Номер провадження: 11-кп/785/1192/18
Номер справи місцевого суду: 500/2766/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суду Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 , на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2018 року, яким:

ОСОБА_12 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Холмське Арцизького району Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого в ТОВ «Агро Лідер», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не маючого судимості

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років, без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, строком один рік.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обрано.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати у справі, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 2289 грн.
Речові докази у справі, на які накладено арешт згідно ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 06 березня 2018 року, а саме : автомобіль «ВАЗ- 21011», державний номер « НОМЕР_1 » - відмінено; автомобіль «ВАЗ- 21099», державний номер « НОМЕР_2 » повернуто власнику - ОСОБА_7 ; інші речові докази - знищено.

ОСОБА_13 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Острівне Арцизького району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:
-18.01.2012 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років та 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна (звільнився з місць позбавлення по відбуттю строку покарання 23.02.2017 року)

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років, без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, строком один рік.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обрано.
Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати у справі, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 2289 грн.

ОСОБА_14 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Острівне Арцизького району Одеської області, громадянина України, неповнолітній, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років, без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, строком один рік.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обрано.
Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави процесуальні витрати у справі, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 2289 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Як зазначено у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 засуджені за вчинення злочинів за наступних обставин.

04 березня 2018 року приблизно о 02.00 годині, ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, діючи за попередньою змовою і спільно з неповнолітнім ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_5 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, умисно, шляхом зламу замка запалювання та з`єднання зводів, незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ - 21011», державний номер « НОМЕР_1 » вартістю 10799 грн., який належить ОСОБА_15 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення на вищевказаному автомобілі зникли.
Дії обвинувачених кваліфіковані за ст. 289 ч. 2 КК України, оскільки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 вчинили незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою, групою осіб, а ОСОБА_8 , крім того, і повторно.

З даним вироком суду частково не погодився прокурор, який подав апеляційну скарг, в якій просив частково вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2018 року, яким засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі реально, в іншій частині вирок залишити без змін. Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дій, вважаю, що вказаний вирок суду підлягає частковому скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості злочину і особі засудженого через надмірну м`якість. При призначенні міри покарання засудженому судом не враховано, що ОСОБА_8 , звільнившись з місць позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення злочину проти власності, знову вчинив злочин, проти власності, що вказує на те, що останній, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та продовжив займатися злочинною діяльністю, а тому, його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства. Натомість, підставою для звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням, згідно ст. 75 КК України, стали обставини, визнані судом такими, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Також, у мотивувальній частині вироку судом зазначено, що можливість виправлення ОСОБА_8 без позбавлення його волі, не втрачена, при цьому судом не наведено жодного аргументу на підтвердження свого висновку. Водночас, щире каяття не може бути прийнято до уваги, оскільки ОСОБА_8 , будучи раніше судимим, усвідомлював наслідки вчинення злочинів. Вважаю, що повне визнання засудженим вини необхідно розцінювати лише як його бажання пом`якшити відповідальність за вчинення злочину. Крім того, судом неналежним чином дана оцінка висновку Ізмаїльського міськрайонного відділу пробації. Також судом при винесенні вироку не враховано негативну характеристику на ОСОБА_8 що характеризує його як особу, схильну до скоєння злочинів. Крім того, суд безпідставно врахував як пом`якшуючу вину обставину «відсутність у потерпілого матеріальної претензії до обвинуваченого» ОСОБА_8 з посиланням на ст. 66 КК України. З таких підстав, прошу задовільнити апеляційну скаргу.

Заслухавши прокурора, який просив свою апеляційну скаргу задовольнити, обвинувачених, захисника ОСОБА_10 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, осіб обвинувачених, їх щире каяття і характеризуючи дані.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер і міру громадської небезпеки вчиненого злочину, роль і участь обвинуваченого у вчиненому, дані, які характеризують особу обвинуваченого, висновок органу пробації, обствини, які обтяжують і пом`якшувальні покарання, та думку потерпілого, щире каяття обвинуваченого, наявність судимості за вироком Арцизького районного суду Одеської області від 18.01.2012 року за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 304 КК України з призначенням остаточного покарання у вигляді семи років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією частини майна, належного йому.

При призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував характер і міру громадської небезпеки вчиненого злочину, роль і участь обвинуваченого у вчиненому, дані, які характеризують особу обвинуваченого, висновок органу пробації, обствини, які обтяжують і пом`якшувальні покарання, та думку потерпілого, щире каяття обвинуваченого, вчинення злочину в неповнолітньому віці.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер і міру громадської небезпеки вчиненого злочину, роль і участь обвинуваченого у вчиненому, дані, які характеризують особу обвинуваченого, висновок органу пробації, обствини, які обтяжують і пом`якшувальні покарання, та думку потерпілого, щире каяття обвинуваченого.

Також, районний суд вірно дійшов до висновку про необхідність застосування до обвинувачених ст.ст. 74, 75, 104 КК України звільнивши їх від відбуття покарання з випробувальним терміном, строком на два роки, бо вважає таке покарання достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, зважаючи на те, що у потерпілого відсутні претензії матеріального характеру, також, районний суд врахував відношення потерпілого до міри покарання щодо обвинувачених та факт того, що обвинувачені, кожен окремо, в повному обсязі визнали вину у вчиненому інкримінованому їм злочині.

Дослідивши доводи апеляції прокурора та матеріали справи, судова колегія з урахуванням конкретних обставин справи вважає, що виходячи з принципу розумності, зваженості та справедливості обвинуваченим правильно призначена міра покарання, дане покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та вирок в цій частині скасуванню або зміні не підлягає.

Колегія суддів ретельно перевіряючи доводи прокурора не знайшла підстав для їх задоволення з урахуванням позиції потерпілого і відсутності негативних наслідків від скоєного і відношення обвинувачених до своїх дій. Вони в повному обсязі розкаялися в скоєному , помирились з потерпілим і він не має до них ніяких претензій матеріального і морального порядку.

При таких обставинах та з урахуванням висновку органу пробації колегія суддів не знайшла підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш тяжкого покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2018 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді апеляційного суду

Одеської області: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2