Справа № 159/491/18
Провадження № 1-кп/159/134/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням
судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковеля Волинської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , з середньою освітою, судимого:

01.10.2002 року Ковельським міським судом Волинської області за ч.1 ст.186, ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

13.06.2003 року Ковельським міським судом Волинської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. 21.07.2008 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області звільнений умовно-достроково на 2 місяці 23 дні;

24.03.2009 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.309, ст.75 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки;

13.01.2010 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений Сарненським районним судом Рівненської області умовно-достроково 16.09.2011 року на строк 6 місяців 27 днів;

20.07.2012 року Іваничівським районним судом Волинської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі;

14.11.2017 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці, заарештований для відбування арешту 21.12.2017 року, 15.01.2018 року слідчим суддею Ковельського міськрайонного суду Волинської області обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою у цьому провадженні,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002669 від 02.12.2017 року),

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 , повторно, 27 листопада 2017 року, біля 17 год., на території парку відстоювання пасажирських вагонів ВП «Пасажирське вагонне депо Ковель» станції Ковель Львівської залізниці, розташованого в м. Ковелі, вул. Ветеранів, 1, маючи умисел таємно викрасти чуже майно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, з сумки потерпілого ОСОБА_6 , яку той тримав на плечах, таємно викрав належний останньому мобільний телефон марки «Samsung J5» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 3577 грн. 65 коп., з силіконовим чохлом, вартістю 70 грн., двома сім-картами мобільного оператора «ВФ Україна» НОМЕР_3 , «лайфселл» НОМЕР_4 вартістю 30 грн. кожна, з грошима на сім-картці «лайфселл» в сумі 5 грн., флеш-картою ємністю 32Гб вартістю 200 грн., всього належного потерпілому майна на суму 3912 грн. 65 коп. Крадіжка була виявлена потерпілим ОСОБА_6 , який висловив вимогу до ОСОБА_5 повернути телефон. Однак, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що крадіжка телефона виявлена потерпілим, маючи мету утримати викрадене майно, продовжив протиправні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, залишив місце вчинення злочину, утримуючи викрадене, незважаючи на вимоги потерпілого, вчинивши тим самим відкрите викрадення перерахованого вище майна потерпілого. Після цього ОСОБА_5 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

ОСОБА_5 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав частково і показав, що 27 листопада 2017 року, біля 17 год., зустрів свого знайомого ОСОБА_6 і разом з ним пішов на територію парку відстоювання пасажирських вагонів ВП «Пасажирське вагонне депо Ковель», з тим щоб вжити спиртні напої, відмітити зустріч. Дорогою, коли переходили залізничні колії, він, непомітно для потерпілого, витягнув з його сумки мобільний телефон та поклав його до себе в кишеню. Далі вони сиділи на території парку, вживали спиртні напої та розмовляли. Через півгодини він пішов за водою, оскільки та закінчилась, а коли повернувся ОСОБА_6 на місці не було. Пізніше викрадений телефон продав.

Вина ОСОБА_5 підтверджується такими доказами.

Потерпілий ОСОБА_6 показав, що 27 листопада 2017 року, біля 17 год., зустрів свого знайомого ОСОБА_5 і разом з ним пішов на територію парку відстоювання пасажирських вагонів ВП «Пасажирське вагонне депо Ковель», з тим щоб вжити спиртні напої, відмітити зустріч. З собою, в сумці, яку він тримав на плечах, він мав мобільний телефон марки «Samsung J5» чорного кольору з силіконовим чохлом, двома сім-картами та флеш-картою ємністю 32Гб. Телефон мав навушники, які були в його вухах, з`єднані з телефоном у сумці. Далі вони сиділи на території парку, вживали спиртні напої та розмовляли. Через півгодини він помітив, що провід від навушників вільно хитається, а телефону в сумці немає. Так як ОСОБА_5 нікуди від нього не відходив і нікого більше не було, він зробив висновок, що телефон викрав останній і зараз телефон у нього. Він звернувся до ОСОБА_5 з вимогою віддати телефон, говорив йому: «Віддай телефон, це стаття…». ОСОБА_5 точно чув, що він вимагає повернути телефон, говорив: «Не гони…» та іншим чином відхиляв його претензію. Тут же ОСОБА_5 сказав, що йде за водою, і швидко від нього пішов. Він його не переслідував, бо був нетверезим і мав собаку. Прочекавши ОСОБА_5 півгодини і переконавшись, що він не повернеться, він пішов.

