Справа № 403/368/18 провадження № 1-кп/403/37/18
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 вересня 2018 року смт.Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с.Аджамка Кіровоградського району Кіровоградської
області, адреса місця проживання, зареєстрована у
встановленому законом порядку:
адреса фактичного місця проживання до засудження:
АДРЕСА_2 , до засудження не працюючого, маючого повну загальну середню освіту, не одруженого, громадянина України, відомості про перебування на обліку як військовозобов`язаного відсутні, раніше не судимого, відбуваючого покарання у виді обмеження волі в Державній установі «Устинівський виправний центр №37» Міністерства юстиції України, раніше судимого:
1)01.07.2002 року Кіровоградським районним судом
Кіровоградської області за ч.2 ст.185 КК України до 2-х років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки;
2)12.12.2002 року Кіровоградським районним судом
Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років позбавлення волі;
3)23.06.2006 року Знам`янським міськрайонним судом
Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;
4) 10.08.2012 року Кіровоградським районним судом
Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 3 роки;
5) 24.03.2014 року Кіровоградським районним судом
Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;
6) 30.04.2014 року Знам`янським міськрайонним судом
Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі;
Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровоград від 03.10.2016 року замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме: обмеженням волі строком на 1 рік 11 місяців,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
04 квітня 2018 року в період часу з 15 год. 30 хв. до 16 год. 00 хв., точного часу не встановлено, до чергової частини Державної установи «Устинівський виправний центр №37» Міністерства юстиції України (далі - ДУ «Устинівський виправний центр №37»), що знаходиться в приміщенні гуртожитку даної установи виконання покарань за адресою: вул.Бобринецька, буд.№1 с.Інгульське Устинівського району Кіровоградської області, з метою з`ясування обставин придбання та вживання засудженими спиртного напою під час виконання ними робіт на виробничому об`єкті - складі зернотоку, молодшим інспектором відділу нагляду та безпеки виправного центру ОСОБА_7 були доставлені двоє засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які відбувають в ДУ «Устинівський виправний центр №37» покарання у виді обмеження волі. В подальшому під час поміщення черговим помічником начальника установи ОСОБА_9 та молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки ДУ «Устинівський виправний центр №37» ОСОБА_7 засудженого ОСОБА_8 до камери дисциплінарного ізолятора, що знаходиться на першому поверсі гуртожитку, останній почав кликати на допомогу обвинуваченого ОСОБА_5 , який в цей час перебував в кабінеті старшого оперуповноваженого оперативної групи майора внутрішньої служби ОСОБА_10 разом з останнім та потерпілим - начальником відділу нагляду та безпеки ДУ «Устинівський виправний центр №37» майором внутрішньої служби ОСОБА_4 . З метою надання допомоги засудженому ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_5 вибіг з кабінету старшого оперуповноваженого оперативної групи майора внутрішньої служби ОСОБА_10 та діставшись до дверей приміщення дисциплінарного ізолятора, в одній із камер якого вже перебував засуджений ОСОБА_8 , шляхом хапання та смикання ручки дверей намагався їх відкрити, однак зрозумівши, що вони зачинені, вибіг на площадку перед гуртожитком та, розбивши кулаком руки скло у віконній рамі першої камери дисциплінарного ізолятора, взяв до лівої руки уламок скла довжиною близько 25 см..
В цей час, потерпілий ОСОБА_4 , який вибіг з приміщення гуртожитку вслід за обвинуваченим ОСОБА_5 , будучи відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу інспекцію» та ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», працівником правоохоронного органу - установи виконання покарань ДУ «Устинівський виправний центр №37», перебуваючи у трудових відносинах з даною установою на підставі наказу Управління державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області №42 о/с від 21.06.2013 року, та за характером займаної ним посади - начальника відділу нагляду і безпеки виправного центру, виконуючи свої службові обов`язки, пов`язані із: забезпеченням нагляду за засудженими, здійсненням контролю за виконанням засудженими своїх обов`язків та запобігання порушенням ними встановленого режиму утримання; забезпеченням безпеки персоналу, засуджених та інших осіб, які перебувають в охоронюваній зоні установи, що передбачені п.п.1.2, 2.1 та 2.4 Положення №2/07 про відділ нагляду та безпеки Устинівського виправного центру №37, перебуваючи в безпосередній близькості навпроти обвинуваченого ОСОБА_5 , намагався заспокоїти обвинуваченого та неодноразово вказував йому про необхідність припинити протиправні дії, які порушують встановлений законом порядок відбування покарання, і викинути уламок скла.
Натомість обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та те, що чинить опір працівнику правоохоронного органу - потерпілому майору внутрішньої служби ОСОБА_4 , який перебував у форменному одязі, під час виконання ним своїх службових обов`язків, погрожуючи йому фізичною розправою та відмовляючись на законну вимогу останнього викинути уламок скла і заспокоїтися, почав здійснювати активну фізичну протидію виконанню потерпілим ОСОБА_4 зазначених вище службових обов`язків шляхом нанесення уламком скла свідомих, динамічних, різких рухів зверху вниз - ударів, спрямованих на умисне заподіяння потерпілому, як працівнику правоохоронного органу, тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, внаслідок чого наніс потерпілому ОСОБА_4 один удар в область кисті, а інший - в область передпліччя правої руки, заподіявши останньому тілесні ушкодження у виді рани нижньої третини правого передпліччя та садна на тилі правої кисті на рівні 1-2 пястних кісток, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. В подальшому, протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_5 були припинені потерпілим ОСОБА_4 , за допомогою майора внутрішньої служби ОСОБА_10 та старшого прапорщика ОСОБА_11 шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 в порядку ст.106 Кримінально-виконавчого кодексу України заходів фізичного впливу - заведення рук за спину, які не перевищили міру, необхідну для виконання покладених на потерпілого обов`язків, та не завдали шкоди здоров`ю обвинуваченого.
Таким чином, своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.342 КК України, а саме: опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, та кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України, а саме: умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в скоєних кримінальних правопорушеннях визнав частково, а саме: визнав свою вину у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, та не визнав свою вину в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_4 , як працівнику правоохоронного органу, легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, кримінальна відповідальність за яке передбачене ч.2 ст.345 КК України.
