній та, після того, як вона переконалася що це буде безпечно, так як водії автомобілів, які рухались в напрямку пл. Митної зупинились, вона розпочала перехід по пішохідному переходу. Рухаючись по пішохідному переходу вона, повернувши голову, праворуч помітила невідомого мотоцикліста, який рухався прямо на неї, та не встигнувши жодним чином зреагувати на це, на неї відбувся наїзд. В результаті наїзду отримала тілесні ушкодження, тривалий час перебуває на лікуванні, понесла значні матеріальні витрати. Крім того вважає, що діями ОСОБА_6 їй спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, відповідно до заявлених нею позовних вимог.

Даними протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди, відповідно до якого встановлено факт наїзду обвинуваченим на потерпілу ОСОБА_4 .

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_4 згідно якого остання після надання показів щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, показала на місці події початок її руху, траєкторію руху та місце наїзду на неї мотоциклом. З протоколу вбачається, що потерпіла рухалась в межах нерегульованого пішохідного переходу, та місце наїзду на неї особою, яка керувала мотоциклом, (обвинуваченим) знаходиться в межах нерегульованого пішохідного переходу.

Висновком експерта за №4038 від 30.08.2017 року за результатами додаткової судово-автотехнічної експертизи, яким встановлено, що при заданих вихідних даних ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 шляхом своєчасного застосування гальмування (як способу зупинки у межах найкоротшої з можливих відстаней). При заданих вихідних даних, як зазначено у висновку експерта, причиною настання ДТП з технічної точки зору є несвоєчасне застосування ОСОБА_6 гальмування.

Висновком експерта №282/2015 від 28.08.2015 р. яким встановлено, що потерпілій ОСОБА_4 було заподіяно наступні ушкодження: перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, забій головного мозку середньої тяжкості, субарахноїдальний крововилив, садно тім`яної ділянки голови, синець задньої поверхні правого передпліччя, подряпини передньої поверхні лівої гомілки, синець передньозовнішньої поверхні правої гомілки, які утворились від контакту з тупими предметами, могли бути причинені 26.08.2015 р. під час ДТП, зіткнення з мотоциклом, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таким чином, аналізуючи наведенні докази, які повністю узгоджуються як з показаннями обвинуваченого, так і з показаннями потерпілої ОСОБА_4 і є належними та допустимими, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною, як порушення Правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, а саме вимог Р.1 п. 1.5, п. 1.10 (в частині значення термінів «пішохідний перехід», «небезпека для руху»), Р.2 п.2.3 п.п. «б» і «д», Р.12 п. 12.3 та Р.18 п. 18.1 та п. 18.4 Правил дорожнього руху України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, встановлених санкцією частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином відповідно до ст. 12 КК України, що злочин вчинено з необережності, особу винного, який раніше не судимий, не одружений, тимчасово не працюючий, в якого на утриманні перебуває малолітня дитина.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, без позбавлення права на користування транспортними засобами за відсутністю такого.

При цьому 08.12.2017 р. на адресу суду надійшло клопотання від обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування амністії та звільнення його від відбування покарання.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

07.09.2017р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Згідно ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

З матеріалів кримінального провадження, а саме: свідоцтва про народження від 06.05.2014 р. серія НОМЕР_2 , вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 доводиться батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 96).

ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке є тяжким відповідно до ст. 12 КК України та відноситься до злочинів вчинених з необережності. Вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив 26.08.2015 р., тобто до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році».

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 амністії, передбачених ст. 9 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністії до нього не застосовувались в минулому.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Потерпілою по цивільній справі заявлено цивільний позов, згідно якого з врахування останньої заяви про збільшення позовних вимог така просить стягнути з ОСОБА_6 грошові кошти в рахунок компенсації заподіяної матеріальної шкоди в сумі 74283,93 гривень, та моральної шкоди в сумі 100 000,00 гривень.

