Справа № 357/3368/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000834 від 07.02.2018 р. та за №000010 від 20.02.2018 р. щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лавочне Сколівського району Львівської області, громадянина України, раніше не судимого, з професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 186 ч.2, 407 ч.4 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 11.11.2014 р. №214 ОСОБА_5 прийнято на військову службу за контрактом, яку він до 16.02.2018 р. проходив на посаді механіка-водія розвідувального взводу 1механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16.02.2018 № 38 старшого солдата ОСОБА_5 звільнено з військової служби у запас через службову невідповідність та направлено для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проходячи військову службу за контрактом на вказаній посаді, ОСОБА_5 близько 21 год. 06.02.2018 р. проходячи неподалік будинку № 54 по вулиці Київській у м. Біла Церква, помітив потерпілу ОСОБА_6 , яка рухалася уздовж указаного будинку у попутному з ОСОБА_5 напрямку.

З метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_5 вирішив відкрито викрасти майно потерпілої ОСОБА_6 , у зв`язку з чим підійшов до останньої ззаду та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, схопив своєю лівою рукою ОСОБА_6 за шию із заду та стискаючи її, тим самим завдаючи фізичного болю, потягнув її по сходах у підвальне приміщення вказаного житлового будинку.

У той час коли ОСОБА_6 знаходячись на сходах підвального приміщення почала чинити опір, кликати на допомогу та для здійснення телефонного дзвінка дістала з кишені своєю правою рукою належний їй мобільний телефон марки «Нокіа Х1-01», ОСОБА_5 довів до кінця умисел на відкрите викрадення майна потерпілої та, стискаючи правою рукою її горло, вирвав з правої руки потерпілої ОСОБА_6 належний їй мобільний телефон марки «Нокіа Х1-01», чорного кольору, вартістю 380 грн., в якому знаходився стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн. з номером абонента НОМЕР_3 , після чого з місця злочину втік, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_6 завдано майнову шкоду на загальну суму 405 грн.

Крім того, відповідно до ст.ст.1,4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:

- від 17.03.2014 №303/2014, затв. Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII;

- від 06.05.2014 № 454/2014, затв. Законом України від 06.05.2014 № 1240-VII;

- від 21.07.2014 № 607/2014, затв. Законом України від 22.07.2014 № 1595-VII;

- від 14.01.2015 № 15/2015, затв. Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII,

з 18.03.2014 р. в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 11.11.2014 р. №214 ОСОБА_5 , прийнятого на військову службу за контрактом через ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону, а згідно з наказом командира тієї ж військової частини від 28.10.2017 № 318 його призначено на посаду механіка-водія розвідувального взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.4,9,11,16,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, старший солдат ОСОБА_5 , бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, о 8 год. 14.11.2017 р. в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_2 , що дислокується у АДРЕСА_3 , та до 16.02.2018 р. проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

16.02.2018 р. близько 8 год. старший солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до місця дислокації військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 та у цей же день наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16.02.2018 р. № 38 був звільнений з військової служби у запас через службову невідповідність.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в скоєнні інкримінованих слідством злочинів визнав повністю, ствердив обставини їх скоєння, зазначені в обвинуваченні, вказав, що дійсно, проходячи військову службу за контрактом близько 21 год. 06.02.2018 р. проходячи неподалік будинку АДРЕСА_2 , помітив потерпілу ОСОБА_6 , яка рухалася уздовж указаного будинку у попутному з ним напрямку. Спочатку хотів з нею познайомитися, а потім вирішів забрати у неї телефон.

З цією метою підійшов до останньої ззаду та схопив своєю лівою рукою ОСОБА_6 за шию із заду та стискаючи її, потягнув її по сходах у підвальне приміщення вказаного житлового будинку, де своєю правою рукою забрав її мобільний телефон марки «Нокіа Х1-01» чорного кольору, після чого з місця злочину втік, телефоном декілька днів користувався, а потім викинув.

Крім того, під час проходження військової служби, бажаючи тимчасово ухилитись від своїх обов`язків, без наказу чи дозволу командирів і начальників, о 8 год. 14.11.2017 р. не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 , та до 16.02.2018 р. проводив час за місцем проживання на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

16.02.2018 р. близько 8 год. самостійно прибув до місця служби та у цей же день наказом командира військової частини був звільнений з військової служби у запас через службову невідповідність.

У скоєному чистосердечно розкається, просить суворо не карати та не позбавляти волі.

Потерпіла ОСОБА_6 направила суду заяву про відмову від позову у зв`язку з відшкодуванням збитків та моральної шкоди, при визначенні міри покарання щодо обвинуваченого просила не позбавляти його волі.

Визнаючи себе повністю винним у скоєнні інкримінованих злочинів, обвинувачений ОСОБА_5 в силу ст.349 КПК України, просив суд не досліджувати докази стосовно фактичних обставин справи, які не оспорює, при цьому права та наслідки вказаної відмови йому детально роз`яснено.

Прокурор, потерпіла та захисник обвинуваченого підтрималаи клопотання обвинуваченого.

З врахуванням вищенаведеного суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд рахує, що вина ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованих злочинів доведена повністю і його дії органами досудового слідства вірно кваліфіковані за ст.ст.186 ч.2, 407 ч.4 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна(грабіж),поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_6 , а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обираючи міру покарання обвинуваченому за скоєні злочини, суд приймає до уваги суспільну небезпеку скоєних злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , ступінь його вини, обтяжуючі та пом`якшуючі покарання обставини.

ОСОБА_5 чистосердечно розкаюється у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, як особа за місцем проживання характеризується позитивно, відшкодував потерпілій завдані збитки, є учасником бойових дій, має ряд нагород та подяку - наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі покарання.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Як вбачається з наданої суду досудової доповіді Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації відносно ОСОБА_5 , «Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить суспільної небезпеки для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.»

Враховуючи наведені обставини, думку прокурора та потерпілої щодо виду покарання для обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства і рахує доцільним призначити покарання обвинуваченому в межах санкції статей, за якими його визнано винним, у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та поклавши певні обов`язки.

Суд рахує, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_5 .

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого застосовано у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, 69-1 КК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч.2, 407 ч.4 КК України, і призначити йому покарання:

= за ст. 186 ч.2 КК України 4(чотири) роки позбавлення волі.

= за ст. 407 ч.4 КК України 3(три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_9 обрати покарання - 4(чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3(три) роки, та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу змінити з утримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор « МЮ України на особисте зобов`язання, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти з залу суду негайно.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_1 ,