Провадження № 1-кс/520/540/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.01.2019 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання начальника відділення СВ Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за № 0003036 від 09.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, 08.08.2018 року до Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшли матеріали за заявою ОСОБА_5 про те, що невстановлені особи, шляхом використання підроблених документів, шахрайським шляхом заволоділи об`єктом нерухомості у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдали майнової шкоди в особливо великому розмірі.

За вказаним фактом слідчим СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.214 КПК України були внесені відомості, передбачені ч.5 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003036 від 09.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що приблизно з 2003 року, встановити більш точну дату в ході досудового розслідування не надалось можливим, ОСОБА_5 , на підставі усної домовленості з ПП « ОСОБА_6 », на балансі якої була земельна ділянка, використовував земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також жиле приміщення що розташоване на ній, для здійснення господарської діяльності у вигляді Станції технічного обслуговування автомобілів.

У подальшому, а саме протягом 2006-2007 років ОСОБА_5 здійснював заходи направлені на придбання зазначеної земельної ділянки та житлового приміщення, що розташоване на ній, у свою власність, але дізнався що ПП « ОСОБА_6 », на балансі якої була земельна ділянка, ліквідоване.

Так, в кінці 2017 року, встановити більш точну дату в ході досудового розслідування не надалось можливим, ОСОБА_5 розпочав пошук засобів для оформлення права власності у встановленому законом порядку на земельну ділянку та житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, на початку 2018 року до ОСОБА_5 звернувся чоловік на ім`я ОСОБА_7 , встановити повні анкетні данні якого в ході досудового розслідування не надалось можливим, з пропозицією допомогти вирішити питання оформлення права власності на земельну ділянку та житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_5 погодився.

У подальшому, ОСОБА_5 за дорученням невстановленої особи на ім`я ОСОБА_7 підготував ряд документів, що слугували підставою для виникнення права власності на вказану земельну ділянку та житлове приміщення, однак 10.05.2018 року до ОСОБА_5 звернулися невстановлені особи з метою придбання земельної ділянки та житлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , одразу після чого ОСОБА_5 дізнався, що право власності на вказані об`єкти нерухомості зареєстровано за раніше невідомою йому особою на ім`я ОСОБА_8 .

Так, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 12.02.2018 року державним реєстратором КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_9 на підставі технічного паспорту, виданого ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 07.02.2018 року, а також Виписки №688 виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 депутатів трудящих від 02.10.1990 року зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_10 .

В ході проведення досудового розслідування слідчим був направлений запит в порядку ст. 93 КПК України до ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо отримання завіреної належним чином копії Виписки №688 виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 депутатів трудящих від 02.10.1990.

Відповідно до листа з ІНФОРМАЦІЯ_4 (№ 4733-11.1-31 від 28.11.2018 року) згідно опису справ постійного зберігання та журналу реєстрації рішень ІНФОРМАЦІЯ_5 за 1990 рік останній номер реєстрації рішення: № 443 від 21 грудня 1990 року, тобто рішення ІНФОРМАЦІЯ_5 за № 688 від 02.10.1990 року щодо відведення земельної ділянки під забудову площею 0,069 га. за адресою: АДРЕСА_1 не існує та виписка з нього ОСОБА_10 не могла бути виданою ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У подальшому, а саме 21.03.2018 року право власності на об`єкт нерухомості, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування від 14.03.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 153, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_11 та Договору дарування від 21.03.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 166, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_11 зареєстровано за ОСОБА_12 .

У зв`язку з чим в діях невстановлених осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками шахрайство вчинене в особливо великих розмірах.

Слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна, обґрунтовуючи клопотання тим, що зазначений об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок, загальною площею 141,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є предметом злочинного посягання, а також з метою запобігання можливості відчуження вищевказаного об`єкту нерухомості, виникла необхідність у накладенні на нього арешту у кримінальному провадженні.

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились, будучи повідомлені належним чином.

Власник або представник власника майна в судове засідання також не з`явились.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вважаю, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, 2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з клопотання слідчого, арешт майна необхідно накласти з метою забезпечення збереження доказів та запобігання можливості відчуження об`єкту нерухомості, а саме житлового будинку, загальною площею 141,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , котрі є необхідними для встановлення факту скоєння кримінального правопорушення, при цьому ні в клопотанні, ні в доданих до клопотання матеріалах, слідчим жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, що вказує на необґрунтованість клопотання слідчого.

Так, у даному кримінальному провадженню жодній особі не повідомлено про підозру, не заявлено цивільний позов та зазначене в клопотанні майно не визнавалось речовим доказом.

На підставі викладеного, враховуючи, що слідчим не обґрунтовано необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання начальника відділення СВ Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за № 0003036 від 09.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1