Дата документу Справа № 330/918/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №330/918/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/213/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Конотоп Сумської області, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 06 березня 2009 року Конотопським районним судом Сумської області за ч.2 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 22 липня 2009 року Конотопським районним судом Сумської області за ч.2 ст.289 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 15 квітня 2011 року звільнений умовно-достроково;

- 27 березня 2012 року Конотопським районним судом Сумської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

- 07 вересня 2012 року Конотопським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 16 січня 2017 року Конотопським районним судом Сумської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту; 16 березня 2017 року звільнений по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Якимівським районним судом Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Сумська установа виконання покарань №25»,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 27 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено з-під варти в залі суду.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд призначив покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України без достатніх на те підстав, та свої висновки не обґрунтував. Крім того зазначає, що судом недостатньо враховано особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, не одружений, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, завдану потерпілому шкоду не відшкодував.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 10 травня 2017 року приблизно о 19-40 годині, діючи за раптово виниклим умислом, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу через незачинені двері проник до квартири АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за ним не спостерігають, повторно, таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_10 мобільний телефон, а також належні потерпілому грошові кошти у сумі 150 гривень, тим самим заподіяв останньому матеріальну шкоду на загальну суму 600 гривень.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченого, доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, з проникненням до житла.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиросердо розкаявся та сприяв встановленню істини у справі. Разом з цим, він раніше судимий, судимості не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та сприяння встановленню істини у справі. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин правопорушення та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення останньому покарання в межах санкції статі ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі.

Проте, мотивуючи свої висновки про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх підстав для такого звільнення, та не врахував те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі за умисні злочини проти власності, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення і про те, що призначені раніше покарання не досягли такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи, що вчинила злочин, ніде не працює, міцних соціальних зв`язків не має, шкода потерпілому не відшкодована.

Отже, на думку колегії суддів, обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, без достатніх для цього підстав, на що обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі.

У зв`язку з цим, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання на підставі ст.ст.407,409,413,420 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує, що останній раніше неодноразово судимий, в т.ч. за вчинення умисних злочинів проти власності, судимості не зняті та не погашені, не працює, даних про відшкодування потерпілому шкоди в матеріалах провадження немає, разом з цим, вину свою визнав, активно сприяв розкриттю злочину та встановленню істини у справі, що колегія суддів визнає обставиною, яка пом`якшує покарання. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

У зв`язку з викладеним, враховуючи фактичні обставини провадження та особу обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що необхідним та достатнім для виправлення останнього і попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, але на мінімальний строк, з реальним його відбуванням.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.2 ст.404 КПК України, ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 період його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 11 травня 2017 року по 20 червня 2017 року включно (до дня набрання чинності Закону України №2046-VIІІ від 18 травня 2017 року), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 27 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 період його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 11 травня 2017 року по 20 червня 2017 року включно (до дня набрання чинності Закону України №2046-VIІІ від 18 травня 2017 року), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його оголошення, і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даного вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4