Справа № 369/1011/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/826/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 07.08.2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілих ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілих та прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фрунзе Куйбишевського району Донецької області, громадянина України, з вищою юридичною освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та виправдано за недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення і вирішено долю речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому за наступних обставин.

31.05.2015 року близько 16 год. 30 хв. водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Леніна в с. Музичі Києво-Святошинського району Київської області в напрямку вул. Шевченка та зупинився біля будинку № 1-А вул. Леніна. В подальшому, ОСОБА_7 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух в напрямку вул. Харченко в с. Музичі Києво-Святошинського району Київської області, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який впав перед стоячим автомобілем. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних синців та саден тулуба і кінцівок, забійної рани правої кисті, закритого перелому нижньої третини правої ліктьової кістки, множинних двосторонніх переломів ребер з розривами лівої легені, 400мл крові в лівій плевральній порожнині, перелому грудини, розриву селезінки, крові в черевній порожнині, переломи тазу, крововиливу в м`яких покривах правої тім`яно-скроневої ділянки, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.

Згідно висновку експерта №201 від 30.06.2015 смерть ОСОБА_14 наступила внаслідок множинних пошкоджень кісток скелету і внутрішніх органів з розвитком травматичного шоку.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.5. (Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків); 2.3. «б» (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі); 10.1 (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) Правил дорожнього руху України.

Порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 1.5., 2.3. «б», 10.1. Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Вироком ОСОБА_7 визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та виправдано за недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення. В обґрунтування вироку суд зазначає, що обвинуваченням не доведено чи мав обвинувачений за встановлених під час судового розгляду та наведених вище обставин можливість іншим способом, ніж розпочати рух на автомобілі, за кермом якого перебував, уникнути суспільно-небезпечного посягання, яке відбулось, та чи мав він, за вказаних обставин, у повній мірі можливість переконатись у безпечності початку руху для інших осіб; чи мав він можливість виявити, що перед його автомобілем знаходиться ОСОБА_13 , який опинився за невстановлених обставин та у невстановленому положенні перед автомобілем обвинуваченого. Також суд першої інстанції вважає, що стороною обвинувачення не було доведено: можливість обвинуваченого іншим способом, ніж продовжити рух на автомобілі, за кермом якого він перебував, уникнути суспільно-небезпечного посягання, яке, на його думку, мало відбутись, коли він проїхав кілька десятків метрів та зупинився зважаючи на вигуки людей, але побачив натовп, що прямував на нього, і, перебуваючи під впливом наслідків суспільно-небезпечного посягання, в результаті якого він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості та під впливом конфлікту, який відбувся, під час якого він відчував вороже ставлення до себе оточуючих; можливість обвинуваченого за вказаних обставин виявити, що під його автомобілем знаходиться ОСОБА_14 , який опинився там раніше, перед тим як обвинувачений розпочав рух від магазину, та тримався до зупинки за частини автомобіля під його днищем. Суд дійшов до висновку про недоведеність наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, наявності в діянні обвинуваченого вини у формі злочинної самовпевненості або у формі злочинної недбалості. Крім того, суд також приймає до уваги що стороною обвинувачення як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду залишено невстановленим і безпосередньо не зазначено в обвинуваченні місце наїзду автомобіля на ОСОБА_13 , а саме, не зазначено - чи відбувся наїзд на ОСОБА_13 коли обвинувачений, після його побиття, вперше розпочав рух автомобіля і ОСОБА_14 опинився під цим автомобілем та тримався за його частини, чи після нетривалої зупинки автомобіля, коли обвинувачений побачив людей, які бігли до нього з вигуками, і знову продовжив рух.
В апеляційних скаргах ідентичних за змістом потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просять скасувати вирок з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винним та призначити покарання згідно вимог чинного законодавства. В обґрунтування апеляційних скарг зазначають, що суд першої інстанції з огляду на матеріали кримінальної справи мав би встановити обставини та перевірити їх доказами щодо наявності або відсутності в діях обвинуваченого порушення правил дорожнього руху, що спричинило загибель людини та порушення експлуатації транспорту особою, яка ним керує, що спричинило загибель людини, як визначає диспозиція ч. 2 ст. 286 КК України. Вважають, що порушення обвинуваченим вимог п.п. 1.5,2.3 «б», 10.1. ПДР стало умовою та причиною виникнення і настання даної ДТП, яка знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП смертю ОСОБА_13 . Зазначають, що суд не надав належної оцінки доказам, які вказують на наявність в діях обвинуваченого складу злочину за ч.2 ст. 286 КК України, а саме: показам обвинуваченого ОСОБА_7 , який визнає себе винним у вчинені злочину та повністю підтвердив факт наїзду на пішохода ОСОБА_13 та пояснив, що сторонній чоловік наніс йому тілесні ушкодження, внаслідок чого ліве око було запливше, але правим бачив гарно, а тому вважають, що обвинувачений не пересвідчився в безпеці руху, при цьому залишив місце ДТП, а тому допустив саме злочинну недбалість; показам свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_17 , які показали факт керування транспортним засобом обвинуваченим під час наїзду та той факт, що люди бігли за автомобілем і кричали про те, що під колесами людина і просили зупинитися, зупинку автомобіля та залишення місця ДТП. Підкреслюють, що судом першої інстанції надано не вірну оцінку доказам, якими сторона обвинувачення обґрунтовує винність обвинуваченого: протокол огляду місця події від 31.05.2015 року та схемою до нього, протокол огляду транспортного засобу, постанова про визнання речовим доказом автомобіля, висновок експерта №291 від 30.06.2015 року, висновок експерта № 222/Е від 16.11.2015 року, висновок експерта № 501441 від 22.06.2015 року, висновок експерта № 5-01/433 від 02.07.2015 року, протокол слідчого експерименту від 19.01.2017 року з фототаблицею, який проведений з участю ОСОБА_7 , а протокол слідчого експерименту від 19.10.2017 року з фото таблицею, який проведений з участю ОСОБА_18 згідно якого остання відтворила на місці всі обставини події, судом взагалі проігноровано як доказ, що був предметом дослідженя. Неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, на думку потерпілих, полягає в тому, що в інкримінованому діянні обвинуваченого є обов`язкові ознаки як об`єктивної так і суб`єктивної сторони, на що суд не звернув належної уваги.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що вказане судом у вироку стосовно злочинного посягання на ОСОБА_7 не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки жоден свідок не вказує, що ОСОБА_17 намагався витягти із салону автомобіля обвинуваченого ОСОБА_7 , крім того за показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_15 люди намагалися відтягнути ОСОБА_19 . В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки дослідженим в судовому засіданні доказам, а саме: протокол огляду місця події від 31.05.2015 року, під час якого встановлені очевидці події, схема до протоколу огляду місця події, де зазначено слід волочіння тіла по дорозі, протокол транспортного засобу, копія посвідчення водія ОСОБА_20 та копія реєстраційного талону на автомобіль, постанова про визнання речовим доказом автомобіль, розписка про отримання вказаного транспортного засобу на зберігання, висновок експерта №291 від 30.06.2015 року, висновок експерта № 501441 від 22.06.2015 року, висновок експерта № 5-01/433 від 02.07.2015 року, протокол слідчого експерименту від 19.01.2017 року з фототаблицею.

