ІМЕНЕМ УКРАЇНИ УХВАЛА КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
11 квітня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
При секретареві ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , представника адміністрації Бориспільської ВК № 119 ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , останніх двох шляхом проведення відеоконференцзв`язку з Бориспільською ВК № 119,
розглянувши матеріали судової справи за клопотанням засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, з його апеляційною скаргою на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2018 року, -
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2018 року у задоволенні клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України засудженому ОСОБА_7 відмовлено.
На обґрунтування суд послався на те, що відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України виправні роботи призначаються на строк від 6 місяців до 2 років, а не відбута частина покарання засудженого, на момент розгляду клопотання згідно довідки становить 2 роки 2 місяці 5 днів, тобто призначення такого виду покарання порушить вимоги ч. 1 ст. 82 КК України.
Суд також прийшов до висновку, що в разі навіть не настання пенсійного віку, заміна не відбутої частини основного покарання засудженого ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі на більш м`яке, а саме виправні роботи, не є співрозмірним покаранням вчиненому засудженим злочину і суспільно небезпечним наслідкам його вчинення.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій він зазначає, що відмова в задоволенні клопотання щодо застосування по відношенню до нього ст. 82 КК України є грубим порушенням ст. 24 та ст. 63 Конституції України.
Аргументує свою позицію тим, що умовами застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким є те, що засуджений повинен виконати всі вимоги визначені у ч. 1,3,4 ст. 82 КК України, які засудженим виконано у повній мірі.
Справа № 359/6757/18 Апеляційне провадження: № 11-кп/824/1056/2019 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_8 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1 .
На цих підставах апелянт ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2018 року та застосувати до нього ст. 82 КК України, та замінити не відбуту частину покарання більш м`яким, а саме виправні роботи чи штраф. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить провести судове засідання за його участі в режимі відео конференції.
Заслухавши доповідь судді, виступ апелянта на підтримку апеляційних доводів, представника Бориспільської ВК № 119 ОСОБА_6 , який, крім того дав характеристику поведінки, ставлення до праці та виховних заходів засудженого, а також прокурора ОСОБА_5 проти їх задоволення,перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду судова колегія визнає наступне.
ОСОБА_7 був засуджений 5 січня 2017 року вироком Деснянського районного суду міста Чернігова за ч. ч. 1 та 3 ст. 302; ч. 3 ст. 303 КК України із застосуванням положень ст. ст. 70, ч.1 та 72, ч.5, КК України до позбавлення волі строком на п`ять років. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення у зв`язку з цим кримінальним провадженням в період з 6 січня по 10 березня 2017 року.
Станом на час розгляду клопотання ОСОБА_7 , тобто на 4 грудня 2018 року, не відбутий ним строк покарання складав два роки два місяці п`ять днів.
Відповідно до ч.1 ст. 57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років, тобто не відбутий строк покарання перевищує максимально можливий строк виправних робіт, а в силу ч.1 ст. 82 КК України не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням у межах строків, встановлених у Загальній частині КК України та не повинна перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком.
Отже, у разі заміни позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт, суду довелося б фактично звільняти ОСОБА_7 від відбування покарання у виді 2 місяців 5 днів позбавлення волі.
Крім того, ч.2 ст. 57 КК України прямо забороняє можливість застосувати покарання у виді виправних робіт, крім інших категорій, також щодо осіб, що досягли пенсійного віку, а ОСОБА_7 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10 червня 2018 року досяг пенсійного віку і вже з цієї підстави законом йому заборонено призначати покарання у виді виправних робіт.
Уже в силу викладеного, не зважаючи те, що ОСОБА_7 на час розгляду судом першої інстанції клопотання відбув половину строку призначеного покарання, а також на позитивні характеристики, наявність клопотання щодо його працевлаштування, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_7 в задоволенні його клопотання.
Обґрунтовано суд послався також і на відсутність матеріалах, долучених до клопотання, передбаченого Наказом № 97/5467/609/280 від 3 квітня 2018 року «Про затвердження порядку взаємодій установ виконання покарань, уповноважених органів з питань пробації та суб`єктів соціального патронату під час підготовки до звільнення осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі» підтвердження щодо перевірки підприємства, на яке хоче працевлаштуватись засуджений.
Своє рішення суд першої інстанції переконливо обґрунтував та вмотивував посиланнями на конкретні норми КК та КВК України, підзаконні акти та матеріали провадження, а тому воно є законним, обгрунтованим, вмотивованим і справедливим.
В силу викладеного в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.
На цих підставах, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайсуду Київської області від 4 грудня 2018 року, якою йому відмовлено в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду першої інстанції, - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: