ВИРОК
Іменем України

16.11.2018 року року Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000093 від 04.06.2018 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Куликівська, Куликівського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 15.07.2015 року призваний на військової служби під час мобілізації на особливий період та проходячи військову службу на посаді стрільця - номера обслуги 2 аеромобільно-десантного відділення 1 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти 1 аеромобільно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).
Так, обвинувачений ОСОБА_4 в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216, 217 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 Закону України «Про оборону України», ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, порушуючи військову дисципліну, та маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування частини, з 26.10.2016 року по 04.06.2018 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), що дислокована у АДРЕСА_2 та ухилився від несення обов`язків військової служби.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та показав, що у зв`язку із сімейними обставинами, з 26.10.2016 року по 04.06.2018 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), що дислокована у АДРЕСА_2 та перебував за своїм місцем проживання. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється, наданими в судовому засіданні поясненнями. А тому, з врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог ст.50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та служби.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого та даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України, засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно вимог ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1