ОСОБА_7 добровільно видав мобільний телефон, викрадений у потерпілого, якого він придбав за 1200 грн. у ОСОБА_5 в кінці листопада 2017 року (заява від 27.12.2017 року).

Вартість викрадених у потерпілого речей підтверджена довідками та висновком товарознавчої експертизи № 01/2018 від 11 січня 2018 року.

Обвинувачений заперечив, що вчинив відкрите викрадення чужого майна, вважає, що викрадення було таємним. Однак, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 , таємно викравши у потерпілого телефон, утримував його при собі, нікуди від потерпілого не відходив, залишався з ним аж поки той не виявив крадіжку. Тобто, злочин, таємне викрадення телефону, залишався до моменту його виявлення потерпілим незакінченим, обвинувачений не мав можливості повною мірою розпорядитись викраденим. Оскільки крадіжка залишалась незакінченою, зберігалась можливість переростання її в грабіж тоді, коли потерпілий виявить крадіжку, а обвинувачений утримуватиме викрадене майно. Так і відбувалося, обвинувачений утримував при собі викрадений телефон, не відходив від потерпілого, а отже, не довів злочинний намір до кінця, перебуваючи на стадії замаху на крадіжку. Потерпілий виявив крадіжку, пред`явив обвинуваченому вимогу повернути телефон, той, розуміючи вимогу, продовжив, вже відкрито, утримувати телефон, пішов від потерпілого з викраденим, а тому крадіжка телефону переросла в грабіж. Далі обвинувачений розпорядився вже відкрито викраденим телефоном, створивши для цього умови, злочин був закінчений.

Твердження обвинуваченого, що потерпілий не говорив йому про викрадення телефону, не вимагав від нього його повернути, про те, що він повернувся на місце події з телефоном і водою, спростовується показаннями потерпілого, а також тим, що обвинувачений послідовно і вперто вчиняв дії, спрямовані на розпорядження викраденим телефоном і його утримання, попри загрозу притягнення до кримінальної відповідальності, навіть факт звернення потерпілого в поліцію не змінив його поведінки.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними, корисливими діями, повторно, відкрито викрав чуже майно, вчинив грабіж злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що обтяжують покарання, суд відносить вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить те, що обвинувачений усе ж визнав значною мірою вину, вказав місце, де збув телефон, що допомогло його розшукати, тим самим сприяв і розкриттю злочину, і відшкодуванню збитків потерпілому.

Суд враховує також те, що обвинувачений не вперше вчиняє злочини проти власності. До нього неодноразово застосовувався іспитовий строк та умовно-дострокове звільнення, однак, він продовжував вчиняти злочини. Останній раз йому було виявлене довір`я, 14.11.2017 року обране м`яке покарання за злочин проти власності у виді 3 місяців арешту, однак, він, вже 27.11.2017 року, навіть не відбувши покарання, вчиняє більш тяжкий злочин проти власності, виявивши неабияку наполегливість у його вчиненні. Це вказує на те, що обвинувачений практично не може боротися з спокусами повторити злочин за відповідних обставин, що негативно його характеризує. Разом з тим, як зазначалося вище, обвинувачений після вчинення злочину намагався загладити свою вину і зменшити негативні наслідки злочину, вказуючи місце, де знаходиться викрадене майно, що вказує на позитивні риси його характеру.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в місцях позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково, з застосуванням передбачених ст.72 КК України правил складання покарань, приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2017 року, яка (невідбута частина) складає 2 (два) місяці 5 днів арешту, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Речові докази у справі: мобільний телефон марки «Samsung J5» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 3577 грн. 65 коп., з силіконовим чохлом повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити щодо ОСОБА_5 попередній утримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з 15 січня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судові витрати в сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, протягом такого ж строку з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення вироку.
Головуючий ОСОБА_8