Справа № 369/8114/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/749/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 03.07.2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 06 червня 2017 року о 12 годині 07 хвилин зустрівшись з ОСОБА_8 , яка є матір`ю його малолітньої дочки ОСОБА_9 , поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , де між ними на ґрунті довготривалих особистих неприязних стосунків, сталася словесна сварка під час якої ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на заподіяння ОСОБА_8 фізичного болю, наніс останній один удар кулаком лівої руки в область живота, чим завдав їй фізичного болю, від якого остання обома руками схопилась за живіт та зігнулася.
Згідно висновку експерта № 120 від 14 липня 2017 року при судово-медичному огляді 07 липня 2017 року у громадянки ОСОБА_8 яких-небуть тілесних ушкоджень на шкірі та сливових оболонках не виявлено.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить постановити ухвалу, якою вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2018 року скасувати та кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки обвинувачення, сформоване судом, являється не конкретизованим, адже у ньому не зазначено спосіб вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, зокрема не з`ясовано його умисел. Окрім цього, у вироку не зазначено мотив кримінального правопорушення.
Крім того, вважає, що вирок суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 409 КПК України.
При цьому, апелянт звертає увагу, що диски з відеозаписами, які видала потерпіла ОСОБА_8 слідчому, як доказ, не можуть бути доказами, так як невідомо із яких носіїв була скопійована дана інформація, вони не були оглянуті та не приєднані належним чином до кримінального провадження як речові докази, а тому такими не являються, і є недопустимими.
В запереченнях представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 відхилити, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2018 року залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити, думку прокурора та потерпілу ОСОБА_8 , котрі заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судом першої інстанції вказані вимоги були повністю дотримані, а висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав правильну юридичну оцінку, що у вироку достатньо мотивовано.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про неповному судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи є безпідставними, оскільки вони спростовуються рядом доказів, які визнані судом достовірними і належними.
Так, допитана в судовому засіданні як суду першої інстанції так і в апеляційній інстанції, потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що 06 червня 2016 року близько 12 години ОСОБА_7 приїхав до неї, щоб поспілкуватися з донькою, оскільки хотів забрати дитину на море. Вона не дозволила дитині їхати з батьком, але він намагався затягнути доньку силоміць до свого автомобіля. У них виникла сварка, вона стояла біля машини обвинуваченого, їй не потрібен був його телефон, вона повідомила ОСОБА_7 , що у нього випадає телефон з кишені та намагалася рукою поправити його, за що і отримала один удар кулаком лівої руки в живіт, від чого відчула сильний фізичний біль. Пізніше приїхала швидка та працівники поліції. ОСОБА_7 постійно намагався повернутися в сім`ю, але методом постійних словесних погроз, надсилав фотографії зброї вночі, штовхав, ображав, забирав у неї дитину та не віддавав близько тижня. Між ними виникають постійні сварки щодо виховання та місця перебування дитини.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що потерпіла її сестра, яка з обвинуваченим ОСОБА_7 має спільну дочку. 06 червня 2016 року близько 12 години до будинку потерпілої приїхав обвинувачений. Потерпіла пішла відкрити ворота, а вона пішла загнати собаку у вольєр, коли повернулася, почула словесну перепалку між потерпілою та обвинуваченим. Останній ображав словесно потерпілу, почав бити її головою в голову неодноразово. Обвинувачений хотів забрати дитину на море, але після сварки дитина злякалася та почала відмовлятися їхати з ним, він почав всіляко хапати дитину за руки. Почалася словесна перепалка між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , останній дістав з машини ножа та показав їм. Поки вона намагалася завести дитину до будинку, оскільки у дитини була істерика, вона почула різкий удар по воротах, коли вийшла за ворота, побачила, що потерпіла зігнулася та лежить, вона її підняла та завела до будинку. Близько двох годин сиділа біля сестри, оскільки вона не могла встати з дивану та скаржилася на гострий біль в животі.
Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції пояснив, що потерпіла ОСОБА_8 - його донька. 06 червня 2016 року йому зателефонувала внучка ОСОБА_13 , плакала, попросила приїхати додому та повідомила, що ОСОБА_14 б`є маму. Коли він приїхав додому по АДРЕСА_2 , побачив ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , між ними була словесна перепалка.
Свідок ОСОБА_15 суду першої інстанції пояснив, що 06 червня 2016 року близько 12 години йому зателефонувала потерпіла, сказала, що знову приїхав ОСОБА_7 , вдарив її, та знову почалися сварки, погрози. Коли він приїхав до будинку потерпілої між ним та ОСОБА_7 відбулася словесна перепалка. Потерпіла була в хаті, вийшла лише тоді, коли приїхала швидка. Він бачив як потерпіла йшла вона була згорблена та трималася за живіт.
Вказані показання потерпілої та свідків об`єктивно узгоджуються і співпадають з іншими доказами у кримінальному провадженні.
Окрім того, ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнавав, в судовому засіданні апеляційного суду він пояснив, що відштовхнув потерпілу, а не вдарив.
За таких обставин, будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він наніс удар потерпілій ОСОБА_8 автоматично, неумисно, то такі показання обвинуваченого, на думку колегії суддів, є лінією його захисту.
Будь-яких порушень вимог КПК, які б стали підставою для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок районного суду відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим його слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: