Постанова
Іменем України
22 травня 2018 року
м. Київ

справа № 366/1611/15-к
провадження № 51- 1677 км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000009 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мусійки Іванківського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Іванківського районного суду Київської області від 30 листопада 2015 року ОСОБА_7 виправдано за ч. 2 ст. 367 КК за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що
він, перебуваючи на посаді заступника директора ДСКП «Чорнобильська Пуща» з маркетингу і почавши із 17 липня 2008 року виконувати обов`язки директора зазначеного підприємства, в адміністративному приміщенні ДСКП «Чорнобильська Пуща» (вул. Леніна, 148, м. Чорнобиль Київської області), будучи службовою особою, ознайомленою зі статутом підприємства, а також зі змістом колективного договору та додатками до нього, достовірно знаючи, що статутними документами та переліком робіт, зазначених у спеціальному дозволі на право провадження діяльності на території зони відчуження, виданого ДСКП «Чорнобильська Пуща» Державним департаментом Адміністрації зони відчуження і зони безумовного (обов`язкового) відселення, не передбачено можливості здійснення підприємством діяльності, пов`язаної із переробкою та похованням ядерного палива, а також похованням радіоактивних відходів, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, затвердив і ввів наказами по підприємству від 19 листопада 2008 року № 263-а, від 15 квітня 2009 року № 89, від 01 липня 2009 року № 126, від 01 жовтня 2009 року № 195 штатні розписи ДСКП «Чорнобильська Пуща», в яких безпідставно були використані коефіцієнти співвідношень мінімальних місячних посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців підприємств, безпосередньо зайнятих переробкою та захороненням ядерного палива і захороненням радіоактивних відходів, а також коефіцієнти співвідношень мінімальної місячної тарифної ставки робітників почасовиків першого розряду підгалузі переробки й поховання ядерного палива і поховання радіоактивних відходів (з нормальними умовами праці) та мінімального розміру тарифної ставки (окладу) робітника першого розряду, а потім прийняв рішення про перерахування грошових коштів на виплату заробітної плати, нарахованої на підставі зазначених вище штатних розписів, та на сплату внесків до державних цільових фондів за березень жовтень 2009 року. Бухгалтерією ДСКП «Чорнобильська Пуща» на підставі зазначених вище штатних розписів було нараховано і сплачено працівникам підприємства завищену заробітну плату.
Таким чином, за версією обвинувачення, внаслідок неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них дії ОСОБА_7 спричинили тяжкі наслідки державі, в особі ДСКП «Чорнобильська Пуща» у вигляді заподіяних збитків на суму 149 796,61 грн.
Орган досудового розслідування вказані дії ОСОБА_7 кваліфікував за ч. 2 ст. 367 КК як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.
Постановляючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторона обвинувачення не зазначила, які саме службові обов`язки та повноваження не виконував або неналежно виконував ОСОБА_7 , і не вказав, які обов`язки він повинен був виконати під час затвердження штатних розписів та наказів щодо оплати праці та в яких юридичних документах ці обов`язки зазначено, а також не надав доказів на підтвердження цього.
Апеляційний суд Київської області ухвалою від 20 березня 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
На думку прокурора, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, оскільки суд не навів у ній належних мотивів щодо необґрунтованості доводів, викладених у його скарзі. Крім того, зазначає, що апеляційний суд залишив поза увагою заявлене прокурором клопотання про дослідження письмових доказів, а саме висновку експерта від 12 лютого 2015 № 67 та Галузевої угоди між Міністерством надзвичайних ситуацій України і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009 2010 роки. Стверджує, що суд апеляційної інстанції обмежив його право на доведення винуватості ОСОБА_7 , що підтверджується технічним записом судового засідання. Також зауважує, що у своєму рішенні апеляційний суд послався на показання свідків, які не були безпосередньо допитані в судовому засіданні. Вважає, що внаслідок цих істотних порушень судом апеляційної інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано ч. 2 ст. 367 КК.
Позиція інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор касаційну скаргу не підтримав і просив залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Аналогічну позицію у своїх запереченнях на касаційну скаргу висловив і виправданий ОСОБА_7 , який просив проводити касаційний розгляд справи без його участі.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтовано.
При ухваленні судового рішення апеляційний суд цих вимог закону дотримався.
