Постанова

Іменем України
30 травня 2018 року

м. Київ
справа № 369/12025/15-к
провадження № 51-898 км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на вирок Києво?Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області від 9 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002545, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК)
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2016 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 13 липня 2015 року по 11 листопада 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він 11 липня 2015,року близько 23:40 біля магазину ТОВ «АТБ «Маркет» (вул. Київська, 78 у с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час сварки, яка виникла на ґрунті особисто неприязних відносин, завдав ОСОБА_10 удари руками та ногами у різні частини тіла, чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпілий помер.
Апеляційний суд Київської області 9 березня 2017 року змінив вирок суду першої інстанції в частині зарахування строку попереднього ув`язнення. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зарахував ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 12 липня по 8 жовтня 2015 року, з 15 по 27 жовтня 2015 року, з 11 квітня 2016 року по 9 березня 2017 року включно. В решті вирок суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду першої та апеляційної інстанцій фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення норм матеріального та процесуального права, просить вищевказані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. Обґрунтовує свої вимоги тим, що окремі слідчі дії у справі були здійснені з порушенням права ОСОБА_9 на захист, унаслідок чого одержані докази є недопустимими. Зазначає, що жоден із зібраних у справі доказів не доводить вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, а обвинувачення ґрунтується на припущеннях та похідних доказах, зібраних з порушенням порядку, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КК). Зокрема у протоколах слідчих дій відсутні підписи понятих, огляд житла ОСОБА_9 проведено без ухвали слідчого судді, вилучення речей здійснено без їх належного пакування та опечатування, внаслідок чого зібрані докази є недопустимими. Також при проведенні слідчого експерименту стороною обвинувачення не було роз`яснено ОСОБА_9 у чому він підозрюється, що порушує його право на захист. На цій підставі сторона захисту заявляла клопотання про визнання доказів недопустимими, однак суд першої інстанції залишив без розгляду це клопотання. Крім того, вказує, що суд безпідставно залишив поза увагою твердження обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів ведення слідства. Водночас суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження, відмовляючи у задоволенні скарги захисту, не перевірив зазначені в скарзі доводи та прийняте рішення належним чином не мотивував.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 підтримали касаційну скаргу, та, просили її задовольнити.
Засуджений ОСОБА_9 підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор не підтримав касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , просив оскаржені судові рішення залишити без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За приписами ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, тобто бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, та зіставити їх з наявними у справі доказами, і обґрунтувати кожен із них. При цьому, як зазначено в п. 3 ч. 1 цієї норми процесуального права, у резолютивній частині ухвали обов`язково зазначається висновок суду по суті вимог апеляційної скарги.
Однак цих вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 не дотримався.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, крім прокурора, вирок місцевого суду оскаржили в апеляційному порядку засуджений та його захисник. Зокрема сторона захисту у скарзі вказувала, що обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_9 , ґрунтується на припущеннях, а докази зібрані з порушенням встановленого КПК порядку та внаслідок застосування до нього з боку слідчого психологічного впливу, а тому є недопустимими.
Усупереч вимогам ст. 419 КПК апеляційний суд належним чином не перевірив наведених доводів вказаних апеляційних скарг, не дав їм належної оцінки та в резолютивній частині не зазначив свого висновку по суті вимог апеляційних скарг, тобто фактично не прийняв щодо них рішення.
Як вбачається з матеріалів провадження, в суді як першої, так і апеляційної інстанції ОСОБА_9 повідомляв про застосування до нього під час досудового розслідування недозволених методів слідства, про що він подавав скарги (т. 1, а. к. п. 168). Зокрема, засуджений зазначив про здійснення на нього психологічного тиску та погроз під час проведення слідчого експерименту за його участю, на підставі якого проведена і судово-медична експертиза № 266/Д/353 від 14 липня 2015 року.
За вказаними скаргами ОСОБА_9 судом першої інстанції не було проведено ефективного офіційного розслідування.
Надалі апеляційний суд ці порушення залишив поза увагою, погодившись з висновком суду про відхилення вказаних доводів засудженого, та не забезпечив проведення відповідної перевірки вказаної заяви в установлений законом спосіб, що не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року(далі Конвенція) та практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Зокрема, у рішенні ЄСПЛ в справі «Міхеєв проти Російської Федерації» від 26 січня 2006 року суд констатував порушення ст. 3 Конвенція, вказавши, що під час перебування у відділенні міліції заявник був підданий представниками держави жорстокому поводженню з метою отримання показань, в яких він визнавав би себе винним у вчиненні злочину, або інформації про злочин, в якому його підозрювали.
Аналогічна позиція ЄСПЛ викладена і в рішенні «Євген Петренко проти України» від 29 січня 2015 року. Суд зазначив, зокрема, про те, що коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, то це вимагає від держави проведення ефективного офіційного розслідування.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, послався на протокол проведення слідчого експерименту від 14 липня 2015 року, під час якого засуджений розповів та показав, за яких обставин він завдав ОСОБА_10 удари, та на висновок судово-медичної експертизи № 266/Д/353 від 14 липня 2015 року, проведеної за на підставі вказаного протоколу.
При цьому суд не дав жодної оцінки щодо допустимості або недопустимості такого доказу з огляду на положення п. 2 ч. 2 ст. 87, ч. 4 ст. 95 КПК та позицію сторони захисту, викладену в апеляційній скарзі, щодо недопустимості такого доказу.
Таким чином, допущені під час апеляційного розгляду порушення вимог кримінального процесуального закону суд касаційної інстанції визнає істотними, оскільки вони перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, вирок Києво?Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_9 був оскаржений прокурором, обвинуваченим та його захисником.
За наслідками апеляційного розгляду суд постановив ухвалу. Однак, як видно з її змісту, в резолютивній частині не зазначив свого висновку по суті вимог апеляційних скарг, тобто фактично не прийняв рішення, про що слушно зазначається стороною захисту у касаційній скарзі.
Оскільки згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд є однією з конституційних засад судочинства, неприйняття рішення по суті заявлених апеляційних вимог є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування оспорюваної ухвали на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене ретельно перевірити доводи апеляційних скарг сторони захисту і засудженого, зокрема про застосування до ОСОБА_9 незаконних методів слідства, здійснити провадження з додержанням положень глави 31 КПК й ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Оскільки під час касаційного розгляду Судом не встановлено підстав для скасування вироку місцевого суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, тому касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 9 березня 2017 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3