Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000180 від 03 грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

22 грудня 2018 року прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту (заборону відчуження) на об`єкт нерухомого майна: квартиру, загальною площею 51,1 кв.м, житлова площа 30,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).
Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000180, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань «03» грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Відповідно до положень Конституції України та Кримінально-процесуального кодексу України Київської місцевою прокуратурою № 4 здійснюється організація і процесуальне керівництво вказаним досудовим розслідуванням.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Київської місцевої прокуратури № 4 звернувся ОСОБА_4 про те, що державний реєстратор зловживаючи своїми повноваженнями з метою отримання неправомірної вигоди, здійснив протиправні реєстраційні дії відносно майна, яке належить особі похилого віку, а саме ОСОБА_4 , 1951 року народження, що спричинило тяжкі наслідки.

Крім того, допитано у якості потерпілого ОСОБА_4 який показав, що народився у 1951 році, є інвалідом ІІ групи, 16.07.2007 уклав іпотечний договір № 3.07071396 у ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк».

Листом № 10/2411-Л від 20.03.2018 ПАТ «Платинум Банк» повідомив йому, що між старим кредитором (ПАТ «Платинум Банк») та новим кредитором ( ОСОБА_5 ) було укладено Договір № 115К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, Договір № 115і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким старий кредитор (ПАТ «Платинум Банк») 20.03.2018 відступив шляхом продажу новому кредитору ( ОСОБА_5 ) права вимоги до позичальника за іпотечним договором № 3.07071396 від 16.07.2007.

Так, 02.04.2018 ОСОБА_4 отримав поштове відправлення 678, яке містило лист-вимогу від 21.03.2018 № б/н від ОСОБА_5 , яка повідомила йому про той факт, що вона є новим кредитором за іпотечним договором № 3.07071396 від 16.07.2007 і що очікує на отримання усіх платежів за даним іпотечним договором на власні рахунки (були зазначені у листі-вимозі).

На зазначену вимогу від 21.03.2018 року №б/н було надано відповідь від 03.05.2018 № б/н.

Відповідь на вимогу містила посилання на норми закону та чітку аргументацію щодо неможливості процедури звернення стягнення на майно (квартира, яка була передана в іпотеку).

Також, 22.11.2018 року ОСОБА_4 отримав поштове відправлення 368 в якому був лист-вимога про виселення із приміщення від 16.11.2018 року підписаний начебто представником ОСОБА_5 ОСОБА_6 .

У листі-вимозі про виселення ОСОБА_4 було повідомлено, що з 14.11.2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» м. Києва, індексний номер: 44036532.

При перевірці цієї інформації ОСОБА_4 стало відомо що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно дійсно його нерухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення державного реєстратора ОСОБА_7 (філія КП Київської обласної ради "Готово" м. Києва), індексний номер: 44036532 від 14.11.2018 р. підстава виникнення права власності зазначена, як: копія вимоги про усунення порушень, серія та номер: Б/Н, виданий 21.03.2018, видавник: ОСОБА_5 ; рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер: Б/Н, виданий 04.10.2018, видавник: ПАТ «Укрпошта»; копія вимоги про усунення порушень, серія та номер: Б/Н, виданий 21.03.2018, видавник: ОСОБА_5 ; рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер: Б/Н, виданий 04.10.2018, видавник: ПАТ «Укрпошта»; договір про відступлення прав вимоги № 115і, серія та номер: 365, виданий 20.03.2018, видавник: ПН КМНО ОСОБА_8 ; іпотечний договір № 3.07071396, серія та номер: 2374, виданий 16.07.2007, видавник: ПН КМНО ОСОБА_9 .

Так, державний реєстратор ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб умисно та свідомо вчинив протиправні дії, що призвело до тяжких наслідків (втрати нерухомого майна особою з інвалідністю похилого віку).

Крім того, 03 червня 2014 року прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (№1304-VII). Відповідно ст. 1 цього Закону, протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); Відповідно ст. 3 цього Закону, цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Відповідно ст. 4 цього Закону, Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно нерухоме майно ОСОБА_4 , яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та вибуло з його приватної власності проти волі повністю підпадає під силу дії вищезазначеного Закону який є чинним станом на дату вчинення протиправних реєстраційних дій державним реєстратором.

Окрім того, відповідно до ст. 20 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву.

Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 11-1. Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ЗАТВЕРДЖЕНО постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553).

Так про подання заяви державний реєстратор невідкладно з моменту отримання такої заяви за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву.

Повідомлення власника об`єкта нерухомого майна здійснюється державним реєстратором у разі наявності в Державному реєстрі прав відомостей про електронну адресу власника як адреси для зворотного зв`язку шляхом надсилання на таку електронну адресу інформації в електронній формі про тип заяви, її реєстраційний номер, дату та час подання, прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові заявника з накладенням кваліфікованого електронного цифрового підпису.

Дія цього пункту не поширюється на випадки державної реєстрації прав у результаті вчинення нотаріальної дії за умови вчинення відповідної нотаріальної дії за безпосередньої участі власника об`єкта нерухомого майна, державної реєстрації права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину або державної реєстрації припинення обтяження речових прав на нерухоме майно на підставі договору довічного утримання чи спадкового договору

Таким чином державний реєстратор ОСОБА_7 здійснив реєстраційні дії без згоди ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в результаті яких, він як особа похилого віку, з ІІ групою інвалідності позбавлений єдиного житла, стягнення якого без його згоди заборонено Законом, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації 08.09.2003, згідно з розпорядженням (наказом) від 08.07.2003 №1167.

У зв`язку із чим, є достатні підстави вважати, що особами вжито заходів, які були спрямовані на протиправне заволодіння квартирою загальною площею 51,1 кв.м, житлова площа 30,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить особі похилого віку, маючого ІІ групу інвалідності а саме ОСОБА_4 .
Виходячи з наведеного з метою всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин провадження, і у зв`язку із тим, що існує сукупність підстав, що майно є предметом злочину (доказом), оскільки на це майно від осіб вжито заходи, які були спрямовані на заволодіння ним, у зв`язку із чим, з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки винесена відповідна постанова про визнання речових доказів, та недопущення відчуження цього майна на користь третіх осіб з боку невідомих осіб, виникла необхідність у накладенні арешту на майно а саме на об`єкт нерухомого майна: квартиру загальною площею 51,1 кв.м, житлова площа 30,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).
В судовому засіданні прокурор зазначив, що майно на яке він просить накласти арешт визнано речовим доказом. Метою арешту є збереження речових доказів, що відповідає ст. 98, п.1 ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

До клопотання додані копії документів та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо внесення даних з приводу кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 від 05.12.2018 року об`єкт нерухомого майна: квартира, загальною площею 51,1 кв.м, житлова площа 30,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000180 від 03 грудня 2018 року.

Слідчий суддя, прийшов до висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто містить правові підстави для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та є пропорційним, тобто відповідає тяжкості правопорушення і не становить особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Так, на думку слідчого судді, прокурором доведено правову підставу для арешту майна, надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, дослідивши надані до клопотання матеріали, враховуючи, відповідно до вимог ст. 173 КПК України, наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, арешт зазначеного майна, шляхом заборони відчуження, є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та заснованим На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, ст.392, ст.532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000180 від 03 грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, шляхом заборони відчуження, а саме на об`єкт нерухомого майна: квартиру, загальною площею 51,1 кв.м, житлова площа 30,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1