Суду показав, що більше півтора року він перебуває в ДУ «Устинівському виправному центрі №37». В квітні 2018 року, точної дати не пам`ятає, починаючи з 08 години ранку, він разом із засудженим Теплюком працювали на току. Близько 16 год. 30 хв. вжили спиртний напій - 1 літр «самогону», який дістав ОСОБА_12 . В подальшому працівник виправного центру ОСОБА_13 помітив їх стан сп`яніння та за допомогою мобільного телефону повідомив про це інших працівників установи. Близько 17 год. 00 хв. він разом із засудженим ОСОБА_12 в супроводі ОСОБА_13 прийшли до житлової зони - гуртожитку виправного центру, після чого останній наказав йому зайти до кабінету ОСОБА_14 , який і повідомив про порушення ним порядку та про подальше його поміщення до дисциплінарного ізолятора за вживання спиртних напоїв. Після цього, почувши крики засудженого ОСОБА_12 про допомогу, він вибіг із кабінету, щоб допомогти останньому, наніс декілька ударів по дверях, що ведуть до приміщення дисциплінарного ізолятора, в якому вже перебував засуджений ОСОБА_12 , та які були зачинені, а потім вибіг з гуртожитку на вулицю, розбив скло вікна в камері дисциплінарного ізолятора, розташованого на першому поверсі гуртожитку, взяв один уламок скла та підніс його собі до шиї з метою нанесення тілесних ушкоджень, щоб не бути поміщеним до дисциплінарного ізолятора. Про те, що не хоче бути поміщений в дисциплінарний ізолятор нікому не говорив. В цей час на порозі біля входу до гуртожитку на відстані менше 1 м. від нього стояв потерпілий ОСОБА_15 , який був у формі, та близько однієї хвилини прохав його кинути уламок скла та заспокоїтися. Натомість він здійснив два помахи вказаним уламком в сторону потерпілого, щоб той не підходив, та припускає, що міг словесно погрожувати потерпілому, але точно не пам`ятає, оскільки перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, тому допускає таку можливість. Разом з тим, показав, що висловлювався на адресу потерпілого нецензурною лайкою. В подальшому ОСОБА_14 , який вийшов з приміщення гуртожитку, заломив йому одну руку за спину, а потерпілий ОСОБА_15 - іншу та протягом 1 хвилини вони відбирали у нього уламок скла, який викинули на східці, що ведуть до вхідних дверей гуртожитку, внаслідок чого він розбився. Хто саме забрав уламок скла та його розмір він не пам`ятає. Про те, що у потерпілого ОСОБА_15 маються тілесні ушкодження і ним написана заява до поліції він дізнався лише через 4 дні. Наміру заподіяти тілесні ушкодження потерпілому він не мав. Вважає, що порізи на руці потерпілого ОСОБА_15 могли виникнути під час застосування працівниками виправного центру, в тому числі, і потерпілим, фізичної сили до нього та спроби потерпілого відібрати в нього уламок скла, оскільки він намагався вирватися та звільнити руки. При цьому суду показав, що він жодним чином не пошкодив свої руки ні коли розбивав вікно в камері дисциплінарного ізолятора, ні коли працівники виправного центру заламували йому руки за спину, ні коли він намагався вирватися від них, хоча був одягнутий у футболку, штани та тапочки. Підтвердив, що з правами та обов`язками засудженого був ознайомлений під розписку. Вважає, що протидіяв потерпілому та працівникам виправного центру при виконанні ними службових обов`язків, але заподіяти тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 він не хотів та не мав такого наміру. Зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому.
Вина обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342 та ч.2 ст.345 КК України, крім визнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, підтверджується безпосередньо дослідженими під час судового розгляду кримінального провадження доказами, а саме:
- показаннями потерпілого майора внутрішньої служби ОСОБА_4 , який обіймає посаду начальника відділу нагляду і безпеки ДУ «Устинівський виправний центр №37» про те, що 4-5 квітня 2018 року, точного числа місяця він не пам`ятає, близько 16 год. 00 хв. черговим помічником начальника установи ОСОБА_9 йому в телефонному режимі було повідомлено про вживання засудженими Теплюком та ОСОБА_16 спиртних напоїв та необхідність підійти до чергової частини виправного центру, що знаходиться на першому поверсі гуртожитку, розташованому по вул.Бобринецька, №1 в с.Інгульське Устинівського району. Коли він прийшов до чергової частини, то зайшов до кабінету оперативної частини, в якій знаходився майор внутрішньої служби ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_5 .. Перебуваючи в кабінеті ОСОБА_10 , він разом з останнім намагались заспокоїти обвинуваченого, який будучи повідомленим про можливість його поміщення до дисциплінарного ізолятора, в категоричній формі говорив, що не піде до нього, а підніметься на другий поверх гуртожитку, ляже спати і на наступний день вийде на роботу. Він роз`яснив обвинуваченому, що за порушення встановленого порядку відбування покарання потрібно нести відповідальність. Після цього він пройшов до кабінету чергового помічника начальника установи ОСОБА_9 , в якому перебував інший засуджений ОСОБА_8 .. Останній вів себе зухвало, вимагав прибуття прокурора, погрожував, що покличе інших засуджених і вони «розберуться» з присутніми. Повернувшись до кабінету ОСОБА_10 , він разом з іншими присутніми в кабінеті через деякий час почув крик засудженого ОСОБА_8 , який кликав на допомогу обвинуваченого ОСОБА_5 , повторюючи декілька разів його прізвисько « ОСОБА_17 ». Після цього обвинувачений вибіг з кабінету в напрямку дверей дисциплінарного ізолятора, а він та ОСОБА_10 відразу вибігли за ним. В цей час засудженого ОСОБА_8 поміщали до камери дисциплінарного ізолятора і крізь отвір повністю незачинених дверей, що ведуть до приміщення дисциплінарного ізолятора, оскільки вони в цей момент лише закривались працівниками виправного центру зсередини, обвинувачений побачив, що відбувається із засудженим ОСОБА_12 . В подальшому, безрезультатно намагаючись відкрити двері, що ведуть до приміщення дисциплінарного ізолятора шляхом хапання та смикання ручки дверей, обвинувачений ОСОБА_5 вибіг на площадку перед вхідними дверима гуртожитку, кулаком руки розбив скло на вікні першої камери дисциплінарного ізолятора та взяв до лівої руки уламок скла. Обвинувачений стояв обличчям до нього біля перил, якими огороджена дана площадка і зі сторони спини до нього ніхто не міг підійти, враховуючи висоту