У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну заявника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000240.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
заявник ОСОБА_5 ,
представник заявника ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області та накладено арешт на майно, яке перебуває у володінні ОСОБА_5 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме установку сушильну ЄВЗ-ОШ-РЦІ, 2-09НК-21, розпилювач відцентрований Ц-ВІ,5-36, шляхом заборони їх перетворення та відчуження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді, та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає ухвалу слідчого судді незаконною, прийнятою з істотним порушенням вимог КПК України.
Звертає увагу на те, що за договором купівлі-продажу № 2/4 від 02.02.2018 р. ФОП ОСОБА_5 придбано у ПГО «Центр виробничої практики інвалідів АТО «Літопис» майно, на яке накладено арешт. Продавцем видано відповідну видаткову накладну від 03.02.2018 р. та рахунок-фактуру від 03.02.2018 р., а відтак арештоване майно, належить саме йому на праві приватної власності, і це майно придбано правомірно.
Матеріали провадження не містять даних про наявність у нього статусу підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка в силу закону може нести цивільну відповідальність, чи особи, майно якої може підлягати конфіскації в рамках кримінального провадження.
Апелянт стверджує, що інформація надана слідчим, є необґрунтованою та такою, що будується лише на припущеннях, при цьому арешт майна ОСОБА_5 порушує його права власності та суперечить нормам КПК України.
За наведеного, апелянт вважає, що оскільки ним доведено законність та правомірність набуття майна, слідчим не доведені обставини, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, які не обґрунтовані належними та допустимими доказами, судом не встановлені фактичні обставини які б давали підстави для накладення арешту та відсутні ознаки обґрунтованої підозри у вчиненні неправомірних дій, то арешт накладено безпідставно.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000240, за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України.
В рамках даного кримінального провадження досудовим розслідуванням встановлено, що 16.01.2019 р. до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшла ухвала Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.01.2019 р. щодо внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_8 від 05.01.2019 р. про вжиття заходів до ОСОБА_5 , який у червні 2018 року шляхом обману, заволодів його майном, яке знаходилось за адресою АДРЕСА_2 , чим завдав йому майнову шкоду у великих розмірах.
Під час допиту потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що є власником обладнання установки сушильної ЭВЗ-ОШ-РЦІ, 2-09НК-2І а також розпилювача відцентрового Ц-ВІ,5-36. Надав документи, що підтверджують його право власності та технічну документацію на обладнання. ОСОБА_8 повідомив, що ОСОБА_5 шляхом обману та зловживання довірою в 2018 році заволодів належним йому обладнанням, яке на даний час перебуває в приміщенні за адресою АДРЕСА_2 , при цьому ОСОБА_8 наданий відеозапис огляду обладнання за вказаною адресою. ОСОБА_8 зазначив, що ОСОБА_5 відмовляється повернути обладнання установку сушильну ЭВЗ-ОШ-РЦІ, 2-09НК-2І, а також розпилювач відцентровий Ц-ВІ,5-36. В січні 2019 року ОСОБА_5 змінив замки на вхідних дверях приміщення за адресою АДРЕСА_2 чим перешкоджає ОСОБА_8 отримати належне обладнання. Крім того ОСОБА_5 має можливість користуватись та розпоряджатись обладнанням, що належить ОСОБА_8 , може його приховати, пошкодити, або взагалі відчужити на користь третіх осіб. На теперішній час речові докази установка сушильна ЭВЗ-ОШ-РЦІ, 2-09НК-2І та розпилювач відцентровий Ц-ВІ,5-36 знаходяться у володінні ОСОБА_5 в орендованому ним приміщенні за адресою АДРЕСА_2 .
13.12.2019 р. слідчий СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївські йобласті звернувся до суду з клопотання про накладення арешту на зазначене майно, яке знаходиться у володінні ОСОБА_5 , і, знаходиться за вказаною адресою.
Клопотання мотивоване тим, наведені речі могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також є предметом, на який було направлено злочинне посягання, існує сукупність підозр вважати, що вони є доказом злочину. Крім того у досудового слідства є достатні підстави вважати, що без застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна володілець може його передати іншим особам або продати, знищити, сховати.