Вирішуючи питання заявленого цивільного позову, суд вважає, що такий підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з пунктами 2, 3-4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 2 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз`яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» зі змінами, відповідно до яких під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення,тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно висновку експерта №282/2015 від 28.08.2015 р. встановлено, що потерпілій ОСОБА_4 було заподіяно наступні ушкодження: перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, забій головного мозку середньої тяжкості, субарахноїдальний крововилив, садно тім`яної ділянки голови, синець задньої поверхні правого передпліччя, подряпини передньої поверхні лівої гомілки, синець передньозовнішньої поверхні правої гомілки, які утворились від контакту з тупими предметами, могли бути причинені 26.08.2015 р. під час ДТП, зіткнення з мотоциклом, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

В результаті отриманих тілесних ушкоджень потерпіла проходила стаціонарне лікування у Комунальній міській клінічній лікарні ШМД з 26.08.2015 р. по 03.09.2015 р., з 27.10.2015 р. по 05.11.2015 р., з 14.04.2016 р. по 22.04.2016 р., з 03.02.2017 р. по 13.02.2017 р. (а.с. 33-36), а також проходила амбулаторне лікування (а.с. 30-32) та їй встановлено 3 групу інвалідності на підставі загального захворювання, довідка МСЕК від 22.03.2017 р. (а.с. 29).

Суд вважає, що долученими до позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог від 28.11.2018 р. рахунками та чеками підтверджуються понесені потерпілою витрати на лікування, які суд вважає обґрунтованими та достовірними. При цьому суд бере до уваги висновок експерта №121 від 03.03.2018 р. згідно якого комісією судово-медичних експертів за результатами проведеного дослідження дано висновок, яким не виключається, що перенесена у серпні 2015 року ОСОБА_4 важка черепно-мозкова травма, після якої потерпіла лікувалась у психо-терапевтичному центрі КЗ ЛОКПЛ, а також у лікаря-імунолога з приводу імунодефіцитного порушення, могла спровокувати виникнення псоріазу.

На підставі наведеного суд приходить до переконання, що понесені потерпілою витрати на лікування були зумовлені заподіянням винними діями обвинуваченого їй тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Тому суд вважає обґрунтованими вимоги потерпілої про стягнення на її користь суми коштів в розмірі 14 616,00 грн. як відшкодування заробітку (доходу), втраченого нею внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

Суд не бере до уваги надані обвинуваченим копії розписок про отримання грошових коштів (а.с. 108-109), оскільки такі стосуються допомоги на лікування у період з 26.08.2015 р. по 09.09.2015 р. та на 14.01.2016 р., в той час як долучені потерпілою квитанції про оплату медикаментів стосуються придбання ліків в пізніший період, після 14.01.2016 р., а тому підстав зменшувати суму відшкодування матеріальної шкоди на суму переданих коштів по розписці в суду немає.

Щодо вимог про відшкодування завданої моральної шкоди, то відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, діями обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_4 було завдано тілесні ушкодження здоров`я, що спричинило каліцтво та необхідність здійснення тривалого лікування і в свою чергу спричинило моральні переживання у зв`язку з каліцтвом та ушкодженням здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків.

Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_4 , характер немайнових втрат, їх тривалість та можливість відновлення, з урахуванням інших обставин справи, зокрема стану здоров`я потерпілої, присвоєння їй третьої групи інвалідності, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, виходячи із засад справедливості та розумності, суд оцінює розмір моральної шкоди, завданої потерпілій в сумі 50000,00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_4 - задоволити частково.

Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З обвинуваченого ОСОБА_6 слід стягнути в користь держави 2572,09 грн. витрат за проведення судових автотехнічних експертиз.

Питання речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України

Речові докази по справі: мотоцикл марки «Апрілія» реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути власнику.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (роки) без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнити від призначеного судом покарання.

Цивільний позов ОСОБА_4 - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 74283,93 грн. (сімдесят чотири тисячі двісті вісімдесят три гривні 93 копійок) матеріальної шкоди та 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь держави 2572,09 грн. (дві тисячі п`ятсот сімдесят дві гривні 09 копійок) процесуальних витрат.

Речові докази по справі: мотоцикл марки «Апрілія» реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути власнику.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні до обвинуваченого не застосовувався.

Апеляція на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок складено 13 грудня 2018 року

Суддя ОСОБА_1