Дата документу 10.10.2018 Справа № 320/4299/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/3/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/4299/18
Категорія ст. 185 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ізмайлівка Олександрійського району Кіровоградської області, не одруженого, освіта базова загальна середня, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 01.02.2018 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що з рішенням суду в частині призначеного покарання не згоден та вважає, що в цій частині вирок суду повинен бути скасований.

Із вироку суду вбачається, що він свою вину визнав повністю і суд цю обставину визнав пом`якшуючою. Однак, при призначенні йому покарання суд безпідставно не застосував положення ст. 75 КК України та призначив покарання у вигляді позбавлення волі без іспитового строку. Вважає, що під час призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі суд не дослідив повно та всебічно зазначені вище обставини і тому даний вирок підлягає скасуванню. Просить скасувати вирок Мелітопольського міськрайонного суду від 20.07.2018 по справі № 320/4299/18 в частині призначення покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання з іспитовим строком.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, який просив апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.07.2018 ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.02.2018 та остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишено без змін. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 26 травня 2018 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, діючи повторно, керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через незаперту хвіртку воріт проник на територію вказаного домоволодіння, після чого шляхом ривку відкрив вхідні двері вказаного будинку, які були не зачинені, тим самим проник у його приміщення, звідки таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_8 , а саме: телевізор марки «Bravis CRT 2128UX» в корпусі чорного кольору вартістю 1 000 грн. та електричну плиту спіральну в корпусі бордового кольору вартістю 500 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 1 500 грн.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції діїОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи ОСОБА_6 про застосування до нього положень ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі не більше п`яти років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України, районним судом не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також, що останній задовільно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у скоєному, вину визнав, відсутність обставин, що обтяжують йому покарання, та призначив йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, зокрема у зв`язку з тим, що він вину визнав повністю, у скоєному щиро покаявся, оскільки, будучи судимим за вчинення тяжкого корисливого злочину, останній під час іспитового строку знову вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, що характеризує його, як особу, яка схильна до стійкої злочинної діяльності, а тому призначене судом першої інстанції реальне покарання у вигляді позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді: