АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1451/18 Справа № 184/746/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши 19 липня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Вознесенськ Миколаївської області, громадянки України, з неповною вищою освітою, засудженої вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2017 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років обмеження волі,
якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви засудженої ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На вищевказану ухвалу суду засуджена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, з якої вбачається, що вона просить зазначену ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити її умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
В доводах апеляційної скарги засуджена не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, оскільки висновки суду, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення, не відповідають фактичним обставинам справи.
На думку засудженої, вона довела, що стала на шлях виправлення, за час відбування покарання не порушувала режим утримання, не відмовлялась від будь-яких робіт.
До апеляційної інстанції ОСОБА_7 надала заяву про слухання справи за її відсутності.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги засудженої та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
На підставі ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі з 23.03.2017 року. Прибула до Державної установи "Покровський виправний центр (№ 79) 23.03.2017 року із КВІ Миколаївської області. За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктна. Не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, не завжди виконує вимоги персоналу установи. Роботи із самообслуговування виконує, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, реалізації програм диференційованого виховного впливу, не проявляє соціально- корисну активність в організації їх роботи.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд врахував те, що засуджена ОСОБА_7 за період відбуття покарання в установі характеризується посередньо, і хоча її відношення до праці є сумлінним, але у взаємовідносинах з іншими засудженими вона конфліктна, на критику реагує агресивно, заохочень не має, не приймає активної участі у виховних заходах, які проводяться в установі, не завжди виконує законні вимоги персоналу установи, не бере участі в роботі самодіяльних організаціях та не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, що знайшло своє підтвердження під час з`ясування обставин по справі, а тому відповідно до вимоги ч.2 ст. 81 КК України, суд дійшов обґрунтованого і законного висновку, що засуджена ОСОБА_7 не довела свою зразкову поведінку, а тому на даний час не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Відповідно до ч.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженої ОСОБА_7 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про становлення її на шлях виправлення, та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4