Дата документу Справа № 320/4121/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/4121/18 Доповідач у 1 інстанції ОСОБА_1 Провадження № 11-кп/778/1587/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
про повернення апеляційної скарги

3 вересня 2018 року м. Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_2 , вирішуючи питання про прийняття апеляційних скарг адвокатів: ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 17 травня 2018 року між прокурором Харківської області ОСОБА_9 та підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000586 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України ОСОБА_8 , якого вказаним вироком суду визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування строком на 1 рік, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
30 серпня 2018 року на адресу апеляційного суду Запорізької області надійшло кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_8 з апеляційними скаргами адвокатів:
- ОСОБА_3 в інтересах підозрюваних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 23.07.2018;
- ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 від 06.08.2018;
- ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 від 06.08.2018;
- ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 08.08.2018
на вищезазначене рішення суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ст. 398 КПК України, отримавши апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, суддя-доповідач перевіряє її на відповідність вимогам ст. 396 КПК України і наявність або відсутність перешкод для прийняття рішення про відкриття апеляційного провадження.

По справі встановлені наступні обставини, що перешкоджають відкриттю апеляційного провадження.

Як вбачається із змісту вироку, він ухвалений на підставі угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Харківської області ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_8 .

Статтею 394 КПК України встановлено особливості апеляційного оскарження окремих судових рішень.

Зокрема, відповідно до ч. 4 зазначеної статті вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

При цьому з апеляційних скарг вбачається, що подані вини не прокурором, підозрюваним, обвинуваченим, а в інтересах осіб, які такого статусу у даному кримінальному провадженні не мають.

Що стосується тверджень апелянтів про те, що судом першої інстанції встановлено вчинення ОСОБА_8 злочину спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , і цей вирок у супереч принципу презумпції невинуватості встановлює винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, то вони є помилковими, оскільки зі змісту мотивувальної частини вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року у відношенні ОСОБА_8 вбачається, що вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому злочин за попередньою змовою з іншими особами, матеріали справи у відношенні яких виділені в окреме провадження.

Дійсно мотивувальна частина вироку містить виклад показань обвинуваченого в суді першої інстанції, згідно з яких він вказує на взаємовідносини із певними особами, але такий виклад показань обвинуваченого у вироку суду вимогам кримінального процесуального законодавства не суперечить і на те, що судом цим вироком встановлені будь-які фактичні обставини щодо вчинення злочину іншими конкретними особами не вказує, що є очевидним, крім того і з резолютивної частини вироку суду.

Крім того у супереч тверджень апелянтів про преюдиціальне значення вироку суду, відповідно до ст. 90 КПК України лише рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів. Інших підстав для встановлення преюдиції судового рішення у кримінальному провадженні чинне кримінальне процесуальне законодавство не передбачає.

З огляду на наведене слід зазначити, що вироком місцевого суду, обставини, наведені у ст. 90 КПК України не встановлені, а інших підстав для преюдиціального застосування встановлених судовим рішенням фактичних обставин закон не містить.

Крім того в даному контексті слід зазначити, що не є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в інтересах яких подані апеляційні скарги, особами, право яких на оскарження судового рішення гарантовано з огляду на положення ч. 2 ст. 24 КПК України.

Що стосується інших доводів апеляційних скарг, якими апелянти мотивують наявність у них прав на апеляційне оскарження вироку місцевого суду, слід зазначити наступне.

У відповідності до частин 4, 6, 7 статті 474 КПК України

- перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

- Суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

- Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Разом з тим у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України недотримання судом вказаних положень закону надає право виключно обвинуваченому, його захиснику, законному представнику оскаржувати вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості.

Аналогічним чином, у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України виключно прокурор наділений правом оскаржувати вирок на підставі угоди про визнання винуватості з підстав недотримання судом вимог, передбачених ч. 4 ст. 469 КПК України.

Слід також звернути увагу, на те, що в апеляційних скаргах фактично ставиться питання щодо погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_8 , але згідно чинного кримінального процесуального закону правом оскаржувати судове рішення з цих підстав наділені виключно прокурор та потерпілий.

Також слід також зазначити, що подання апеляційних скарг на вирок, ухвалений на підставі угоди про визнання винуватості особами, які не визначені у ч. 4 ст. 394 КПК України фактично порушує баланс інтересів сторони обвинувачення та сторони захисту в даному кримінальному провадженні, закріплений законом.

Отже наведене свідчить, що апеляційні скарги подані особами, які не мають права подавати апеляційну скаргу, що у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України є підставою для їх повернення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 399 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги адвокатів:
- ОСОБА_3 в інтересах підозрюваних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 23.07.2018;
- ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 від 06.08.2018;
- ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 від 06.08.2018;
- ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 08.08.2018
на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, повернути відповідним апелянтам.
Копії ухвали про повернення апеляційних скарг разом із апеляційними скаргами та усіма доданими до них матеріалами, повернути відповідно особам, які подали апеляційну скаргу.
Ухвала може бути оскаржена зазначеними особами в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня отримання її копії.

Суддя апеляційного суду
Запорізької області ОСОБА_2