Справа № 729/668/18
1-кп/729/12/19 р.
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2019 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження № 0000224 від 23.04.2018 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , громадянина України, не жонатого , громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 289 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 22.04.2017 о 22 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні бару «Золотий Фазан» зі столу таємно викрав мобільний телефон марки «Nomi - і 1819» вартістю 216 грн. 33 коп., в якому знаходились карта пам`яті Transcend Micro SDHC об`ємом 4 GB вартістю 80 грн., сім - карта оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» вартістю 25 грн. та сім карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн., що належить ОСОБА_6 , чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 346 грн. 33 коп., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , який раніше вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 185 КК України, 22.04.2017 близько 23 години 30 хвилин, точного часу не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою його тимчасового використання для проїзду у власних справах, знаходячись на узбіччі ґрунтової дороги, яка проходить через розпайовані землі колишнього відділення КСП «ТЕМП» у м. Бобровиця Чернігівської області, неподалік приміщення відгодівельного пункту вказаного підприємства, протиправно, всупереч волі власника сів за кермо автомобіля марки «Мазда» модель 626 державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 49 899, 70 грн, який належить ОСОБА_7 , запустив двигун вищевказаного автомобіля та розпочав його рух у напрямку залізничного переїзду с. Макарівка Бобровицького району Чернігівської області, чим повторно незаконно заволодів транспортним засобом. В подальшому ОСОБА_3 розпорядився автомобілем «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 на власний розсуд.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що дійсно взяв телефон потерпілої ОСОБА_6 без її дозволу коли знаходився в барі «Золотий фазан» на вокзалі у м. Бобровиця. Завдана шкода потерпілій відшкодована. В скоєному щиро розкаявся.
Вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України обвинувачений ОСОБА_3 не визнав, та показав, що 23.04.2017 вперше зустрівся із потерпілим ОСОБА_7 вдома у знайомого у м. Бобровиці, де разом розпивали спиртні напої, після чого на його автомобілі поїхали до бару «Золотий фазан», який розташований на залізничному вокзалі м. Бобровиці, де також вживали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_7 запропонував поїхати до дівчат, щоб відпочити. Вони разом на автомобілі потерпілого, який був за кермом транспортного засобу, поїхали ґрунтовою дорогою в бік с. Рудьківка Бобровицького району. По дорозі в автомобіль також сіла ОСОБА_10 . Біля повороту до «вишки» ОСОБА_7 заїхав у багнюку і не зміг виїхати, тому він вимушений був сісти за кермо з дозволу потерпілого і поїхав до залізничного переїзду, що веде до с. Рудьківки Бобровицького району. Переїхавши залізничний переїзд, потерпілий вистрибнув із автомобіля. Побачивши це, він розгубився і поїхав далі, через деякий час випустив із машини ОСОБА_10 . Проїхавши не великий відрізок дороги, на ґрунтовій дорозі між с. Рудьківка та с. Сухиня Бобровицького району автомобіль застряг у багнюці і двигун виключився. Враховуючи те, що він не зміг повторно його включити, він покинув автомобіль і пішки добрався до залізничної зупинки та поїхав до місця свого проживання. Обвинувачений ОСОБА_3 наполягає на тому, що керував транспортним засобом з дозволу потерпілого і в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Про те, що він перебував у розшуку йому не було відомо.
Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України , його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується сукупністю доказів, безпосередньо досліджених в ході судового розгляду, а саме:
показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка показала, що 22.04.2017 приблизно о 20 годині вона знаходилась в кафе-барі «Золотий фазан», відпочивала разом з друзями, серед яких був і обвинувачений ОСОБА_3 . Її мобільний телефон «Nomi» з картою пам`яті та сім карткою вона поклала на стіл у барі і пізніше виявила, що він зник. У подальшому переглядаючи камери відео спостереження у барі, вона побачила, що її мобільний телефон викрав ОСОБА_3

показаннями свідка ОСОБА_11 , яка показала, що працює адміністратором у барі «Золотий фазан», який знаходиться на залізничному вокзалі у м. Бобровиці. В один із днів весною 2017 року до неї звернулась ОСОБА_6 з проханням переглянути відеозапис камер спостережень у приміщенні бару, пояснивши, що напередодні у неї викрали мобільний телефон. При перегляді відеозапису ОСОБА_6 виявила особу, яка украла її телефон. В подальшому даний відеозапис було надано працівникам поліції, з дозволу власника;;
Крім того, вина ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України також підтверджується даними, які містяться:

у протоколі проведення слідчого експерименту від 17.06.2018 за участю потерпілої ОСОБА_6 , яка підтвердила обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України ОСОБА_3 ;

у відеозаписі із камери спостережень бару «Золотий фазан», на якому зафіксовано викрадення телефону, належного ОСОБА_6 обвинуваченим ОСОБА_3 ;