Слідчий суддя, врахувавши вимоги ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, ст. 98 КК України, дійшов висновку, що слідчим у клопотанні доведено, що установка сушильна ЭВЗ-ОШ-РЦІ, 2-09НК-2І та розпилювач відцентровий Ц-ВІ,5-36 відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, доведено необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України та наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника та його представника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали, надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала слідчим суддею постановлена 14.02.2019 р. без виклику особи, інтересів якої вона стосується, а саме ОСОБА_5 у володінні якого перебуває відповідне майно, як стверджує апелянт, копію оскаржуваної ухвали він отримав 12.03.2019 р., при цьому матеріали судового провадження не містять даних на підтвердження того, що копія ухвали слідчого судді направлялась або вручалась ОСОБА_5 .
За таких обставин, з урахуванням даних про дату подання апеляційної скарги 18.03.2019 р., апеляційний суд вважає, що у даному випадку строк на апеляційне оскарження ОСОБА_5 не пропущений і апеляційна скарга подана в межах строку апеляційного оскарження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення.
Однією з правових підстав накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, є відповідність цього майна, критеріям зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів клопотання, до ЄРДР за № 0000240 внесені відомості за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману або зловживання довірою, вчинене у великих розмірах, тобто за правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України.
На даний час, досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно пояснень потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_5 шляхом обману та зловживання довірою заволодів належним йому обладнанням, а саме установкою сушильною ЭВЗ-ОШ-РЦІ, 2-09НК-2І та розпилювачем відцентрованим Ц-ВІ,5-36, при цьому ОСОБА_8 надані документи, що підтверджують його право власності та технічну документацію на зазначене обладнання. ОСОБА_8 зазначив, що ОСОБА_5 відмовляється повернути наведене майно, шляхом зміни замків на вхідних дверях приміщення в якому перебуває вказане майно та орендує ОСОБА_5 .
Наведені обставини підтверджуються матеріалами клопотання про арешт майна, зокрема копіями протоколів прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 та його допиту як потерпілого від 24.01.2019 р., який повідомив про обставини, за яких належне йому обладнання опинилось у приміщенні, яке орендує ОСОБА_5 та небажання останнього його повернути, а також даними копій договору купівлі-продажу обладнання № 1 від 14.11.2014 р., акту прийому-передачі обладнання від 24.11.2014 р., технічної документації на обладнання та іншими матеріалами клопотання.

Отже, встановлені на даний час досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження містять об`єктивні дані, які вказують на те, що майно, яке на даний час перебуває у володінні ОСОБА_5 є об`єктом кримінально-протиправних дій, тобто відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України., а тому на думку апеляційного суду, слідчий суддя, дійшов вірного висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого та наклав арешт на вказане майно.
Слід зауважити, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.
Отже, доводи апелянта про те, що арешт накладено на майно, яке правомірно перебуває у його власності, на даній стадії кримінального провадження не розглядаються. При цьому, доказів сплати коштів за майно на яке накладено арешт апелянтом не надано, оскільки долучені до апеляційної скарги договір купівлі-продажу, рахунок-фактура, та видаткова накладна не є належним підтвердженням сплати коштів за відповідне майно.
Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_5 повідомив, що грошові кошти за обладнання, що знаходиться в приміщенні, яке він орендує, особисто ним не сплачені, на підприємстві з цього приводу існує заборгованість.

Доводи апелянта про недоведеність слідчим ризиків, передбачених ч. 2 ст. 170 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки виходячи із встановлених досудовим розслідуванням обставин вбачається, що відповідне майно у виді обладнання перебуває у приміщенні, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , яке орендує ОСОБА_5 , тобто перебуває у володінні останнього, у зв`язку з чим ризики можливого приховування, пошкодження, псування або знищення цього майна наявні.

Щодо неповідомлення органами досудового розслідування будь-кого про підозру, то у даному випадку арешт накладений на майно фізичної особи, оскільки існують достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 , а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000240 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

____________________ ___________ _________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3