У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2018 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001176 від 02.02.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в :

прокурор звернувся до слідчого судді з вищевказаним клопотанням, в якому просить накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та накласти заборону щодо реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб за вказаною адресою.
В обґрунтування поданого клопотання зазначала, що невстановлені досудовим розслідуванням особи, у невстановлений час, шахрайським шляхом заволоділи об`єктом нерухомості, а саме: квартирою, яка знаходиться, за адресою: АДРЕСА_1 у якій проживала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №22219 від 17.11.2008, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як зазначала прокурор, що як встановлено досудовим слідством за життя ОСОБА_4 володіла на праві власності квартирою, яка розташована в АДРЕСА_1 в якій і проживала одна, що підтверджується листом КП КМР Київське бюро технічної інвентаризації за №062/14-4786(И-2017) від 24.04.2017 та довідками виданими ЖБК «Магістраль».
Крім того, згідно листа Дев`ятої Київської нотаріальної контори №2910/01-16 від 01.06.2017 та наданою Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 30.05.2017 року №47908893 заповіти від імені ОСОБА_4 , не посвідчувались.
Під час здійснення процесуального керівництва в даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 , 20.10.2016 в порядку окремого провадження подав заяву про встановлення фактів проживання однією сім`єю та постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини до Воловецького районного суду Закарпатської області, проте ухвалою від 20.10.2016 йому відмовлено у відкритті провадження по заяві у зв`язку з наявністю спору про право.
В подальшому тим же громадянином майже водночас подано 2 позовні заяви до Солом`янського районного суду м. Києва.
Так, 24.10.2016 ОСОБА_5 подав позовну заяву до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, та постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування, справа №760/18117/16-ц.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.07.2017 вищезазначену позовну заяву залишено без розгляду.
В подальшому 26.10.2017 ОСОБА_5 подано позовну заяву відповідач Київська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю, та постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, справа №760/18286/16-ц, в якій ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.10.2016 позовну заяву повернуто.
Разом з тим, ОСОБА_5 , 29.03.2017 в порядку окремого провадження подав заяву до Миколаївського районного суду Одеської області.
Прокурор зазначила, що рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 26.04.2017, по справі №508/288/17 за заявою ОСОБА_5 до Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області встановлено факт проживання однією сім`єю та постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 , на час відкриття спадщини.
Зазначеним рішенням встановлено факт проживання ОСОБА_5 , з 2002 року з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше як п`ять років по час відкриття спадщини.
Проте, згідно показів свідків сусідів мешканців будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 померла ОСОБА_4 , проживала одна.
Крім того, постановою Апеляційного суду Одеської області від 02.08.2018 частково задоволено апеляційну скаргу Київської міської ради та скасовано рішення від 26.04.2017 у справі за №508/288/17 (22-ц/785/769/18).
Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 4 ст.190 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.
Прокурор вказала, що постановою про визнання предметів в якості доказів від 08.08.2018 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом.
З метою попередження можливого неправомірного відчуження квартири виникла необхідність, у накладенні арешту на вище вказане майно та реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб за вказаною адресою.
Прокурор просила клопотання задовольнити з наведених у ньому підстав.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 даної статті арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
В матеріалах провадження достатні підстави вважати, що клопотання обгрунтоване.
Отже, приходжу до висновку, що прокурор надав суду достатньо доказів того, що незастосування арешту на зазначене у клопотанні майно, може призвести до його зникнення та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98,170-173,309 КПК України,-

у х в а л и в:
клопотання задовольнити.
Накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 із забороною відчужувати, знищувати, перетворювати.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1