№566/554/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2018 року смт. Млинів, Рівненської області
Млинівський районний суд Рівненської області в складі:
головуючої -судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності у кримінальному провадженні №0000125, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 , 15 квітня 2016 року , приблизно о 10 годині 40 хвилин, перебуваючи на вулиці біля господарства в с.Озліїїв, Млинівського району Рівненської області, в якому проживає, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин вирішив умисно заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_4 , який в цей час проїжджав повз нього велосипедом.
Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_6 , з метою заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_4 , наказав йому зупинитися. Після того, як ОСОБА_4 зупинився, ОСОБА_6 підійшов до нього та умисно наніс один удар рукою в обличчя, в результаті чого потерпілий впав на землю.
Після того, як потерпілий ОСОБА_4 піднявся, ОСОБА_6 умис наніс йому не менше трьох ударів в область голови.
В результаті нанесених ударів, ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді саден і крововиливів на голові, які відповідно до висновків експерта №93 від 12 грудня 2017 року мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

23 квітня 2018 року, до Млинівського районного суду Рівненської області надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000125, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

В судовому засіданні, 09 листопада 2018 року, обвинувачений ОСОБА_6 та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності підтримали та просили його задоволити.
Обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК Українине визнав.

Суд, заслухавши, думку учасників судового засідання, і зокрема потерпілого ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5 , які заперечували про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , суд прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000125, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк.

Давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.

Згідно ч.1,2 ст.12 КК України залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

Злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000125, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2016 року ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто у вчиненні злочину невеликої тяжкості.
Таким чином, підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК визнається благополучне закінчення певних строків давності з дня вчинення злочину і до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа засуджена за вчинений нею злочин певної тяжкості.

Благополучним визнається таке закінчення зазначених строків давності, протягом яких особа, що вчинила злочин, виконала дві умови:

не ухилялася від слідства або суду;

не вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Для правильного обчислення строків давності необхідно визначити момент початку строку і його закінчення.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений.

Строк давності щодо триваючих злочинів обчислюється з дня фактичного припинення дії або бездіяльності з волі або поза волею особи (наприклад, з дня явки її із зізнанням, затримання тощо), а щодо продовжуваних злочинів із дня вчинення останнього тотожного діяння з тих, що об`єднані єдиним злочинним наміром і складають продовжуваний злочин.

У відповідності до вимог ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Статтею 288 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні, як потерпілий ОСОБА_4 , так і його представник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження за закінченням строків давності.

Незважаючи на те, що справа надійшла до суду з обвинувальним актом, але через настання підстав, передбачених ст. 49 КК (за клопотанням обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження за закінченням строків давності), суд вирішує питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності і повинен виконати вимоги, передбачені ст. 368 КПК (у разі заперечення потерпілого про закриття справи за нереабілітуючих його підстав, зокрема, перевірити:

1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа;

2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений;

3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення;

4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші вимоги, передбачені цією статтею.

Крім того, суд має перевірити, чи дійсно строки давності спливли, чи особа не ухилялася від слідства та суду, чи не зупинявся перебіг строку давності, чи не переривався через вчинення нового злочину, чи правильно обчислені строки давності, чи дійсно настали передбачені ст. 49 КК підстави.

В судовому засіданні ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не визнав.

У відповідності до вимог п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» у загальній частині КК ( 2341-14 ) передбачено, зокрема, такі випадки звільнення особи від кримінальної відповідальності: 1) у зв`язку з дійовим каяттям (ст. 45); 2) у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (ст. 46); 3) з передачею особи на поруки (ст. 47); 4) у зв`язку зі зміною обстановки (ст. 48); 5) у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49);6) неповнолітньої особи із застосуванням примусових заходів виховного характеру (ч.1 ст. 97);7)неповнолітньої особи у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 106); 8)на підставі закону України про амністію ( 2591-15 ) (ст.86); 9) на підставі акта помилування (ст. 87).

В усіх перелічених випадках особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК ( 2341-14 ) умов і підстав.

Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК ( 2341-14 ) і тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК ( 1001-05, 1002-05, 1003-05 ) порядку відповідне судове рішення.

Відповідно до ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

З системного аналізу ч.ч.1 та 2 ст.392, ч.4 ст.314, ч.5 ст.288 КПК України слідує, що в апеляційному порядку може бути оскаржене судове рішення про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності. Судове рішення про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності не підлягає апеляційному оскарженню.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст.12, 49 КК України, ст.286 КПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»
суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000125, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Млинівського райсуду ОСОБА_1