Провадження № 1кп/201/149/2018

ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0003596 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, з вищою освітою, не одруженого, працюючого майстром ТОВ «Мастер-строй», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

представник потерпілого ОСОБА_5

потерпіла ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 22.07.2017 року близько о 18-30 годин, знаходився біля будинку № 18 по пр. Героїв в м. Дніпро де на ґрунті неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_6 у нього виник злочинний умисел на спричинення легкого тілесного ушкодження.

Далі ОСОБА_3 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на заподіяння легкого тілесного ушкодження, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно долонею своєї лівої руки, наніс один удар в область лівої частини обличчя потерпілої, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: синця у лівій параорбітальній області, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, а саме, умисне легке тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину свою визнав та пояснив, що потерпіла являється його сусідкою, яка проживає поверхом вище. З моменту заселення в квартиру з нею почались неприємності. Так, вона неодноразово викидала з вікна сміття та недопалки, які попадали на підвіконня його квартири, а на його зауваження потерпіла завжди відпиралась і негативно реагувала. Протягом всього часу проживання вона неодноразово топила його квартиру, однак жодного разу не визнала свою вину і не відшкодувала шкоду, навіть вибачень не попросила. Тому між ними виникли неприязні відносини. За тиждень до подій, які розглядаються він був вдома, коли помітив, що сусідка знову затоплює його. Він піднявся поверхом вище і довго стукав в двері тамбуру, однак йому ніхто не відчиняв, а тому він вирішив, що нікого не має вдома та треба викликати аварійну службу. Однак зненацька двері відчинив сусід потерпілої, який повідомив, що потерпіла вдома і тоді обвинувачений продовжив стукати вже в двері її квартири, однак йому знову довго ніхто не відчиняв і коли він вже зібрався йти, зненацька з-за дверей почувся голос потерпілої, яка запитала хто там. Він сказав хто він та чому прийшов, на що потерпіла сказала, що вона нікого не заливає та образила його нецензурною лайкою. Він повернувся додому та виявив, що вода вже не тече а стікають залишки, що свідчить про те, що воду поверхом вище перекрили. Приблизно через тиждень обвинувачений повертався додому коли побачив біля під`їзду потерпілу, яка, помітивши його, почала на інвалідному візочку їхати в іншому напрямку. Він наздогнав її і висловив свої претензії з приводу залиття, на що потерпіла повела себе неадекватно почала кричати і плакати і він з пересердя вдарив її долонею лівої руки по обличчю, розвернувся і пішов. При цьому він не пам`ятає механізму нанесення удару, а саме в ліву чи праву частину обличчя і не виключає, що удар міг бути нанесений все ж у ліву частину обличчя. Він кається в тому, що вдарив жінку, однак не бажає у неї просити вибачення, так як між ними склались негативні відносини. Позовну заяву в частині матеріальної шкоди визнає, в частині стягнення з нього моральної шкоди не визнає.

Крім повного визнання своєї вини, винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України знайшла своє підтвердження у наданих сторонами кримінального провадження і досліджених в судовому засіданні доказах, а саме.

Потерпіла в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з обвинуваченим тривалий час, вони являються сусідами, останній живе під нею. З приводу претензій обвинуваченого вона з ними не погоджується, так як сміття вона ніколи не викидувала, а недопалки дійсно один раз випали однак це сталось з вини її гостя. Затоплення відбулось всього один раз і не з її вини, а так як лопнув бракований фільтр. В день події вона перебувала біля свого під`їзду, так як повернулась з магазину і чекала сина, щоб той поставив інвалідний візочок в гараж та допоміг їй піднятись додому. В цей час вона помітила обвинуваченого і, знаючи, що він буде знову висувати їй безпідставні претензії вона вирішила від`їхати, однак обвинувачений наздогнав її і почав кричати, що сильно злякало її, так як обвинувачений був скаженілий і вона почала плакати і кричати. В цей час обвинувачений вдарив її кулаком руки, якої саме вона сказати не може, чим розбив її окуляри та по обличчю були гематоми, а з лівого боку найбільше. Вийшов син потерпілої і вони викликали поліцію і швидку.

З витягу з кримінального провадження № 0003596 (т.2 а.с. 1) вбачається, що 21.10.2017 року о 13-16 годині до ЄРДР внесена заява від ОСОБА_6 , в якій вона повідомляє про те, що 22.07.2017 року біля буд. АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спричинив тілесне ушкодження.

Медичною довідкою МСЕ (т.2 а.с. 9) № 045108 встановлено, що ОСОБА_6 являється інвалідом з дитинства першої групи.

Медичною довідкою КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» ДОР» від 22 липня 2017 року № 6205 (т.2 а.с.11) встановлено, що до чергового невропатолога звернулась ОСОБА_6 в ході огляду встановлена черепно-мозкова травма, струс головного мозку, параорбітальна гематома зліва на тлі залишкових явищ перенесеного поліомелита у вигляді кіфозу грудного відділу хребта, нижнього паралареза з вираженим порушенням ходьби (інвалід дитинства 1-ї групи) і назначено амбулаторне лікування.

Висновком експерта № 3596е від 25.10.2017 року (т.2 а.с.24-25) встановлено, що за даними медичної документації у потерпілої ОСОБА_6 виявлено тілесне ушкодження у вигляді: синця у лівій параорбітральній області, яке не відображає на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що воно спричинено від механічної дії тупого предмету (предметів), що діяв (діяли в область обличчя ліворуч, яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними властивостями. На підставі пункту 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 за своїм характером виявлене у неї тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, що має незначні скороминущі наслідки та можливо вказати, що воно спричинено незадовго до звернення за медичною допомогою в 16 МКЛ.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого та потерпілої, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суттєвих суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому злочину і дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Той факт, що обвинувачений точно не пам`ятає механізм нанесення удару не може бути підставою для встановлення невідповідності фактичних обставин обставинам викладеним в обвинувальному акті, оскільки механізм нанесення удару, який зазначено в обвинувальному акті відповідає тим тілесним ушкодженням, які виявлені у потерпілої, а саме, нанесення удару рукою в ліву частину обличчя потерпілої, на якій і виявлено синець.

Показання потерпілої про те, що удар був нанесений кулаком руки свого підтвердження з інших доказів в судовому засіданні не знайшла, а тому враховуючи, що усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що удар була нанесено саме долонею, як про це стверджує обвинувачений.

При визначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд виходить зі ступеня тяжкості вчиненого злочину, який являється злочином невеликої тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66, 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді громадських робіт, однак не в максимальному розмірі основного покарання, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 400,00 гривень суд вважає, що з урахуванням встановлених судом обставин та повного визнання позовних вимог відповідачем, її позовні вимоги можуть бути задоволені.
Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь цивільного позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки потерпіла дійсно перенесла моральні страждання в зв`язку з діями обвинуваченого.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань позивача, внаслідок злочинних дій обвинуваченого. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями відповідача в розмірі 5 000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на сто годин.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 400 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень, а всього 5 400 гривень.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1