Хоча обвинувачений ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України не визнав його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України підтверджується сукупністю доказів, безпосередньо досліджених в ході судового розгляду, а саме:
показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який показав, що 22.04.2017 він на власному автомобілі марки «Мазда 626» д.н. НОМЕР_1 заїхав до знайомого у м. Бобровиця у власних справах, де зустрівся із обвинуваченим ОСОБА_3 , з яким вони в подальшому разом поїхали на залізничний вокзал м. Бобровиці. На вокзалі, зайшовши у бар «Золотий фазан» , щоб купити цигарки, побачив знайомих дівчат та пригостив їх «шампанським». Враховуючи те, що він повинен був зустріти дружину та знайомих із електропотягу, він мав намір переїхати через Бобровицький залізничний переїзд на інший бік колій, до автобусних зупинок. Обвинувачений ОСОБА_3 попросив його підвезти та сів у автомобіль. Проїхавши разом залізничний переїзд , він наказав йому їхати не до зупинок, а далі. Він намагався відмовитися, але після погроз з боку обвинуваченого, поїхав по ґрунтовій дорозі в бік залізничного переїзду с. Макарівка. На узбіччі ґрунтової дороги, яка проходить через розпайовані землі колишнього відділення КСП «ТЕМП» у м. Бобровиця Чернігівської області, неподалік приміщення відгодівельного пункту вказаного підприємства, він навмисно заїхав у багнюку, з метою позбутися ОСОБА_3 , щоб автомобіль не зміг їхати далі, та з цією метою перемкнув подачу палива із газу на бензин в автомобілі, якого було дуже мало. Зупинившись та вийшовши з автомобіля він повідомив ОСОБА_3 , що автомобіль далі не поїде. На пропозицію обвинуваченого виїхати із кювета він відмовив, сказавши, що його родич витягне автомобіль наступного дня, та закривши двері в автомобілі збирався йти пішки додому. Однак в цей час відчув удар по голові та втратив свідомість. Хто його вдарив, він повідомити не може. Прийшовши до тями, він побачив, що перебуває на передньому пасажирському сидінні і автомобіль рухався в напрямку залізничного переїзду. Коли автомобіль переїжджав залізничний переїзд с. Макарівка у бік с. Рудьківка Бобровицького району, він виплигнув із автомобіля, щоб захистити себе, не знаючи намірів ОСОБА_3 . Зразу після цього він прийшов на вказаний переїзд та попросив чергову по переїзду повідомити в поліцію, що в нього викрали автомобіль. Дозволу на керування його транспортним засобом він не давав ОСОБА_3 , навіть наголошував, що автомобіль далі не поїде, а обвинувачений всупереч його волі, незаконно заволодів транспортним засобом марки «Мазда 626» д.н.з. НОМЕР_1 , встановивши контроль над автомобілем, коли сів за кермо, завів двигун та поїхав у потрібному йому напрямку. Крім того вказав, що неприязних відносин з ОСОБА_3 ніколи не мав і тому підстав давати неправдиві покази відносно нього у нього не має;
показаннями свідка ОСОБА_12 , яка показала, що працює черговою на залізничному переїзді с. Макарівка Бобровицького району Ніжинської дистанції колії. Під час чергування в один із днів весною 2017 року, у вечірній час, помітила машину, яка швидко проїхала через переїзд. Після чого до неї підійшов побитий чоловік та просив допомогти викликати поліцію, повідомивши, що в нього викрали автомобіль. У нього була розбита голова, по всьому тілу подряпини та садни. Роздивившись вона впізнала у ньому сусіда ОСОБА_7 , який пояснив, що чоловік та жінка викрали його машину. Вона повідомила чергового поліції про вчинене та викликала «швидку допомогу» для потерпілого;
показаннями свідка ОСОБА_10 , яка показала, що навесні 2017 року зустрілась у своїх знайомих із потерпілим по справі ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 з яким вона раніше співмешкала, де вони разом вживали спиртні напої. Пізніше, коли вона йшла додому, вказані особи на автомобілі ОСОБА_7 забрали її з собою та поїхали по ґрунтовій дорозі через розпайовані землі колишнього відділення КСП «ТЕМП» м. Бобровиця. Під час руху ніхто не розмовляв, неподалік колишнього відгодівельного пункту «Темп» машина зупинилась, загрузнувши в багнюці. ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вийшли із автомобіля. Через деякий час вона побачила, що ОСОБА_3 сидів за кермом, а ОСОБА_7 на передньому пасажирському сидінні. Машина виїхала із багна та дуже швидко поїхала через залізничний переїзд, після якого потерпілий ОСОБА_7 випав із автомобіля. Хто відкривав дверцята автомобіля вона не бачила, у автомобілі ніякої сварки не було. Через деякий час ОСОБА_3 зупинив автомобіль та витягнувши її із салону, залишив на дорозі, а сам швидко поїхав далі. ОСОБА_3 був дуже знервований;
Крім того, вина ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України також підтверджується даними , які містяться :
у протоколі прийняття усної заяви від потерпілого ОСОБА_7 від 22.04.2017 року , де він повідомив, що 22.04.2017 року ОСОБА_3 протиправно заволодів його автомобілем «Мазда 626» д.н. НОМЕР_1 ;
у протоколі проведення огляду місця події від 23.04.2017 в м. Бобровиця по вул. Вокзальна біля кафе-бару «Золотий фазан», де виявлено відсутність автомобіля Мазда 626, що належить ОСОБА_7 ;