Захисником обвинуваченого подано заперечення на апеляційні скарги потерпілих та прокурора, які за своїм змістом є ідентичні, в яких просить апеляційні скарги відхилити, вирок суду залишити без змін. Вважає, вирок суду законним, ухваленим згідно з нормами матеріального права, дотриманням вимог щодо кримінального провадження, обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви його ухвалення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та потерпілих, які підтримали апеляційні скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до вимог ст.409 КПК України одними з підстав скасування вироку при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Висновки суду, викладені у вироку щодо ОСОБА_7 містять істотні суперечності.

З пояснень, наданих ОСОБА_7 випливає, що він визнав себе повністю винним у вчиненні злочину, щиро каявся у вчиненому, підкреслюючи при цьому, що вчинив наїзд на людину, намагаючись від`їхати з місця конфлікту, учасником якого він став, та не виявивши її у полі свого зору під час початку руху транспортного засобу.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про те, що діяння, яке ставилося у вину обвинуваченому, ним вчинено, а саме те, що обвинувачений, перебуваючи за кермом автомобіля, здійснив наїзд на ОСОБА_13 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер (а.5 вироку).

Також, в подальшому, суд дійшов висновку про недоведеність у діянні обвинуваченого складу злочину, так як прокурором не було доведено наявність вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

Ч.3 ст.25 КК України визначено, що необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння(дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

У контексті вимог ч. 3 ст.25 КК України суд не надав оцінки показанням обвинуваченого та дійшов непереконливих та суперечливих висновків про відсутність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 КК України.

Допущена невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, яка спричинила і істотні порушення кримінального процесуального закону, тягне за собою скасування судового рішення, оскільки зазначена обставина могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого та на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки в судовому засіданні на виконання вимог ст.404 КПК України сторонами не заявлялось клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, чи про дослідження будь-яких доказів, суд апеляційної інстанції, з урахуванням принципів змагальності сторін і безпосередності дослідження доказів, позбавлений можливості ухвалити новий вирок, який би відповідав загальним вимогам до вироків, зокрема, визначених і ст.376 КПК України.

За таких обставин вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Керуючись ст.404,405,407,412,415,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 в суді першої інстанції.

Суддя: Суддя: Суддя: