Постанова

Іменем України
17 травня 2018 року

м. Київ
Справа № 711/2920/15-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/793/162/17

Провадження № 51 1654 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,
її захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002806 від 10 листопада 2014 року, щодо
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснодона Луганської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що на підставі ст. 89 КК України, судимості не має,
за ст. 263 ч. 2, ст. 315 ч. 1, ст. 307 ч. 2 КК України,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Балабанівка Оратівського району Вінницької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,
за ст. 307 ч. 2, ст. 317 ч. 1 КК України,
за касаційними скаргами засудженої ОСОБА_6 , її захисника адвоката ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_9 на вирок Апеляційного суду Черкаської області від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2015 року засуджено:

ОСОБА_8

- за ст. 263 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- за ст. 307 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;
- за ст. 315 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
ОСОБА_6

- за ст. 307 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;
- за ст. 317 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді застави. Ухвалено після набрання вироком законної сили зазначений запобіжний захід скасувати, а гроші в сумі 24 360 гривень повернути ОСОБА_6 .
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь держави у рівних частинах 4 942 гривні 79 копійок процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_6 визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.
Так, ОСОБА_8 13 травня 2014 року в приміщенні кв. АДРЕСА_4 схилив ОСОБА_6 до вживання шляхом паління наркотичного засобу канабіс, у кількості приблизно 5 грамів, а також шляхом вдихання через ніс психотропної речовини амфетамін, масою приблизно 0,05 грама.
Крім того, восени 2014 року ОСОБА_8 домовився з особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження, про спільний збут наркотичних засобів і психотропних речовин та розподіл отриманих коштів. У середині грудня 2014 року ОСОБА_8 отримав від зазначеної особи наркотичний засіб канабіс, який, незаконно зберігаючи при собі з метою збуту, перевіз на автомобілі марки «Мазда-626» д.з. НОМЕР_1 до буд. АДРЕСА_5 , де передав ОСОБА_6 для незаконного збуту за умови повернення йому коштів після збуту. ОСОБА_6 перенесла вказаний наркотичний засіб у кількості приблизно 8 сірникових коробок до місця свого проживання в кв. АДРЕСА_4 , де розфасувала до паперових згортків і поліетиленових пакетів та незаконно зберігала з метою збуту наркозалежним особам серед своїх знайомих.
12 січня 2015 року ОСОБА_8 за аналогічних обставин придбав у особи, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження, психотропну речовину амфетамін, масою приблизно 5 грамів, яку також передав ОСОБА_6 , а та в свою чергу розфасувала до фольгових згортків та незаконно зберігала за вказаною адресою з метою збуту серед наркозалежних знайомих.
13 січня 2015 року ОСОБА_6 приблизно об 11 годині 20 хвилин за місцем свого проживання в приміщенні кв. АДРЕСА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , збула шляхом продажу за 100 гривень ОСОБА_10 особливо наркотичний засіб канабіс, маса якого у висушеному стані дорівнює 1,92 грама, та як подарунок безоплатно збула психотропну речовину амфетамін, маса якого у перерахунку на амфетамін основу дорівнює 0,0196 грама.
Крім того, 15 січня 2015 року приблизно о 10 годині 20 хвилин ОСОБА_6 за аналогічних обставин повторно збула шляхом продажу за 400 гривень ОСОБА_10 чотири фольгових згортка з психотропною речовиною амфетамін масою 0,114, 0,116, 0,119 та 0,126 грама відповідно.
Того ж дня, о 15 годині ОСОБА_6 в приміщенні кв. АДРЕСА_6 запропонувала психотропну речовину амфетамін ОСОБА_11 та у кількості 0,5 грама безоплатно збула йому. ОСОБА_11 вжив зазначену психотропну речовину у кімнаті шляхом вдихання через ніс.
Того ж дня, ОСОБА_6 приблизно о 18 годині 15 хвилин біля під`їзду буд. № 29 по вул. Сєдова в м. Черкаси зустрілась з ОСОБА_8 в автомобілі марки «Мазда-626» д.з. НОМЕР_1 з метою передачі коштів, отриманих від збуту наркотичних засобів і психотропних речовин. Приблизно о 18 годині 30 хвилин вони були затриманні працівниками міліції. Під час затримання з метою уникнути кримінальної відповідальності ОСОБА_6 під переднє пасажирське сидіння скинула поліетиленовий пакет з психотропною речовиною амфетамін, маса якого у перерахунку на амфетамін основу дорівнює 0,661 грама. Крім того, в сумочці ОСОБА_6 було виявлено та вилучено три фольгові згортки з психотропною речовиною амфетамін, загальна маса якого у перерахунку на амфетамін основу дорівнює 0,186 грама, який вона зберігала з метою збуту, та гроші в сумі 239 гривень, серед яких знаходились 100 гривень купюрами номіналом по 50, 20 та 10 гривень з написом «Збут».
Після затримання було проведено санкціонований обшук ОСОБА_8 , під час якого у правій внутрішній кишені його куртки було виявлено та вилучено два фольгових згортка з психотропною речовиною, загальна маса якого у перерахунку на амфетамін основу дорівнює 3,9115 грама, що є великим розміром, який він зберігав з метою збуту.
Того ж дня, приблизно о 18 годині 50 хвилин під час санкціонованого обшуку приміщення кв. АДРЕСА_6 було виявлено та вилучено пакет з трьома поліетиленовими пакетами, паперовий згорток, фольговий згорток, поліетиленовий пакет із застібкою з особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, маса якого у висушеному стані дорівнює 0,60, 1,48, 1,20 та 1,46 грама, а також поліетиленовий пакет з трьома фольговими згортками з психотропною речовиною амфетамін, загальна маса якого в перерахунку на амфетамін основу дорівнює 0,033 грама, які ОСОБА_6 зберігала з метою збуту.
Крім того, у середині вересня 2014 року ОСОБА_8 на ринку «Сєдова» за адресою: м. Черкаси, бул. Шевченка, 345 у невстановленої слідством особи придбав металеву кулю з тримачем, що є холодною зброєю, яку без передбаченого законом дозволу перевозив в своєму автомобілі марки «Мазада-626» д.з. НОМЕР_1 до вилучення під час обшуку 15 січня 2015 року приблизно о 18 годині 45 хвилин.
Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 28 березня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у частині призначення покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок, яким
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 263 ч. 2, ст. 315 ч. 1, ст. 307 ч. 2 КК України, та призначено йому покарання:
- за ст. 263 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- за ст. 315 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ст. 307 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст. 317 ч. 1, ст. 307 ч. 2 КК України, та призначено їй покарання:
- за ст. 317 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ст. 307 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Вимоги касаційних скарг, узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , діючи в інтересах засудженої ОСОБА_6 , просить скасувати вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості.

Вважає, що суд апеляційної інстанції, погодившись з наявністю в діях засуджених щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, мав підстави для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. Зазначає про те, що наявність на утриманні ОСОБА_6 малолітньої дитини може слугувати підставою для її звільнення від відбування покарання з випробуванням. Указує на нові обставини, які не були враховані судом, зокрема те, що ОСОБА_6 змінила ставлення до життя, працевлаштувалася і позитивно характеризується за місцем роботи, нових злочинів не вчинила, проживає з чоловіком, який також працює. Зазначені обставини разом з іншими вважає достатніми для застосування положень ст. 75 КК України. Звертає увагу на те, що судами взагалі не враховано, що ОСОБА_6 раніше не судима. Указує також на порушення принципу індивідуалізації покарання та ст. 50 ч. 2 КК України.
У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджена ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду щодо неї та звільнити її з-під варти. Призначене їй покарання вважає явно несправедливим внаслідок суворості. Доводи касаційної скарги засудженої у цій частині аналогічні доводам касаційної скарги її захисника.
Крім того, ОСОБА_6 указує на те, що мало місце підбурювання її до вчинення злочинів. Зазначає, що, хоча вона і визнала свою вину, однак її не було допитано у передбаченому законом прядку.
У касаційній скарзі прокурор просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особам засуджених внаслідок м`якості та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України. Зокрема, указує на те, що суд, визнавши активне сприяння розкриттю злочину обставиною, яка пом`якшує покарання, не зазначив у чому саме воно полягає. Зазначає, що судом не взято до уваги спосіб вчинення злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, яка є джерелом незаконного збагачення та розповсюдження наркотиків. Вважає, що через призначення покарання в межах мінімального розміру не буде досягнуто мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України. Указує на те, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 419, 420 КПК України не проаналізував та не обґрунтував усіх доводів апеляційної скарги прокурора щодо призначення засудженим більш суворого покарання.
Позиції учасників судового провадження
Засуджена ОСОБА_6 та її захисник у судовому засіданні підтримали свої касаційні скарги, просили їх задовольнити та заперечували проти доводів касаційної прокурора.
Прокурор у судовому засіданні касаційні скарги прокурора, засудженої та захисника вважав необґрунтованими та просив усі подані касаційні скарги залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи засудженої ОСОБА_6 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, підтверджуються доказами, дослідженими судом у порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України.

