05.12.2018 Єдиний унікальний номер 205/6385/17
Єд.унік.№205/6385/17
Провадження №1кп/205/340/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника: адвоката ОСОБА_4

потерпілої: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0002341 від 18 вересня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, раніше засудженого: 03.10.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за ст.185 ч.3 КК України та вчиняючи злочин повторно, 17 вересня 2017 року, близько 19 години, шляхом вільного доступу, зайшов на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає раніше йому знайома потерпіла ОСОБА_5 . Знаходячись на території вищевказаного домоволодіння, обвинувачений ОСОБА_6 , реалізуючи раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, із корисливих міркувань, наблизився до кухонного столу, розташованого в дворі домоволодіння, біля якого знаходились килими в кількості двох штук, вартістю 785 грн. 28 коп., металева м`ясорубка, вартістю 196 грн. 00 коп. та металева сітка для приготування їжі, вартістю 168 грн. 00 коп., які належать потерпілій ОСОБА_5 та почав збирати зазначене майно, однак його дії були помічені потерпілою, яка намагалася припинити їх. Однак, обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його дії перестали бути таємними, продовжуючи вчиняти злочин, діючи відкрито, із корисливих міркувань, заволодів зазначеним вище майном та з місця злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1149 грн. 18 коп.

Допитаний в якості обвинуваченого, ОСОБА_6 своєї провини не заперечував та пояснив суду, що дійсно він, 17 вересня 2017 року, близько 19 години, зайшов на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає раніше йому знайома потерпіла ОСОБА_5 . Знаходячись на території домоволодіння, він, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, наблизився до кухонного столу, розташованого у дворі, біля якого знаходились килими, в кількості двох штук, металева м`ясорубка та металева сітка для приготування їжі та почав збирати зазначені речі, однак був помічений потерпілою ОСОБА_5 , яка стала кричати та вимагати залишити майно. Однак він, на вимоги потерпілої не відреагував, зібрав зазначене вище майно потерпілої та з місця злочину зник, завдавши ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1149 грн.18 коп.

Винуватість ОСОБА_6 також повністю підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила суду, що 17 вересня 2017 року, близь 19 години, вона знаходилась за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , де почула сторонні звуки у дворі. Коли вона вийшла з будинку то побачила у дворі обвинуваченого ОСОБА_6 , який збирав належне їй майно: два килима, м`ясорубку та металеву сітку, збираючись їх викрасти, на що вона зробила зауваження та сказала обвинуваченому залишити майно. Однак, ОСОБА_6 на її вимоги не реагував, зібрав зазначене вище майно та з місця злочину зник, завдавши їй майнову шкоду на загальну суму 1149 грн.18 коп.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_5 .

Таким чином, допитавши обвинуваченого та потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ст.186 ч.2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується негативно, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Обстановиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд визнає добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2016 року був засуджений за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком два роки, в період якого вчинив новий злочин, у зв`язку з чим суд вважає необхідним призначити йому покарання за правилами ст.71 КК України, частково приєднавши до призначеного покарання не відбутий строк покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2016 року.

На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 170 грн.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ст.71 КК України, призначити покарання за сукупністю вироків, часткового приєднавши до призначеного покарання не відбутий строк покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016 року у виді одного місяця позбавлення волі та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та один місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з 05 грудня 2018 року.

Зарахувати в строк покарання, частково відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2016 року: з 19 грудня 2017 року до 04 грудня 2018 року, включно.

Стягнути із ОСОБА_6 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судово-товарознавчої експертизи № 407 від 23 вересня 2017 року в розмірі 170 гривень.

Речові докази, якими було визнано:

-килимові доріжки в кількості двох штук, розміром 2,5 м. кожна, червоного кольору з зображенням листя, металеву м`ясорубку, металеву сітку для приготування «Барбекю» - залишити за належністю у потерпілої ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1