площадки. Уламок скла обвинувачений до шиї не приставляв. Перебуваючи в безпосередній близькості від обвинуваченого ОСОБА_16 , він намагався заспокоїти останнього та вмовити викинути скло, повторював це декілька разів. Коли він намагався підійти до обвинуваченого ближче, останній, піднявши вгору ліву руку та тримаючи в ній уламок скла, висловив на його адресу погрозу порізати спочатку його, а потім себе. Після цього обвинувачений здійснив різкий замах лівою рукою, наносячи по ньому удар, однак він відступаючи на крок назад, встиг ухилитися. Обвинувачений замахнувся ще раз. В цей момент ОСОБА_10 намагався перехопити ліву руку обвинуваченого, в якій він тримав уламок скла, однак останній звільнив руку, вирвавшись, внаслідок чого ОСОБА_10 схопив праву руку обвинуваченого, а він намагався перехопити ліву руку обвинуваченого. Після цього, обвинувачений, знову наніс по ньому декілька, більше одного, цілеспрямованих ударів, перший з яких, поставивши перед собою праву руку, він чітко відчув, як ковзний удар по кисті руки. Моменту, коли саме було завдано другого удару, він назвати не може, оскільки, враховуючи надзвичайність ситуації, все відбувалось дуже швидко і кожний наступний удар також міг торкатись його правої руки. Висновок про наявність другого удару, яким йому було заподіяно тілесне ушкодження у виді рани нижньої частини передпліччя, був зроблений ним після поміщення обвинуваченого ОСОБА_5 до камери дисциплінарного ізолятора, коли він відчув, що пече права рука та побачив на ній дві різані рани, не великі і не глибокі, а саме: на кисті правої руки та вище кисті - на третій нижній частині передпліччя. Суду також показав, що після захоплення ним з ОСОБА_10 обох рук обвинуваченого, ОСОБА_10 намагався розжати пальці останнього, щоб той випустив скло, однак не вдалося. Тоді ним до обвинуваченого було застосовано загин кисті лівої руки, в якій він тримав уламок скла, внаслідок чого скло випало. Лише після цього він разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 завели руки обвинуваченого за спину та супроводжували його до приміщення дисциплінарного ізолятора. При цьому обвинувачений продовжував погрожувати фізичною розправою їм та їхнім сім`ям. Суду також показав, що в цей же день в супроводі ОСОБА_9 він їздив до лікаря в районну лікарню, який описав нанесені йому тілесні ушкодження. Після вказаних подій він із обвинуваченим ОСОБА_5 не спілкувався і останній не підходив до нього, щоб вибачитися. З приводу показань обвинуваченого про отримання ним тілесних ушкоджень у виді двох різаних ран не внаслідок дій обвинуваченого, а під час його спроб забрати скло в обвинуваченого та здійснення заведення його рук за спину, суду показав, що за вказаних обставин він не міг жодним чином отримати наявні у нього тілесні ушкодження, оскільки він не витягував скло з лівої руки обвинуваченого, не брав його до своїх рук, а лише здійснив загин кисті руки обвинуваченого, внаслідок чого скло випало само. Крім того, ще до початку застосування до обвинуваченого заходів фізичного впливу шляхом заведення його рук за спину він вже бачив кров на своїй правій руці і наявні в нього на руці рани були саме від скла, оскільки за інших обставин він не міг їх отримати. Також суду показав, що, на його думку, обвинувачений ОСОБА_5 мав намір умисно нанести йому тілесні ушкодження, оскільки здійснював цілеспрямовані різкі динамічні рухи уламком скла зверху вниз, які були спрямовані саме на нього, що з урахуванням висловлюваних обвинуваченим на його адресу погроз фізичної розправи, створювало у нього реальне відчуття загрози його життю та здоров`ю. Заперечив проти призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, оскільки умови його відбування наближені до свободи. Вважав за необхідне призначити обвинуваченому покарання лише у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, що на його думку, буде мати більший дисциплінуючий та виховний вплив на обвинуваченого, який за час відбування покарання у виді обмеження волі у виправному центрі, неодноразово поміщувався до дисциплінарного ізолятора за вживання спиртних напоїв, що свідчить про недостатність такого покарання для його виправлення. Цивільний позов до обвинуваченого ним пред`явлений не був і наміру його пред`являти він не має;
- показаннями свідка капітана внутрішньої служби ОСОБА_9 , який на дату вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, виконував обов`язки чергового помічника начальника ДУ «Устинівський виправний центр №37», про те, що 4-5 квітня 2018 року, точного числа місяця він не пам`ятає, молодший інспектор ОСОБА_7 забрав для виконання робіт на току сільськогосподарського підприємства виправного центру засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .. Близько 16 год. 00 хв. йому зателефонував ОСОБА_7 та доповів, що вказані засуджені перебувають у нетверезому стані. За його вказівкою засуджених було приведено ОСОБА_7 до чергової частини і він особисто пересвідчився, що вони вживали спиртні напої. Засуджені висловлювались на адресу працівників виправного центру нецензурними словами та погрозами на адресу їх сімей, а також погрозами все розгромити. За результатом бесіди із засудженими, він дійшов висновку про необхідність відвести одного з них - засудженого ОСОБА_5 до кабінету майора внутрішньої служби ОСОБА_10 , а засудженого ОСОБА_8 залишити в нього в кабінеті разом з ОСОБА_7 , а також про достатність підстав для тимчасового поміщення засуджених до дисциплінарного ізолятора. В подальшому внаслідок не виконання засудженим ОСОБА_8 законних вимог пройти до дисциплінарного ізолятора, він разом із ОСОБА_7 застосували до нього захід фізичного впливу - загин рук за спину, та надівши наручники, повели до приміщення дисциплінарного ізолятора. Через короткий проміжок часу почув звук розбитого скла. Коли він виходив з приміщення дисциплінарного ізолятора, в одну із камер якого був поміщений засуджений ОСОБА_8 , то бачив, як засудженого ОСОБА_5 заводять до приміщення гуртожитку. Він бачив кров на потерпілому ОСОБА_4 і в нього на правій руці був поріз. Разом з потерпілим він їздив до районної лікарні для надання медичної допомоги. Суду також показав, що всі працівники виправного центру перебували в цей час у форменному одязі, оскільки вхід до житлової зони гуртожитку дозволяється лише у спеціальній формі, і засуджені чітко розуміли, не дивлячись на стан алкогольного сп`яніння, що висловлюються нецензурними словами та погрожують саме працівникам виправного центру, оскільки називали останніх по імені та вказували на їх посадові обов`язки;