Відповідно до ст. 349 КПК України суд має право визначити обсяг і порядок дослідження доказів у справі. Як передбачено ч. 3 вказаної статті, суд має можливість за відсутності заперечень учасників судового провадження визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніхто не оспорює. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку.
Як убачається із матеріалів справи, при розгляді кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , а також їх захисники підтримали прокурора щодо скороченого порядку дослідження доказів. ОСОБА_6 надала суду показання, повністю визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів, не оспорювала обставин їх вчинення, як і інші учасники судового провадження, не заперечувала проти розгляду у порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України, заявивши, що розуміє зміст цих обставин. Водночас, суд переконався у добровільності та істинності її позиції, а також позиції інших учасників судового провадження і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Зазначене підтверджується аудіозаписом судового засідання від 23 листопада 2015 року.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначені покарання ОСОБА_8 за ст. 263 ч. 2, ст. 307 ч. 2, ст. 315 ч. 1 КК України та ОСОБА_6 за ст. 317 ч. 1, ст. 307 ч. 2 КК України суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, дані про особи засуджених, обставини, що пом`якшують і обтяжують їх покарання.
Доводи касаційних скарг засудженої ОСОБА_6 та її захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не спростовують висновки суду апеляційної інстанції щодо призначеного ОСОБА_6 покарання.
Суд апеляційної інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості та тяжких, дані про особу обвинувачених, у яких на утриманні перебувають малолітні діти, поганий стан здоров`я ОСОБА_8 . Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, обставин, які обтяжують покарання, судом встановлено не було.
При призначенні ОСОБА_8 та ОСОБА_6 покарання суд апеляційної інстанції врахував позицію суду касаційної інстанції, викладену в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року, якою скасовано попередню ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 25 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . У зазначеному рішенні касаційний суд зазначив, що призначене покарання засудженим із застосуванням статей 69, 75 КК України не ґрунтується на вимогах закону і є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, за тих же даних про особу винних та обставин, які пом`якшують покарання, призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України слід вважати м`яким.
Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що нові дані про особи засуджених, які б пом`якшують покарання та давали б підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, не встановлено, а працевлаштування ОСОБА_6 та її позитивна характеристика за місцем роботи не є новою обставиною, яка дає право на застосування ст. 69 КК України.
Врахувавши вказані обставини, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_8 та ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства та обґрунтовано призначив їм покарання у виді позбавлення волі, визначивши його в мінімальних межах санкцій статей, не знайшовши підстав для призначення їм покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України.
Доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам засуджених внаслідок м`якості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_6 покарання.
Покарання, призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України.
Щодо захворювань засуджених, в тому числі і ОСОБА_6 , які були враховані при призначенні покарання, то питання звільнення засуджених від покарання за хворобою може бути вирішене за наявності відповідних підстав в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційних скарг засудженої ОСОБА_6 , її захисника адвоката ОСОБА_7 та прокурора не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Черкаської області від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційні скарги засудженої ОСОБА_6 , її захисника адвоката ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_9 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3