Номер провадження: 11-кп/785/517/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

і захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду міста Одеси від 31.10.2017 року, -

Цим вироком засуджено:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Одеса, із середньої освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 187 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, до позбавлення волі у вигляді 6 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є власністю ОСОБА_7 .
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання, строк його попереднього ув`язнення, а саме строк його тримання під вартою на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду справи в період з 07.08.2014 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано з дня його фактичного затримання, тобто з 07.08.2014 року.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 , вирок відношенні якого не оскаржується.
ВСТАНОВИВ:
Із вироку вбачається, що 21.05.2014 року в нічний час, ОСОБА_9 із корисливих мотивів, маючи намір на розбійний напад на громадян в м. Одеса, вступив у злочинну змову зі своїм знайомим ОСОБА_7 .
Переслідуючи свій злочинний намір, 21.05.2014 року, приблизно о 01 годині 40 хвилин, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21013» білого кольору, в якому також знаходився ОСОБА_7 , на вул. Преображенська в м. Одесі, неподалік від бару «Яхонт», зупинився біля ОСОБА_10 , який жестом руки зупинив транспортний засіб, щоб його підвезли. У ході руху, ОСОБА_9 діючи спільно з ОСОБА_7 , визначили об`єктом свого злочинного посягання майно, належне ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій спільний злочинний намір, ОСОБА_7 , під час руху транспортного засобу, шляхом використання наявного при ньому пневматичного пістолету, провів декілька пострілів у бік ОСОБА_10 , в ході чого влучив один раз у ліве око останнього, та одночасно з цим, водієм ОСОБА_9 було зупинене автомобіль і нанесені удари кулаками по голові ОСОБА_10 .
Зазначеними діями ОСОБА_9 і ОСОБА_7 подавили волю до захисту ОСОБА_10 , після чого продовжуючи реалізацію свого злочинного плану, доставили на вказаному автомобілі потерпілого до перехрестя вулиць Левітана та Ак. Корольова у м. Одесі, де ОСОБА_7 застосував насилля у вигляді нанесення удару кулаком в обличчя ОСОБА_10 , що призвело до падіння останнього на землю, після чого ОСОБА_7 відкрито заволодів двома мобільними телефонами потерпілого «Samsung» Duos GT С 3782 вартістю дві тисячі гривень, «НТС» SV (t326e) вартістю одна тисяча п`ятсот гривень і грошовими коштами потерпілого в сумі 6500 гривень. Своїми злочинними діями ОСОБА_9 і ОСОБА_7 заподіяли потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 10000 гривень.
Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запропонували потерпілому ОСОБА_10 підвезти його до обумовленого місця, на що потерпілий надав згоду. Висадивши потерпілого неподалік від вказаного ним місця, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 направились в центр міста, де розділили здобуті ними і ході розбійного нападу грошові кошти та мобільні телефони. Кожен з них розпорядився здобутим майном на власний розсуд.
За згодою учасників процесу, відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким із учасників процесу не оспорюються, при цьому, судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.
Захисник в апеляційній скарзі просить вирок змінити, виключивши із резолютивної частини вироку додаткове покарання, призначене ОСОБА_7 , у вигляді конфіскації майна.

Свою апеляційну скаргу захисник мотивує тим, що на його думку суд належним чином не врахував заяву потерпілого ОСОБА_10 про відсутність у нього будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_11 , а також, що він раніше не судимий.

Заслухав доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та правильність кваліфікації його дій за вказаним законом про кримінальну відповідальність, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Що стосується призначеного покарання, то колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 65 КК України, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд визнав: щире каяття, позитивну характеристику за місцем мешкання, відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_10 .

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, суд не вбачав.
Враховуючи повне визнання провини ОСОБА_7 , з урахуванням декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, а також приймаючи до уваги заяву потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до якої ОСОБА_7 в повному обсязі відшкодував завдану шкоду, у зв`язку із чим ОСОБА_10 просить призначити йому покарання в межах строку перебування останнього від вартою, суд вважав можливим застосувати до ОСОБА_7 дію ст. 69 КК України та призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 187 ч. 2 КК України.
Таким чином, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 із застосуванням дії ст. 69 КК України до основного покарання врахував думку потерпілого відшкодування завданої шкоди, на які посилається захисник в апеляційної скарзі.

Якісь інших доводів, які б вплинули на рішення суду про призначення додаткового покарання, суду не надано.

Санкція ч. 2 ст. 187 КК України, передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином, районний суд при призначені покарання врахував усі пом`якшуючи обставини, у тому числі і ті на які посилається захисник у апеляційної сказі, тому колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку у частині призначення додаткового покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду міста Одеси від 31.10.2017 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3