- показаннями свідка майора внутрішньої служби ОСОБА_10 , який обіймає посаду старшого оперуповноваженого оперативної групи ДУ «Устинівський виправний центр №37», про те, що 04.04.2018 року він перебував у службовому кабінеті, розміщеному на першому поверсі в приміщенні двоповерхової будівлі гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_3 . Приблизно о 15 год. 30 хв. - 16 год.00 хв., почувши шум в приміщенні чергової частини, та пройшовши до кабінету чергового помічника начальника установи ОСОБА_9 , він побачив засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які на підвищених тонах ставили перед фактом працівників виправного центру про те що вони йдуть спати і все буде добре, інакше вони дзвонитимуть в прокуратуру і вся чергова частина буде в крові. За вказаних обставин було вирішено розвести засуджених по різних кабінетах, бо разом вони були дуже впевнені в своїх силах. Засуджений ОСОБА_16 погодився пройти разом з ним до його службового кабінету. Через деякий час до нього в кабінет зайшов потерпілий ОСОБА_4 та сказав, що потрібно вирішувати питання про дисциплінарну відповідальність засуджених. В цей час пролунали крики засудженого ОСОБА_8 в нецензурній формі, що його вбивають, що йому потрібна допомога. Засуджений ОСОБА_5 першим вибіг з кабінету, а потім ОСОБА_4 та він. В цей час засудженого ОСОБА_8 поміщали до дисциплінарного ізолятора. Засуджений ОСОБА_5 , намагаючись визволити засудженого ОСОБА_8 , декілька разів безрезультатно смикав ручку дверей, до приміщення дисциплінарного ізолятора, які на той час встигли закрити з внутрішнього боку працівники виправного центру, які поміщали засудженого ОСОБА_12 до камери. Також суду показав, що перед входом до гуртожитку є площадка шириною до 3-х м. довжиною до 6-ти м., яка огороджена забором із арматури висотою близько 1 м.. Справа на відстані приблизно 3-х м. від входу та на висоті 1,8 м. є вікно камери дисциплінарного ізолятора. Коли обвинувачений ОСОБА_5 вибіг на площадку, він побачив, як останній, вибивши рукою скло на вікні камери дисциплінарного ізолятора, взяв у руку уламок скла та почав замахуватись, виконуючи різкі рухи вгору вниз, в напрямку потерпілого ОСОБА_4 , який намагався його заспокоїти. Засуджений вчиняв цілеспрямовані замахи в сторону потерпілого. При цьому кричав, щоб потерпілий до нього не підходив, погрожував, що поріже всіх і себе. В подальшому, маючи на меті припинити дії засудженого, щоб той не заподіяв шкоди оточуючим, він підбіг до останнього з правого боку та заблокував йому ліву руку, впершись плечем в шию обвинуваченого та захопивши своєю кистю його передпліччя. Обвинувачений виривався. В цей час потерпілий ОСОБА_4 схопив ліву руку обвинуваченого, а він захопив праву руку засудженого та намагався розжати його пальці, щоб забрати скло, однак йому це не вдалося. Обвинувачений знову вирвався, звільнив ліву руку, та завдав декілька ударів потерпілому по правій руці, заподіявши тілесні ушкодження. Лише завдяки його з потерпілим спільним зусиллям, після того, як потерпілий зігнув обвинуваченому кисть руки, скло випало із руки на площадку. Після цього він відбив скло ногою подалі від обвинуваченого, яке, впавши на площадку, розбилось. Помітив, що скло було в крові. Застосувавши після цього до обвинуваченого ОСОБА_5 заходи фізичного впливу - заведення рук за спину, він разом з потерпілим та старшим прапорщиком ОСОБА_11 супроводжували обвинуваченого до дисциплінарного ізолятора. В цей день засуджений ОСОБА_5 , поміщений до камери дисциплінарного ізолятора, не міг заспокоїтися приблизно до 23 години ночі, оскільки продовжував стукати в двері та щось кричати. Також суду показав, що бачив у потерпілого ОСОБА_4 кров, оскільки в нього були два порізи на правій руці в області кисті із зовнішньої сторони руки. Вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 мав намір заподіяти потерпілому тілесні ушкодження, оскільки висловлював в його адресу погрози фізичної розправи; наніс декілька ударів уламком скла саме в напрямку потерпілого; під час захоплення ним разом з потерпілим рук обвинуваченого, останній намагався вирватися та в першу чергу звільнити руку, в якій тримав уламок скла; до останнього, не дивлячись на застосування до нього засобів фізичного впливу, не відпускав із руки скло, що свідчить про його свідомі дії;
- показаннями свідка старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_7 , який обіймає посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Устинівський виправний центр №37» про те, що на початку квітня 2018 року, точної дати не пам`ятає, він згідно графіку заступив на чергування та здійснював кожні 2 години перевірку наявності засуджених на робочих місцях. Засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_5 працювали на виробничому об`єкті - току. Помітивши наявні в них ознаки сп`яніння (алкогольний запах, нестійка хода), він зателефонував по мобільному телефону до чергового помічника начальника установи ОСОБА_9 та повідомив йому про стан засуджених. Точного часу він не пам`ятає, але засуджені мали працювати з 14 години по 17 годину. За вказівкою ОСОБА_9 він супроводжував засуджених до гуртожитку, де знаходиться чергова частина, а вони висловлювалися на його адресу нецензурними словами. Після приходу до чергової частини ОСОБА_9 сказав, щоб засудженого ОСОБА_8 залишили в черговій частині, а обвинуваченого ОСОБА_5 майор внутрішньої служби ОСОБА_10 забрав до кабінету оперативної частини. В подальшому, з урахуванням поведінки засудженого ОСОБА_18 , до нього за рішенням чергового помічника начальника установи ОСОБА_9 були застосовані заходи фізичного впливу - загин рук за спину та спеціальний засіб - браслети ручні, після чого він та ОСОБА_9 повели засудженого ОСОБА_12 до приміщення дисциплінарного ізолятора, де в цей час перебував молодший інспектор ОСОБА_19 .. Засуджений ОСОБА_8 кричав, щоб йому допоміг саме обвинувачений, оскільки кликав його на прізвисько « ОСОБА_17 », яке мав останній. В подальшому він чув особисто тупіт по коридору, звук розбитого скла та крики. Після цього приблизно через 5-10 хвилин до приміщення дисциплінарного ізолятора потерпілий ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 завели обвинуваченого ОСОБА_5 .. Він помітив на правій руці потерпілого ОСОБА_4 кров. На інших присутніх крові не бачив;
