В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.09.2018 Справа №607/12186/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001607 про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
-- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч.2 ст. 384 КК України,
-- за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2018 року близько 23:20 год., перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_2 , у ОСОБА_3 виник злочинний намір, направлений на завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 02.06.2018 року о 23:24 год. зателефонував на спецлінію «102» та повідомив, що цього числа близько 23:20 години невідомі особи з погрозою застосування насильства, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , відкрито викрали в нього грошові кошти у сумі 1000 гривень. Дане звернення зареєстровано в журналі ЄО Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області за № 17457 від 02.06.2018 року.

02 червня 2018 року ОСОБА_6 близько 10:00 год., перебуваючи в приміщенні службового кабінету №59 Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області, будучи належним чином попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину згідно вимог ст. 383 КК України, розуміючи неправдивий характер свого повідомлення та бажаючи, щоб воно стало предметом розгляду органу досудового розслідування, діючи умисно, подав слідчому СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області лейтенанту поліції ОСОБА_7 письмову заяву неправдивого змісту про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

В подальшому на підставі вказаної заяви про вчинення кримінального правопорушення 03.06.2018 року слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 відомості за вказаним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001582 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001582 встановлено, що 02.06.2018 року жодного нападу на ОСОБА_8 ніхто не вчиняв і жодного майна в нього ніхто відкрито не викрадав, а завідомо неправдиве повідомлення про подію злочину ОСОБА_6 здійснив з метою приховування від родичів того, як він розпорядився своїми грошовими коштами.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України - завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину, поєднане з обвинуваченням особи у тяжкому злочині.

Крім того, 03.06.2018 року в період часу з 10:40 по 11:20 год., перебуваючи в приміщенні службового кабінету № 59 Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області за адресою: м. Тернопіль бульв. Т.Шевченка, 10, ОСОБА_6 отримав пам`ятку про права та обов`язки потерпілого та був попереджений слідчим про кримінальну відповідальність, як потерпілий за ст. 384 КК України за завідомо неправдиві показання.

Після цього, будучи допитаним як потерпілий, ОСОБА_6 відповідаючи на запитання слідчого, діючи умисно, бажаючи повідомити неправдиві відомості, усвідомлюючи, що неправдиві відомості про фактичні обставини вчинення відносного нього злочину 02.06.2018 року можуть призвести до порушення встановлення істини по справі, штучно створюючи свої показання, свідомо надав слідчому СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 письмові показання, які не відповідають дійсності про те, що 02.06.2018 року близько 23:20 год. у дворі будинку АДРЕСА_2 двоє невідомих осіб відкрито викрали у нього грошові кошти у сумі 1000 гривень та з місця вчинення злочину втекли.

Ознайомившись із текстом протоколу, ОСОБА_6 жодних зауважень та доповнень не надав, а правильність наданих показів засвідчив особистим підписом та рукописним написом «З моїх слів записано вірно, мною прочитано». При цьому в графі роз`яснення потерпілому змісту ст. 384 КК України ОСОБА_6 підтвердив факт роз`яснення власним підписом.

Будучи додатково допитаним в якості потерпілого за вказаним фактом 04.06.2018 року в період часу з 16 год. 20 хв. по 16 год. 50 хв. в приміщенні службового кабінету №59 Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області за адресою: м.Тернопіль бульв. Шевченка, 10 та попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ніякого відносно нього злочину не вчинялося, надав слідчому показання про те, що грошовими коштами він розпорядився на власний розсуд та не знаючи, як пояснити дану ситуацію родичам, вдома вирішив зателефонувати на спецлінію «102» та повідомити про вчинення відносно нього злочину з метою збереження свого авторитету вдома.

Отже, ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України - завідомо неправдиве показання потерпілого, надані органу, що здійснює досудове розслідування, поєднане з обвинуваченням у тяжкому злочині.

25 червня 2018 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст.383, ч.2 ст.384 КК України за встановлених у висунутому обвинуваченні обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_3 визнав свою винуватість у зазначених діяннях в обсязі пред`явленого обвинувачення. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , а саме за ч.2 ст.383 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч.2 ст.384 КК України у виді 2 років обмеження волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено покарання за сукупністю злочинів у вигляді 2 років обмеження волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.383, ч.2 ст.384 КК України, які згідно ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угод судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодами.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, які просять затвердити угоду про визнання винуватості, позицію прокурора, який не заперечував проти затвердження угоди, вивчивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ч. 2 ст. 469, ст. 471 КПК України, з`ясувавши в обвинуваченого, що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд вважає за необхідне ухвалити у даному провадженні вирок відносно ОСОБА_3 , яким затвердити угоду про визнання винуватості від 25 червня 2018 року, укладену між підозрюваним ОСОБА_3 та прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 383, ч.2 ст.384 КК України за викладених в угоді обставин та з врахуванням пом`якшуючих обставин, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 314, 370, 373, 374, 471, 473-475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити укладену 25 червня 2018 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України та призначити йому за даними злочинами узгоджене сторонами покарання:

-за ч. 2 ст. 383 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 384 КК України - у виді 2 (двох) років обмеження волі,

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно ч. 3 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_3 в період дії іспитового строку покласти на орган пробації за місцем проживання.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копії вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1