УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 17 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає як тимчасово переміщена особа разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого:
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -
В провадження Слов`янського міськрайонного суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою на 60 днів у зв`язку з тим, що закінчується строк дії попередньої ухвали суду, однак на теперішній час завершити судовий розгляд кримінального провадження не видається можливим, оскільки необхідно допитати свідка та дослідити матеріали кримінального провадження.
Крім того вказує, що метою продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на недопитаного свідка у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Пояснив, що на теперішній час існують ризики передбачені ст.177 КПК України а тому, обвинувачений ОСОБА_5 у разі звільнення з під варти може переховуватись від суду, оскільки вчинив тяжкий злочин, покарання за вчинення якого передбачено законом у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, у зв`язку з чим наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечними, ніж покарання та процедура його відбування.
Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового засідання заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, просив суд змінити йому запобіжний захід на більш м`який та підтримав позицію свого захисника.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_4 просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт в період з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин ранку, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведені, та крім того вказав, що на теперішній час у обвинуваченого є дружина та донька.
Суд заслухавши думку учасників судового розгляду прийшов до наступного.
Згідно вимог ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
При вирішенні питання про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно із п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При цьому, відповідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Відповідно до ст.ст. 8, 9, 12 КПК України кримінальне провадження повинно здійснюватися з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави і цей принцип у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду відповідно до якої той, хто без законних підстав позбавлений свободи має бути негайно звільнений.
Аналізуючи доводи та пояснення надані прокурором на обґрунтування свого клопотання суд зазначає, що на теперішній по справі вже допитані практично всі свідки, окрім одного, який за твердженнями самого прокурора знаходиться на непідконтрольній Україні території, тобто існування ризику впливу обвинуваченого як на вже допитаних свідків так і на одного, який знаходиться за межами підконтрольної Україні території прокурором не доведено.
Крім того суд бере до уваги і той факт, що у своїх поясненнях наданих в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 неодноразово зазначав, що тілесні ушкодження, внаслідок яких він був госпіталізований та провів значний проміжок часу в лікарні були нанесені не обвинуваченим, а невідомими йому особами. Про факти незаконного чи протиправного впливу на нього з боку обвинуваченого суду не повідомляв.
Прокурором також не доведено в суді ризик перешкоджання з боку обвинуваченого кримінальному провадженню іншим чином.
Існування ризику переховування обвинуваченого від суду та ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 хоч і має місце бути, однак на думку суду прокурор не довів під час судового засідання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, не може запобігти цим доведеним під час розгляду ризикам.
Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що тримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.
Суд не відхиляє доводів як сторони захисту на користь обвинуваченого так і самого обвинуваченого та приймає їх до уваги, оскільки вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зазначають, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Згідно ч.3 ст. 176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Аналізуючи у сукупності встановлені під час судового засідання фактичні обставини, суд приходить до переконання, що під час судового засідання прокурором хоч і було доведено наявність частини зазначених в клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однак ним не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, не може запобігти цій частині доведених під час розгляду справи ризикам, у зв`язку з чим суд, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора та про часткове задоволення клопотання захисника та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Доводи захисника в частині застосування домашнього арешту в певний період доби, суд не приймає до уваги та відхиляє, оскільки цілодобовий домашній арешт, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, та є таким, що виключає можливість обвинуваченому перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню його від суду чи можливості вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Суд приходить до переконання, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в достатній мірі забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
На підставі викладеного та керуючись ст. 331 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без задоволення.
Клопотання захисника задовольнити частково.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 строком на два місяці, тобто з 21.12.2018 року до 21.02.2019 року, заборонивши йому цілодобового залишати житло.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти в залі суду негайно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КК України, а саме: прибувати до суд за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.
Виконання даної ухвали за правилами статті 181 КПК України покласти на уповноважених осіб Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на Слов`янський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області та прокурора.
Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту становить два місяці, тобто по 21.02.2019 року включно, якщо строк домашнього арешту не буде продовжено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно, після її проголошення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1