- показаннями свідка старшого прапорщика ОСОБА_11 , який обіймає посаду заступника чергового помічника начальника установи ДУ «Устинівський виправний центр №37» про те, що 4-5 квітня 2018 року, точного числа місяця він не пам`ятає, в денний час, точного часу також не пам`ятає, він чергував у гуртожитку. Засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_5 були доставлені до чергової частини молодшим інспектором ОСОБА_7 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з рота, нестійка хода). Черговий помічник начальника установи ОСОБА_9 запитував засуджених про обставини придбання та вживання ними спиртного напою, однак на поставлені запитання вони не відповідали та висловлювалися нецензурними словами на адресу працівників виправного центру. В подальшому майор внутрішньої служби ОСОБА_10 забрав обвинуваченого ОСОБА_5 до свого кабінету. За вказівкою чергового помічника начальника установи ОСОБА_9 він піднявся на другий поверх гуртожитку, де знаходяться кімнати засуджених, з метою підтримання порядку, однак приблизно через 10 хвилин, почувши крики на коридорі, спустився на перший поверх, де розміщена чергова частина, та побачив, як обвинувачений ОСОБА_5 вибіг з приміщення гуртожитку. Слідом за обвинуваченим вибігли потерпілий ОСОБА_4 та майор внутрішньої служби ОСОБА_10 , а потім і він. Суду також показав, що чув звук розбитого скла та особисто бачив, як обвинувачений ОСОБА_5 , тримаючи уламок скла у руці, почав ним розмахувати в напрямку потерпілого. Потерпілий ОСОБА_4 намагався заспокоїти обвинуваченого, говорив, щоб він викинув скло, однак останній, погрожуючи порізати спочатку потерпілого, а потім себе, здійснював зверху вниз різкі рухи рукою, в якій тримав уламок скла, і він бачив, як потерпілий, захищаючись від удару обвинуваченого, поставив перед собою праву руку та отримав поранення у виді порізу, який був нижче від ліктя. В якій руці обвинувачений тримав уламок скла точно сказати не може. Кров на руці потерпілого побачив до того, як обвинуваченому почали робити загин рук за спину. Обвинувачений ОСОБА_5 намагався вирватися. Після застосування потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_5 фізичного прийому - загибу обох рук за спину, останній в супроводі його, потерпілого ОСОБА_4 та ОСОБА_10 був доставлений до приміщення дисциплінарного ізолятора;
- показаннями свідка прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_19 , який обіймає посаду молодшого інспектора відділу нагляду і контролю ДУ «Устинівський виправний центр №37» про те, що 04 квітня 2018 року в період часу приблизно з 16 год. до 16 год.10 хв. до приміщення дисциплінарного ізолятора, в якому він знаходився на посту, черговим помічником начальника установи ОСОБА_9 та молодшим інспектором ОСОБА_7 був приведений засуджений ОСОБА_8 , який висловлювався нецензурними словами на адресу керівництва виправного центру. Під час поміщення до дисциплінарного ізолятора останній кликав на допомогу обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки називав його на прізвисько « ОСОБА_17 », яке мав останній. Приблизно через 1-2 хвилини після того, як засудженого ОСОБА_8 помістили до камери дисциплінарного ізолятора, обвинувачений ОСОБА_5 , смикаючи за вхідну ручку, намагався відкрити двері, що ведуть до приміщення дисциплінарного ізолятора, висловлюючись при цьому нецензурною лайкою. Він впізнав обвинуваченого по голосу. В подальшому він чув звук розбитого скла у камері №1 дисциплінарного ізолятора. Приблизно через 5-7 хвилин до приміщення дисциплінарного ізолятора потерпілим ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 був доставлений обвинувачений ОСОБА_5 , руки якого були заведені за спину. Суду також показав, що бачив кров на правій руці потерпілого в районі зап`ястя. Після поміщення до камери дисциплінарного ізолятора обвинувачений ОСОБА_5 напротязі 4-5 годин не міг заспокоїтися: кричав, вимагав приходу прокурора та керівництва виправного центру, бив ногами по стінах та дверях камери. При цьому також висловлював погрози, що вб`є потерпілого ОСОБА_4 , як тільки вийде з дисциплінарного ізолятора;
- заявою потерпілого ОСОБА_4 від 04.04.2018 року про притягнення до відповідальності засудженого ОСОБА_5 , який 04.04.2018 року близько 16 год. 15 хв. на території ДУ «Устинівський ВЦ №37» завдав йому тілесні пошкодження шматком скла у виді порізу на правій руці (а.п.131);
- службовим посвідченням потерпілого ОСОБА_4 , виданим Управлінням ДПтС України в Кіровоградській області 27.01.2016 року, про перебування його на посаді начальника відділу нагляду та безпеки Устинівського ВЦ №37 (а.п.132);
- наказом №42 о/с від 21.06.2013 року про призначення потерпілого ОСОБА_4 начальником відділу нагляду і безпеки Устинівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№37) з 21.06.2013 року (а.п.137-138);
- положенням №2/07 про відділ нагляду та безпеки Устинівського виправного центру №37, затвердженого начальником даної установи 12.05.2017 року, згідно якого до функцій відділу належить організація та забезпечення постійного нагляду за засудженими в установі, контроль за дотриманням ними своїх обов`язків, запобігання порушенням встановленого режиму утримання (а.п.133-136);
- витягом із журналу №3-29 н/т реєстрації входу персоналу установи на територію житлової зони відділку «Інгульське» ДУ «Устинівський виправний центр №37», згідно якого 04.04.2018 року до житлової зони входили ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_4 (а.п.139-141);
- протоколом та відеозаписом проведення слідчого експерименту від 15.05.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 , в ході якого останні показали про обставини нанесення обвинуваченим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілому (а.п.194-195, 198, 218);
- висновком експерта №44 за результатами проведення судово-медичної експертизи від 24.04.2018 року, відповідно до якого у гр-на ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді рани нижньої третини правого передпліччя та садна на тилі правої кисті на рівні 1-2 пястних кісток, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Дані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок удару нанесеним уламком скла (а.п.144);
