Справа № 453/1534/18
№ провадження 1-кп/453/20/19
В И Р О К
іменем України

21 січня 2019 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, депутатом не являється, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України,-

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 06.12.2018 року близько 09 год. 10 хв., перебуваючи неподалік житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , діючи умисно, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи при цьому, що своїми діями він здійснює жорстоке поводження з твариною, котра відноситься до хребетних і призведе у подальшому до загибелі такої тварини, нехтуючи існуючими загальнолюдськими моральними правилами і нормами поведінки у суспільстві у частині відношення до тварин та у порушення п. 6 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», яким передбачено, що при поводженні з тваринами не допускаються дії, котрі суперечать принципам захисту тварин від жорстокого поводження, взяв сокиру, яку вирішив використати в якості знаряддя злочину, а також собаку із подвір`я, після чого повів її до дерева породи «Яблунька», де прив`язав та наніс собаці ударною частиною сокири кілька ударів у ділянку потилиці, чим спричинив тілесні ушкодження, у результаті котрих настала смерть собаки.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому змісту ч. 3 ст. 349 КПК України та переконання суду у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції обвинуваченого, вину визнав та повністю підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Свій умисел пояснив тим, що собака був сусідським та постійно йому надокучав, робив шкоду, так як між їх господарствами немає огорожі. Він неодноразово звертав увагу сусідові на ці обставини, однак такі залишилась упродовж тривалого часу поза його увагою. Тому, при черговому надокучанні у виді голосного гавкоту та рознесення сміття по подвір`ї, йому урвався терпець і він вирішив заподіяти собаці смерть в обраний спосіб. При цьому, очевидців події не було, у чому він заздалегідь переконався. На даний час він зрозумів значення своїх дій, кається у скоєному, а при обранні йому міри покарання покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та не оспорює фактичні обставини справи, а судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку прокурора, яка не заперечувала проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши прокурору і обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вищенаведеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 299 КК України, як жорстоке поводження з твариною, що відноситься до хребетних, котре вчинене умисно та призвело до загибелі тварини.

Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, при обранні йому міри покарання судом не встановлено.

Пом`якшуючою вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставиною, передбаченою ст. 66 КК України, при обранні йому міри покарання суд вбачає щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за зареєстрованим місцем проживання у АДРЕСА_1 , на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра КЗ Сколівської РР Львівської області «Сколівська ЦРЛ» не перебуває, а також той факт, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак судимість його погашена у встановленому законом порядку.

З урахуванням наведених обставин суд, під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , виходячи з положень ст. 65 КК України, вважає за доцільне призначити його у межах, установлених санкцією ч. 1 ст. 299 КК України, - у виді обмеження волі на певний строк.

Одночасно суд вважає за можливе та доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, та покласти на нього певні обов`язки, визначені у ст. 76 КК України, погоджуючись таким чином із думкою прокурора щодо запропонованої міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 при встановлених у судовому засіданні обставинах.

Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність зазначених вище даних про особу обвинуваченого, а також ретельно перевіривши його мету, пов`язану із жорстоким поводженням з твариною та подальшою загибеллю тварини, міру покарання у виді обмеження волі на певний строк із звільненням від відбування покарання з випробуванням на певний строк суд вважає такою, що відповідає призначеному покаранню, є необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільного позову у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Судових витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні слід вирішити у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.

Речові докази: сокиру, ошийник собаки коричневого кольору, котрі зберігаються у камері зберігання речових доказів Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області, - знищити.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити засудженому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, або з моменту вручення копії вироку засудженому, який перебуває під вартою, через Сколівський районний суд Львівської області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1