Як убачається з матеріалів справи, в апеляційній скарзі прокурор посилався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та просив скасувати виправдувальний вирок районного суду й ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК. При цьому наголошував на тому, що висновки суду про відсутність доказів, які відображають повноваження ОСОБА_7 , ґрунтуються на необ?єктивно з`ясованих обставинах, оскільки під час здійснення керівництва підприємством останній був обізнаний щодо своїх обов`язків, у тому числі щодо обов`язку обирати форму й систему оплати праці працівників і встановлювати конкретні розміри посадових окладів та тарифних ставок. Зазначав, що при постановленні вироку суд першої інстанції не взяв до уваги наданого стороною обвинувачення висновку експерта від 12 лютого 2015 року № 6/7.
Відмовляючи у задоволенні скарги, апеляційний суд дав належну оцінку наведеним у ній доводам прокурора, навів мотиви щодо їх безпідставності, перевірив обставини кримінального провадження і дійшов умотивованого висновку про необхідність залишити виправдувальний вирок районного суду щодо ОСОБА_7 без змін.
Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки директора ДСКП «Чорнобильська Пуща» на підставі наказу Міністерства надзвичайних ситуацій України від 17 липня 2008 року № 150, із службовими обов`язками директора підприємства (виконуючого обов`язки директора підприємства) не ознайомлювався, що є необхідною умовою для його обвинувачення у невиконанні чи неналежному виконанні цих обов`язків. Реальне виконання ОСОБА_7 обов`язків директора підприємства, проведення консультацій та отримання роз`яснень не вказує саме по собі на таке його ознайомлення зі своїми службовими обов`язками, яке давало би йому змогу передбачати наслідки вчинення ним певних дій чи утриматися від вчинення цих дій для належного виконання цих обов`язків.
При цьому прийняття рішення про затвердження штатних розписів та про перерахування грошових коштів на виплату заробітної плати, нарахованої на підставі зазначених штатних розписів, ОСОБА_8 здійснив не на підставі особистого одноособового власного розпорядження, а внаслідок належного, відкритого та послідовного з`ясування можливості та правомірності вчинення зазначених дій, а саме: проводив наради з керівниками структурних підрозділів, які погодили штатні розписи; звертався до роз`яснень Державного департаменту Адміністрації зони відчуження від 7 грудня 2006 року № 35-10/19/08 «Про відсутність порушень при встановлені посадових окладів»; штатні розписи перевірялися та затверджувалися Державним департаментом Адміністрації зони відчуження і зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Апеляційний суд обґрунтовано вказав, що зазначені висновки суду про недоведеність у діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК, підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також письмовими доказами у справі, зокрема Статутом ДСКП «Чорнобильська Пуща», Галузевими угодами на 2004 2005 роки та 2009 2010 роки, Колективним договором від 3 серпня 2009 року на 2009 2010 роки щодо форм та системи оплати праці, встановлення відповідних коефіцієнтів, наказами про введення в дію нових штатних розписів від 19 листопада 2008 року № 263-а, від 15 квітня 2009 року № 89, від 01липня 2009 року № 126, від 01 жовтня 2009 року № 195 та відповідними штатними розписами, погодженими начальником Державного департаменту Адміністрації зони відчуження і зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Що стосується доводів, наведених у касаційній скарзі прокурора, про те, що апеляційний суд безпідставно залишив поза увагою заявлене клопотання про дослідження письмових доказів, а саме висновку експерта від 12 лютого 2015 року № 6/7 та Галузевої угоди між Міністерством надзвичайних ситуацій України і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009 2010 роки, то вони є неспроможними, оскільки спростовуються даними технічного запису судового засідання, журналом судового засідання та ухвалою апеляційного суду, відповідно до яких клопотання прокурора про дослідження вказаних доказів було задоволено, а докази належним чином досліджено.

Обґрунтування апеляційним судом свого рішення, поміж іншого, показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які були допитані районним судом, не свідчить про порушення апеляційним судом принципу безпосередності, оскільки апеляційний суд не надав зазначеним показанням іншої правової оцінки.

При перевірці матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість судових рішень, у тому числі обмеження апеляційним судом прав прокурора, на що вказує останній у своїй касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2017 року щодо виправданого ОСОБА_7 без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_13 ОСОБА_3