УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ТОВ «Фортінбрас» адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ТОВ «Фортінбрас» (ЄДРПОУ 38825623) про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся представник ТОВ «Фортінбрас» - адвокат ОСОБА_4 з клопотанням про скасування арешту майна.

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що СУ ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 131 101 000 076 60 від 30.04.2018 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 3652 КК України, у якому рішенням слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.01.2018 накладений арешт на нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Г. Андрющенка, б. 4-Г, розташовані на 6-му та 7-му поверхах, заборонивши ПП «Ерідан», ТОВ «Фортінбрас», ТОВ «Аксепт-Буд», ТОВ «Авіста-Інвест», ТОВ «Комтранс» та будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам користуватися та розпоряджатися зазначеним майном.
Вказаний захід забезпечення кримінального провадження застосований з метою забезпечення схоронності нежитлових приміщень, оскільки останні є предметом кримінального правопорушення, тобто відповідають ознакам майна, визначеним у ст. 98 КПК України, і є речовими доказами.
Однак, представник власника майна вважав, що у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження потреби не має, оскільки воно не має жодного доказового значення для встановлення обставин вказаних вище кримінальних правопорушень.

Також, заявник просив врахувати, що причетність посадових осіб ТОВ «Фортінбрас» до вчинення наведених кримінальних правопорушень не доведена, підозра нікому не оголошена.

У зв`язку з цим, представник ТОВ «Фортінбрас» просив поновити права власника та скасувати арешт.
У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав, які наведені у клопотанні.

Слідчий СУ ГУНП у м. Києві, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду клопотання, до суду не прибув, про причину неявки не повідомив.
Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали, дійшов висновку про таке.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

Так, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

У силу ст. 9 КПК при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Ухвалою слідчого судді від 04.01.2018 (справа № 761/45917/18, провадження № 1-кс/761/287/2018) задоволене клопотання слідчого ОСОБА_5 та накладений арешт на вищезазначені об`єкти нерухомого майна.

Як вказано у судовому рішенні, слідчий посилався на те, що нежитлові приміщення є предметом злочинних посягань, тому визнані рішенням слідчого речовим доказом, тому з метою недопущення їх відчуження підлягали арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину, а також для забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини вчинення злочину, або ж набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Досліджуючи питання, чи може бути нерухоме майно доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретною статтею Кримінального кодексу України.

Не виключаючи того, що об`єкти нерухомого майна можуть нести на собі сліди злочинного посягання, а також підтверджувати або спростовувати обставини, що підлягають доказуванню, слідчий суддя відмічає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні ведеться, з-поміж іншого, за ст. 190 КК, за якими вказані об`єкти нерухомості можуть бути предметами злочину, однак доказом у даному випадку є не сам об`єкт, а факт злочинного переходу права власності на нього.

Зазначене дає підстави для накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

У той же час, на момент розгляду клопотання про скасування арешту стороною обвинувачення не доведено, що арештоване майно може бути доказом причетності посадових осіб ТОВ «Фортінбрас»або інших осіб до незаконної діяльності щодо незаконного відчуження об`єктів нерухомості та заволодіння грошовими коштами внаслідок таких протиправних дій

Також, слідчий суддя звертає увагу, що арештоване майно не може бути використане в якості забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна чи з метою відшкодування завданої шкоди, оскільки підозра у цьому кримінальному провадженні не оголошена.

Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба чи такий застосований необґрунтовано.

Отже, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження дійсно відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, чим продовжується порушення права власності ТОВ «Фортінбрас», що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаного товариства.

Таким чином, клопотання представника власника майна підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортінбрас» (ЄДРПОУ 38825623) задовольнити.

Скасувати повністю арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.01.2018 (справа № 761/45912/17, провадження № 1-кс/761/287/2018) на нежитлові приміщення у будинку за адресою: м. Київ, вул. Григорія Андрющенка, буд.4-Г, розташовані на 6-му та 7-му поверхах.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1