- висновком експерта №47 за результатами проведення судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_4 , розпочатої 18.05.2018 року та закінченої 21.05.2018 року, про те, що зазначені в медичній документації тілесні ушкодження у гр-на ОСОБА_4 , зокрема, на тильній поверхні правого передпліччя в нижній третині коса рана 1.8х0.1 см. та на тильній поверхні правої кисті на рівні І-ІІ п`ясних кісток садно 3х0.25 см., покриті кровавими згустками, могли виникнути в термін та за обставин, що зазначені, зокрема, в протоколі слідчого експерименту від 15.05.2018 року (а.п.147);
- розпискою засудженого ОСОБА_5 від 25.10.2016 року про те, що останній ознайомлений з вимогами Кримінально-виконавчого кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та нормативно-правовими актами, що регламентують порядок та умови відбування покарань засудженими до обмеження волі, а також з межами установи виконання покарань, порушувати які заборонено, зокрема, щодо заборони вживати спиртні напої та заходи стягнення, які адміністрація центру може застосувати до засуджених, які порушують трудову дисципліну і встановлений порядок відбування покарання (а.п.184-186).
Враховуючи викладене, суд, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст.94 КПК України приходить до висновку, що:мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 ; ці діяння містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, та склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків; вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342 та ч.2 ст.345 КК України, є встановленою та доведеною і він підлягає покаранню за вчинені ним кримінальні правопорушення.
При цьому вважаючи доведеною наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, а саме: опору потерпілому, як працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, суд враховує встановлені під час безпосереднього дослідження доказів обставини розбиття обвинуваченим вікна камери дисциплінарного ізолятора, взяття до лівої руки уламку скла та умисне ціленаправлене нанесення ним ударів - імпульсивних, різких, динамічних рухів згори до низу, спрямованих на ураження потерпілого, внаслідок яких останньому були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що свідчить про активну фізичну протидію обвинуваченого виконанню потерпілим його службових обов`язків, пов`язаних із забезпеченням нагляду за засудженими, здійсненням контролю за виконанням засудженими своїх обов`язків та запобігання порушенням ними встановленого режиму утримання; забезпеченням безпеки персоналу, засуджених та інших осіб, які перебувають в охоронюваній зоні установи.
Дані обвинуваченим ОСОБА_5 показання про те, що він не мав наміру заподіяти потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження, а порізи на руці потерпілого могли виникнути під час застосування працівниками виправного центру, в тому числі, і потерпілим ОСОБА_4 , фізичної сили до нього та спроби потерпілого відібрати в нього уламок скла, суд вважає такими, що носять неправдивий та недостовірний характер, оскільки не узгоджуються з обставинами кримінального правопорушення встановленими під час безпосереднього дослідження судом доказів та спростовуються ними.
Так, дані під час судового розгляду кримінального провадження показання потерпілого ОСОБА_4 про обставини вчинення стосовно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, зокрема, про механізм та спосіб умисного заподіяння йому обвинуваченим ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень у виді порізів (ран) на кисті та нижній частині передпліччя правої руки, що стали наслідком цілеспрямованого та свідомого нанесення йому обвинуваченим ударів уламком скла, який він в цей час тримав у лівій руці, повністю узгоджуються з: висновком експерта №44 від 24.04.2018 року за результатами проведення судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_4 про наявність у нього тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а саме: рани нижньої третини правого передпліччя та садна на тилі правої кисті на рівні 1-2 пястних кісток, що могли виникнути внаслідок удару нанесеним уламком скла; висновком експерта №47 за результатами проведення судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_4 , розпочатої 18.05.2018 року та закінченої 21.05.2018 року, про те, що зазначені в медичній документації тілесні ушкодження у гр-на ОСОБА_4 , зокрема, на тильній поверхні правого передпліччя в нижній третині коса рана 1.8х0.1 см. та на тильній поверхні правої кисті на рівні І-ІІ пясних кісток садно 3х0.25 см., покриті кровавими згустками, могли виникнути в термін та за обставин, що зазначені, зокрема, в протоколі слідчого експерименту від 15.05.2018 року; протоколом та відеозаписом проведення слідчого експерименту від 15.05.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 , згідно якого останні показали, як обвинувачений ОСОБА_5 уламком скла, який він тримав в лівій руці завдав потерпілому різаних ран на кисті та передпліччі правої руки; показаннями свідка ОСОБА_9 про наявний на правій руці потерпілого ОСОБА_4 поріз, з якого йшла кров, та який з`явився лише після дій обвинуваченого ОСОБА_5 ; показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що він бачив кров у потерпілого ОСОБА_4 , і наявні на його руці в області кисті два порізи, а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 погрожував потерпілому, два рази завдав різких свідомих ударів (рухів) в його напрямку уламком скла і в подальшому він бачив кров на уламку скла, яким обвинувачений завдавав ударів потерпілому; показаннями свідка ОСОБА_7 про наявність крові на правій руці потерпілого ОСОБА_24 ; показаннями свідка ОСОБА_11 про нанесення саме обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілому удару уламком скла, захищаючись від якого, останній поставив перед собою праву руку, внаслідок чого отримав поранення у виді порізу нижче ліктя, а також про наявну на руці у потерпілого кров, яку він помітив ще до початку заведення рук обвинуваченого ОСОБА_5 йому за спину, та про погрози обвинуваченого порізати потерпілого; показаннями свідка ОСОБА_19 про наявну кров на правій руці потерпілого в області зап`ястя та подальші погрози обвинуваченого ОСОБА_5 , після його поміщення до камери дисциплінарного ізолятора, про фізичну розправу з потерпілим відразу по виходу з неї.
Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про можливість виникнення порізів на руці потерпілого ОСОБА_4 внаслідок випадкових обставин під час того, як потерпілий намагався відібрати у нього уламок скла, а він намагався вирватися, від нього, спростовуються показаннями самого ж обвинуваченого про те, що він, не отримав жодних тілесних ушкоджень (поранень) під час цих дій, в тому числі і руки, в якій тримав уламок скла, хоча був безпосереднім їх учасником та був одягнутий лише у футболку без будь-якого іншого захисного одягу.
Також будь-яких тілесних ушкоджень у виді порізів та саден під час застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 заходів фізичного впливу не отримав і інший учасник даної події - свідок ОСОБА_10 , який безпосередньо намагався розжати пальці руки обвинуваченого, в якій він тримав уламок скла.
З урахуванням викладеного, на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів у їх сукупності, які перебувають в узгодженому зв`язку між собою, суд, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», приходить до висновку про умисне заподіяння обвинуваченим ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , що перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з діями обвинуваченого, які виразились у нанесенні потерпілому двох ударів - ціленаправлених, динамічних та свідомих рухів, завданих уламком скла, який обвинувачений тримав у своїй руці, а його показання про випадковість виникнення легких тілесних ушкоджень у потерпілого суд, відповідно до вимог ст.94 КПК України, розцінює як обраний обвинуваченим спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК України, та відповідно спробу пом`якшити вид і розмір остаточного покарання за вчинені ним злочини у їх сукупності.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.12 КК України один із вчинених обвинуваченим ОСОБА_5 злочин, передбачений ч.2 ст.342 КК України, класифікується як злочин невеликої тяжкості, а інший, передбачений ч.2 ст.345 КК України, як злочин середньої тяжкості.
За змістом п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанови від 24.10.2003 року №7), досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
З урахуванням викладеного, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 являється особою раніше судимою. Неодноразово вчиняв умисні середньої тяжкості та тяжкі злочини проти власності, тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за які засуджувався до покарання у виді позбавлення волі (а.п.176, 177).
Останній раз засуджувався 30.04.2014 року за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03.10.2016 року засудженому замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме: обмеженням волі строком на 1 рік 11 місяців (а.п.178-183).
Згідно довідки ДУ «Устинівський виправний центр №37» по особовій справі №38-Д-16, засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в даній установі у виді обмеження волі з 25.10.2016 року (а.п.191).
Таким чином, кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюється судовий розгляд, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив в період відбування ним покарання у виді обмеження волі в кримінально-виконавчій установі відкритого типу.
Обвинувачений ОСОБА_5 не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, до засудження не працював, за місцем відбування покарання в ДУ «Устинівський виправний центр №37» характеризується посередньо, як особа, яка без ініціативи ставиться до роботи, потребує постійного контролю з боку адміністрації; конфліктний у взаємовідносинах з іншими засудженими; 16.11.2016 року комісія установи відмовила обвинуваченому у застосуванні умовно-дострокового звільнення як особі, що своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення (а.п.176, 192).
Згідно довідки про стягнення та заохочення ОСОБА_5 від 04.04.2018 року, останній за час відбування покарання в ДУ «Устинівський виправний центр №37» отримав дві подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці 14.04.2017 року та 19.07.2017 року, а також два заходи стягнення за вживання спиртних напоїв у виді тримання в дисциплінарному ізоляторі 20.10.2017 року та 20.11.2017 року (а.п.193).
Відповідно до психологічної характеристики ОСОБА_5 від 04.04.2018 року, наданої психологом ДУ «Устинівський виправний центр №37», обвинувачений здатний регулювати конфліктні ситуації примирливо, але за певних умов може бути надзвичайно неврівноваженим, агресивним. Легковажний, відношення до інших зверхнє. Загальний емоційний стан характеризується мінливістю. Найбільш образливим для нього бути непомітним. Можливе допущення численної кількості дрібних порушень через недбале відношення до вимог режиму відбування покарання (а.п.168).
Згідно довідки від 04.04.2018 року, виданої фельдшером Інгульського фельшерсько-акушерського пункту за результатами огляду обвинуваченого ОСОБА_5 , останній медичної допомоги не потребував (а.п.169).
Згідно відповіді Кіровоградської центральної районної лікарні Кіровоградської області від 30.05.2018 року за №450 обвинувачений ОСОБА_5 , житель с.Аджамка Кіровоградського району Кіровоградської області, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.п.187).
Відповідно до ст.66 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.342 КК України, обставиною, яка його пом`якшує, суд визнає щире каяття.
Разом з тим, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.345 КК України, суд приходить до висновку про відсутність обставини, яка його пом`якшує,- щирого каяття, виходячи з того, що у розумінні п.1 ч.1 ст.66 КК України щире каяття має полягати у належній критичній оцінці особою свого протиправного діяння, його осуді. Щире каяття, яке характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. Натомість обвинувачений ОСОБА_5 повністю не визнає свою вину в умисному заподіянні потерпілому, як працівнику правоохоронного органу, легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.345 КК України, що свідчить про не визнання ним всіх фактичних обставини скоєного злочину, та відсутність у зв`язку з цим таких важливих складових елементів щирого каяття, як беззаперечне визнання своєї вини у скоєному та осуд свого вчинку, а тому показання обвинуваченого в цій частині не мають ознак критичної оцінки ним своєї протиправної поведінки.
Відповідно до ст.67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає: вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує також вимоги ст.65 КК України щодо призначення судом покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням того, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, та роз`яснення, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо дотримання судами у кожному конкретному випадку при призначенні покарання вимог кримінального закону й зобов`язання враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При цьому суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст.69 КК України, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У відповідності до роз`яснень п.8 Постанови від 24.10.2003 року №7 призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних середньої тяжкості та тяжких злочинів з відбуванням покарання в місцях позбавлення волі; має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості; під час відбування покарання у виді обмеження волі вчинив два суспільно-небезпечні діяння проти авторитету органів державної влади, які є умисними та закінченими злочинами.
Вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, його схильність до вчинення нових злочинів та небажання стати на шлях виправлення.
За таких підстав суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.69 КК України, не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання не буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд також не вбачає підстав для призначення ОСОБА_5 покарання з урахуванням ст.75 КК України, оскільки судом не встановлені обставини, за яких виправлення обвинуваченого можливе без відбування ним покарання.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
На підставі викладеного, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 ,з урахуванням: ступеня тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень,одне з яких, передбачене ч.2 ст.342 КК України, є злочином невеликої тяжкості, а інше, передбачене ч.2 ст.345 КК України, є злочином середньої тяжкості; особи обвинуваченого, який будучи неодноразово засудженим за вчинення умисних середньої тяжкості та тяжких злочинів, маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, позитивних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив два умисні злочини проти авторитету органів державної влади під час відбування покарання виді обмеження волі, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, приходить до висновку, що у відповідності до ст.65 КК України, необхідним і достатнім покаранням для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 нових злочинів, навіть за наявності пом`якшуючої покарання за ч.2 ст.342 КК України обставини у виді щирого каяття, буде покарання у виді позбавлення волі, призначене в межах санкцій ч.2 ст.342 та ч.2 ст.345 КК України, які передбачають кримінальну відповідальність за вчинені ним суспільно-небезпечні діяння, за правилами ч.1 ст.70 КК України, з відбуванням призначеного покарання в умовах ізоляції від суспільства, що, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації юридичної відповідальності буде відповідати характеру вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, їх небезпечності, даним про особу обвинуваченого, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з тим, судом встановлено, що за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.04.2014 року обвинувачений ОСОБА_5 був засуджений за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі, невідбута частина якого відповідно до ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03.10.2016 року була замінена більш м`яким - обмеженням волі строком на 1 рік 11 місяців.
Згідно довідки ДУ «Устинівський виправний центр №37» обвинувачений ОСОБА_5 відбуває в даній кримінально-виконавчій установі покарання у виді обмеження волі з 25.10.2016 року, тобто кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюється судовий розгляд, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив до відбуття ним покарання за попереднім вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.04.2014 року.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до роз`яснень п.26 Постанови від 24.10.2003 року №7, враховуючи, що при визначенні покарання за правилами ст.71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, крім іншого, невідбуту частину більш м`якого покарання, призначеного судом особі в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст.82, ч.3 ст.86 КК).
Відповідно до ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2016 року засудженому зараховано в строк покарання за правилами, передбаченими п.1 ч.1 ст.72 КК України (одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі) час слідування під вартою до Державної установи «Устинівський виправний центр №37» Міністерства юстиції України з 11.10.2016 року по 25.10.2016 року, що становить 28 днів (а.п.189-190).
Згідно ухвали слідчого судді Устинівського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2018 року у кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано захід забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу тримання під вартою (а.п.151).
Згідно довідки ДУ «Устинівський виправний центр №37» від 05.09.2018 року за №1-2/881/Шнк, станом на 06.06.2018 року обвинувачений ОСОБА_5 фактично відбув: 4 роки 9 місяців 13 днів, невідбутий строк складає: 1 місяць 29 днів (а.п.215).
На підставі викладеного, з урахуванням факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється судовий розгляд, до повного відбуття ним покарання за попереднім вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.04.2014 року, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання до покарання за даним вироком суду невідбутої частини покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.04.2014 року, заміненим більш м`яким покаранням у виді обмеження волі відповідно до ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03.10.2016 року з урахуванням того, що з моменту взяття обвинуваченого під варту 06.06.2018 року, він не вважається таким, що відбуває покарання за попереднім вироком суду, а час тримання під вартою підлягає зарахуванню в строк відбування покарання, призначеного за даним вироком.
Разом з тим, враховуючи, що при розгляді даного кримінального провадження суд дійшов висновку про необхідність та достатність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.342 та ч.2 ст.345 КК України, які передбачають кримінальну відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення, з відбуванням призначеного покарання в умовах ізоляції від суспільства, а згідно ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03.10.2016 року невідбута засудженим частина покарання у виді позбавлення волі за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.04.2014 року була замінена більш м`яким покаранням у виді обмеження волі строком на 1 рік 11 місяців, і невідбута частина покарання станом на 05.06.2018 року (до дати застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого у виді тримання під вартою) складає два місяці, суд відповідно до правил складання покарань за сукупністю вироків, передбачених положеннями ч.1 ст.72 КК України, вважає за необхідне перевести невідбуту частину менш суворого виду покарання у виді обмеження волі в більш суворий вид покарання - позбавлення волі, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, що становить один місяць позбавлення волі.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Питання про долю речового доказу необхідно вирішити відповідно до п.7 ч.9 ст.100 КПК України. Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Ухвалою слідчого судді Устинівського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2018 року у кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано захід забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу тримання під вартою. Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19.07.2018 року дію запобіжного заходу було продовжено строком на 60 днів.
З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, в тому числі, виконання вироку, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який нові злочини проти авторитету органів державної влади вчинив в період відбування ним покарання у виді обмеження волі, та з огляду на призначення судом обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування зазначеного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили з метою запобігти ухиленню обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання. При цьому, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КК України, не може, на думку суду, запобігти наведеному вище ризику.
Згідно ч.5 ст.72 КК України в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення, а саме: тримання його під вартою як запобіжний захід, обраний на стадії досудового розслідування та продовжений під час судового розгляду кримінального провадження, в період з 06.06.2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 368, 371, 373-376, 392, 395, 532 КПК України, суд,-
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342 та ч.2 ст.345 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч.2 ст.342 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік; - за ч.2 ст.345 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком суду повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.04.2014 року та призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахувати з 06.06.2018 року.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Речовий доказ у кримінальному провадженні: оптичний диск «DVD GB min VIDEX excellenti» з відеозаписом слідчого експерименту, проведеного 15.05.2018 року, залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження №403/368/18 (провадження №1-кп/403/37/18), протягом усього часу їх зберігання.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення в період з 06.06.2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1