у протоколі проведення огляду місця події від 23.04.2017, де на грунтовій дорозі між с. Рудьківка та с. Сухиня Бобровицького району, виявлено автомобіль марки Мазда 626, який вилучено і повернуто потерпілому ОСОБА_7 на зберігання;

у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, де потерпілий ОСОБА_7 впізнав чоловіка на знімку під №4, де зображено громадянина ОСОБА_3 , 1982 року народження, який незаконно заволодів його автомобілем;

у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, де свідок ОСОБА_10 впізнала чоловіка на знімку під №4, де зображено громадянина ОСОБА_3 1982 року народження, який заволодів автомобілем ОСОБА_7 .

Допитавши обвинуваченого, потерпілих , свідків, дослідивши всі докази у кримінальному провадженні, суд приходить до наступного висновку.
Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Згідно з приписами ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. За результатами аналізу доказів, суд приходить до висновку, про те, що надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази, є належними і допустимими і стороною захисту не спростовані.
Суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність в матеріалах кримінального провадження належних і допустимих доказів на підтвердження вини обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки на їх думку обвинувачення відносно ОСОБА_3 за вказаною статтею базується тільки на показаннях потерпілого, який неодноразово змінював свої показання, оскільки дійсно потерпілий будучи неодноразово допитаним у судовому засіданні дійсно змінював свої показання щодо місця вчинення злочину. Але при кожному його допиті наполягав на тому, що обвинувачений всупереч його волі незаконно заволодів його транспортним засобом, встановивши контроль над автомобілем, сівши за кермо, завівши двигун поїхав у потрібному йому напрямку. Потерпілий наголошував про те, що ним приймалися всі міри для того, щоб обвинувачений не міг скористатися автомобілем, перемкнувши двигун з газу на бензин, якого залишалася дуже мала кількість , а також словесно повідомляв обвинуваченому, що автомобіль далі не поїде.
Тому суд в основу доведеності вини обвинуваченого покладає не тільки показання потерпілого, сумніву у яких у суду не виникає, а всі зазначені докази в їх сукупності, які не містять логічних протиріч, підтверджують викладені фактичні обставини вчинення обвинуваченим протиправних дій, а саме незаконного заволодіння транспортним засобом, що належить потерпілому ОСОБА_7 .
Не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, суд розцінює таку позицію обвинуваченого в судовому засіданні, як спосіб виконання ним конституційного права на свій захист від обвинувачення та спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності. Тому на переконливу думку суду підстав для винесення виправдувального вироку в частині притягнення обвинуваченого ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 289 КК України з підстав недоведеності та відсутністю складу злочину у суду не має.
Таким чином, оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, витлумачивши відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви на користь обвинуваченого, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеними пред`явлені ОСОБА_3 обвинувачення, які вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та міру покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, обставини їх вчинення та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, його поведінку в судовому засіданні.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 відшкодував завдані злочином матеріальні збитки, суд відповідно до ст. 66 КК України вважає за необхідне визнати дану обставину такою, що пом`якшує його покарання.
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує його покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - відшкодування завданих збитків, яка істотно знижує суспільну небезпеку вчиненого діяння, обставину, що обтяжує покарання, його позитивні характеристики ,думку потерпілої ОСОБА_6 , яка просила суд суворо не карати обвинуваченого та думку потерпілого ОСОБА_7 , який просив суд вирішити питання щодо міри покарання на розсуд суду , суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 мінімальне за своїм видом покарання, передбачене у санкціях ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі та за сукупністю злочинів призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки його виправлення та перевиховання можливе тільки з ізолюванням від суспільства.

Призначаючи такий вид та міру покарання, суд виходив із принципу законності, справедливості і індивідуалізації покарання, яке своїм видом та розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також з метою припинення злочинної діяльності, як самим обвинуваченим так і іншими особами, призначення більш м`якого покарання, на думку суду, не відповідатиме даним про особу обвинуваченого, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та суперечитиме основним засадам призначення покарання та правовим положенням частини другої ст. 50 Кримінального кодексу України, якою визначено мету покарання та певною мірою забезпечить почуття справедливості у потерпілих та держави.
До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання вираховувати з 29 травня 2018 року
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів підлягають стягненню на користь держави з обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, засудити за ч. 1 ст. 185 КК України , ч. 2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».
Строк відбуття покаранняОСОБА_3 вираховувати з 29 травня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 889 грн. 83 коп. за проведення судових експертиз.

Речові докази: автомобіль МАЗДА 626 днз НОМЕР_1 , довіреність від 13.06.2016 на ім`я ОСОБА_7 - залишити у законному володінні власника.
Медичну довідку серії МДО № 052738 на ім`я ОСОБА_3 , оптичний диск - залишити в матеріалах кримінального провадження .
Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів через Бобровицький районний суд з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1