печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2018 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна під час час обшуку за місцем фактичного проживання підозрюваної ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що Управлінням з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003113 від 30.09.2017 р. за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Слідчий вказує, що заступник начальника управління - начальник відділу акредитації та моніторингу державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України ОСОБА_4 , реалізовуючи спільний з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинний умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди у великому розмірі, шляхом вимагання, діючи з корисливих мотивів, у березні - квітні 2018 року, більш точної дати встановити не виявилось можливим, знаходячись у місті Києві, зустрілась з представником КП «Реєстраційно-інвентаризаційна служба» Опішнянської територіальної громади» (далі - Комунальне підприємство) ОСОБА_8 , та під час розмови, погрожуючи вжиттям Департаментом заходів до скасування Комунальному підприємству акредитації суб`єкта державної реєстрації, висунула вимогу про передачу їй щомісяця в якості неправомірної вигоди грошових коштів в розмірі 50 відсотків від суми одержаного підприємством прибутку, на що ОСОБА_8 вимушений був погодитись.

В подальшому, ОСОБА_4 , під час чергової зустрічі із ОСОБА_8 підтвердила раніше висунуту вимогу щодо передачі щомісяця їй неправомірної вигоди, надавши йому реквізити банківської картки - № НОМЕР_1 , на яку необхідно перераховувати грошові кошти.

01 червня 2018 року, ОСОБА_8 знаходячись у приміщені ПАТ «КБ «ПриватБанк» за адресою: м. Київ, вул. Будівлеників, 36, на виконання раніше висунутої вимоги ОСОБА_4 , через касу вказаного банку здійснив переказ грошових коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 на суму 198 375 грн., що становить 50 відсотків від суми одержаного Комунальним підприємством, яке він представляє, прибутку за травень 2018 року.

04.07.2018 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києві від 02.07.2018 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено, грошові кошти в розмірі 4700 доларів США, 19500 грн.

Метою арешту майна є збереження речових доказів та можлива конфіскація майна, що відповідає вимогам ст. 98, п.п. 1, 3 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Підозрювана ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечували, просили відмовити, посилаючись на його безпідставність.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Згідно положенням ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вище зазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку арешту майна з метою збереження речових доказів, арешт накладенється на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, у судовому засіданні ОСОБА_4 наголошувалось на тому, що вилучені грошові кошти належать її батькові та відношення до розслідування даного кримінального провадження не мають, про що було звернено увагу слідчого при обшуці.

За наведених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність з боку прокурора у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки недоказано, що грошові кошти, на арешті яких наполягає орган досудового розслідування, є предметом кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди або містять відомості, які можуть бути використанні як доказ, а відтак відсутні підстави вважати, що існує правова підстава для арешту майна, тому клопотання підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 117, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна під час час обшуку за місцем фактичного проживання підозрюваної ОСОБА_4 , залишити без задоволення. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом пяти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1