КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6
власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_5 , у кримінальному проваджені №0000107 від 11.07.2018 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 368 КК України, про арешт грошових коштів у сумі 109 062 гривень та 2170 доларів США, що були вилучені у ОСОБА_7 .

Обгрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що прокурор у даному кримінальному провадженні звернувся з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, належного підозрюваному ОСОБА_7 , лише 26 листопада 2018 року, при тому, що вилучення під час обшуку вказаного майна, яке було здійснено без дозволу слідчого судді, відбулося 17 листопада 2018 року, а тому, зважаючи на відсутність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, прокурор військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про арешт майна.

Вважає, що ухвала суду є необґрунтованою, невмотивованою та такою, що не ґрунтується на нормах Кримінального процесуального кодексу України, а також не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Як зазначає прокурор, слідчий суддя взагалі не прийняв до уваги відомості щодо боргових розписок ОСОБА_8 про отримання грошових коштів в сумі 100 000 доларів США від ОСОБА_7 від 01 листопада 2013 року на одному аркуші формату А4 та боргової розписки ОСОБА_9 про отримання грошових коштів в сумі 100 000 доларів США від ОСОБА_7 від 09 липня 2009 року на одному аркуші формату А4, що свідчать про наявність у ОСОБА_7 майнових прав на вищевказані грошові кошти.
На думку прокурора, висновки слідчого судді про те, що клопотання не подане у строк 48 годин з моменту вилучення, є хибними оскільки грошові кошти та розписки, що зазначені в клопотанні про арешт майна, належить арештувати з метою забезпечення їх конфіскації, як виду покарання та відповідне клопотання було подане після того, як у органу досудового розслідування перестали існувати сумніви щодо належності вказаних грошових коштів та розписок саме підозрюваному.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з доповненнями, думку представника власника майна та власника майна, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000107 від 11.07.2018, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 368 КК України.

07.12.2018 року прокурор військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти у сумі 109 062 гривень та 2170 доларів США, що були вилучені у ОСОБА_7
18.12.2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна було відмовлено.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно, перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора, представника власника майна та власника майна, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку, слідчий суддя суду першої інстанції послався на вимоги ст. ст. 170, 171 КПК України та вказав, що прокурором у даному кримінальному провадженні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, належного підозрюваному ОСОБА_7 , з урахуванням терміну наданого судом для усунення недоліків, подано слідчому судді лише 26.11.2018, тобто поза межами визначеного кримінальним процесуальним законом строку на звернення із такою категорією клопотань.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, зокрема про те, що у вказаному кримінальному провадженні прокурором подано клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно поза процесуальними строками, встановленими КПК України, а тому підстав, для задоволення клопотання немає.
З урахуванням вказаного, слідчий суддя був позбавлений можливості врахувати інші правові підстави для накладення арешту на майно, передбачені ст. 170 КПК України, за матеріалами клопотання на які вказує прокурор.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя взагалі не прийняв до уваги відомості щодо боргових розписок ОСОБА_8 про отримання грошових коштів в сумі 100 000 доларів США від ОСОБА_7 від 01 листопада 2013 року на одному аркуші формату А4 та боргової розписки ОСОБА_9 про отримання грошових коштів в сумі 100 000 доларів США від ОСОБА_7 від 09 липня 2009 року на одному аркуші формату А4, також не є підставою для скасування судового рішення, оскільки вказані боргові розписки також є тимчасово вилученим майном і відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про їх арешт повинно було бути подано не пізніше наступного робочого дня після їх вилучення.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини справи, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_5 у кримінальному проваджені №0000107 від 11.07.2018 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 368 КК України, про арешт грошових коштів у сумі 109 062 гривень та 2170 доларів США, що були вилучені у ОСОБА_7 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/196/2019
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1