Провадження №11-кп/772/558/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого: ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
зі секретарем: ОСОБА_5 ,
за участю :
прокурора : ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
представника потерпілого: ОСОБА_8 ,
обвинуваченого : ОСОБА_9 ,
розглянув «26 » квітня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0001148 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах адвоката ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2018 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , , раніше судимого:
- 11.12.2015 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України до штрафу в сумі 850 грн., штраф сплачено 17.02.2016 року;
- 14.03.2016 року вироком Вінницького міського суду
Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу
в сумі 850 грн., штраф сплачено 05.10.2016 року;
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у вигляді трьох місяців арешту.
ВСТАНОВИВ :
Згідно вироку суду першої інстанції, 16.02.2016 року близько 15:00 год. ОСОБА_9 перебував у холі на восьмому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, нехтуючи загальноприйнятими нормами людської моралі, діючи свідомо та умисно, з особливою зухвалістю, ОСОБА_9 почав висловлюватися нецензурними словами на адресу осіб з бригади, які здійснювали роботи для кріплення абонентських кабелів у вищевказаному будинку. Внаслідок цього ОСОБА_9 порушував спокій жителів будинку та роботу бригади.
Після цього ОСОБА_9 , продовжуючи свої протиправні дії, безпричинно, з хуліганських спонукань, діючи з особливою зухвалістю, вчинив сварку з ОСОБА_11 працівником бригади. В ході даної сварки ОСОБА_9 виражався нецензурно на адресу ОСОБА_11 , на зауваження останнього припинити протиправні дії не реагував. В подальшому ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_11 та умисно наніс йому один удар кулаком лівої руки у ліву частину голови.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 239 від 16.02.2016 року, в ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця з набряком м`яких тканин та поверхневої забійної рани на голові зліва, які утворилися від дії тупого твердого предмету та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_9 відмовився від адвоката ОСОБА_10 та відповідно до ч.1 ст. 403 КПК України відмовився від апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду від 20.02.2018 року, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить перекваліфікувати його дії за ч.1 ст. 296 КК України на ч.1 ст. 125 КК України та закрити провадження на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Апеляційна скарга обвинуваченого мотивована тим, що згідно з обвинувачення його хуліганські дії виразились у тому, що він почав висловлюватись нецензурними словами на адресу осіб з бригади, внаслідок чого порушував спокій жителів будинку та роботу бригади.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції всупереч вимогам закону не проаналізував його покази, які не суперечать сукупності решти доказів у справі та виключають кваліфікацію його дій за ч.1 ст. 296 КК України.

Тому апелянт вважає, що суд першої інстанції застосував закон про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню ч.1 ст. 296 КК України, та не застосував закон, який підлягав застосуванню ч.1 ст. 125 КК України, а за умови вірної кваліфікації його дій, призначення покарання є незаконним, так як справа на момент ухвалення вироку підлягала закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки вважають, що вирок суду першої інстанції законний та обґрунтований, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судом дотримано вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямованих на встановлення по даному кримінальному провадженні об`єктивної істини.

Висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, відповідають фактичним обставинам справи та вина ОСОБА_9 повністю доведена показами потерпілого, свідків проведеними процесуальними діями по даному кримінальному провадженні.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що його дії повинні кваліфікуватись за ч.1 ст. 125 КК України не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вказані доводи обвинуваченого, повністю спростовуються доказами дослідженими судом першої інстанції під час судового розгляду та оцінені судом в їх сукупності, зокрема обвинувачений ОСОБА_9 у суді апеяційної інстанції не заперечував факт того, що 16.02.2016 року в будинку по АДРЕСА_2 між ним та працівниками бригади «Еверест» виник конфлікт та в подальшому він наніс удар потерпілому ОСОБА_11 .
Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції повідомив, що ОСОБА_9 безпричинно наніс йому удар по голові ззаду, від якого в нього з вуха потекла кров. Такі показання потерпілого підтвердив свідок ОСОБА_12 , який повідомив, що бачив як ОСОБА_9 підійшов до потерпілого ОСОБА_11 ззаду та наніс йому удар по голові. Показання потерпілого та даного свідка є логічними, послідовними, повністю узгоджуються між собою та з дослідженими в ході судового розгляду документами, а саме з протоколами проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , в яких зазначено всі обставини нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .
Винуватість ОСОБА_9 також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які стверджували про те, що самої події злочину вони не бачили, однак в подальшому бачили ОСОБА_9 в збудженому стані, останній лаявся. Також свідок ОСОБА_14 повідомляв, що бачив у потерпілого ОСОБА_11 тілесні ушкодження.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження показання потерпілого ОСОБА_11 та свідків узгоджується з висновком експерта № 239 від 16.02.2016 року, в якому описані виявлені в потерпілого легкі тілесні ушкодження. З показань потерпілого і свідків зрозуміло, що хуліганські дії обвинувачений вчиняв умисно перебуваючи в холі на восьмому поверсі будинку, що є громадським місцем. При цьому ОСОБА_9 висловлювався нецензурною лайкою до працівників та безпричинно наніс потерпілому тілесне ушкодження, чим виразив своє зневажливе ставлення до оточуючих, громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності.

Аналізуючи та оцінюючи докази кримінального провадження, показання обвинуваченого, потерпілих, свідків та всі докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 у інкримінованому йому злочині, є способом уникнути відповідальності за вчинене, оскільки його винуватість підтверджується ретельно дослідженими у судовому засіданні доказами, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.
Отже, зазначені докази в свої сукупності та взаємозв`язку між собою і обставинами справи неспростовно доводять винуватість ОСОБА_9 як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, оскільки вони достатньо вагомі(переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 враховано те, що останній вину не визнав, у скоєному не розкаявся, в потерпілого вибачення не просив, а також намагався ввести суд в оману, скоїв умисний злочин в період непогашеної судимості.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо виду та міри обраного покарання для обвинуваченого ОСОБА_9 і вважає, його достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів, тому вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2018 року є законним та обґрунтованим і скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405,407,419 КПК України, апеляційний суд , -
УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження по скарзі адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 закрити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду від 20 лютого 2018 року, щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.2 ст. 296 КК України - без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом:

Суддя: