Справа № 308/8744/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області молодшого лейтенанта ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000060 від 11.06.2018р., погоджене прокурором, про застосування відносно

підозрюваного громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підвиноградів Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області молодший лейтенант ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням в кримінальному провадженні № 0000060 від 11.06.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 410 КК України погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивовано, тим, що в ході досудового розслідування встановлено, що у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на його особисте незаконне збагачення, шляхом придбання та у подальшому збуту вогнепальної зброї та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, 13 червня 2018 року, о 16 год. 30 хв. ОСОБА_4 , у місті Виноградів по вулиці Ардовецькій, умисно діючи з корисливих мотивів, домовився із ОСОБА_7 відносно збуту останньому вибухових пристроїв, без передбаченого на те законом дозволу, і тоді ж збув ОСОБА_7 тротилову шашку вагою 400 грам, тротилову шашку вагою 200 грам, тротилову шашку вагою 75 грам та три засоби ініціювання. За дані предмети ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти на загальну суму 3900 гривень.

Враховуючи викладене ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме збут вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу.

Надалі, 23 червня 2018 року, о 16 год. 00 хв., ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, охоплені єдиним умислом направленим на особисте збагачення, шляхом збуту вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, перебуваючи у місті Виноградів по вулиці Пушкіна, умисно діючи з корисливих мотивів, на виконання попередньої домовленості, збув без передбаченого законом дозволу ОСОБА_7 , тротилову шашку вагою 400 грам, тротилову шашку вагою 200 грам, тротилову шашку вагою 75 грам, три засоби ініціювання (детонатори) та 26 набоїв калібру 5,45х39мм. За дані предмети ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти на загальну суму 3000 гривень.

Враховуючи викладене ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме збут бойових припасів та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу.

Згідно висновку експерта Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 12/66 від 13 липня 2018 року, в сукупності конструктивно-оформлені заряди вибухової речовини тротилу 75 г, 200 г, 400 г загальною вагою 1350 г, з запалювальними трубками ЗТП-50, ЗТП-150 та мінними підшивачами миттєвої дії МУВ-3, МВ, збут яких здійснив ОСОБА_4 відносяться до категорії вибухових пристроїв.

У відповідності до висновку експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України № 1/257 від 25 липня 2018 року 26 предметів, збут яких здійснив ОСОБА_4 , є боєприпасами, патронами військового взірця, калібру 5,45x39 мм, із звичайними кулями, які призначені для стрільби із автоматів системи Калашникова «АК-47» та придатні для проведення пострілів.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний намір, та переслідуючи мету особистого незаконне збагачення, шляхом збуту вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 , 2 серпня 2018 року, о 10 год. 48 хв., перебуваючи поряд із АЗС «Еліта», що за адресою: м. Виноградів, вул. Ардовецька, 200, незаконно збув ОСОБА_7 за грошову винагороду в розмірі 9800 грн, предмети, схожі па тротилові шашки загальною вагою 7,175 кг, пластид вагою приблизно 200 г, а також електричні та механічні засоби для ініціювання вибуху, з яких - 50 капсуль детонаторів, 10 мінних підривачів, 10 механічних підривачів МД-5, 2 споряджених механічних детонатора та 3 вогнепровідні шнури.

Згідно довідки спеціаліста вибухотехнічного відділу ГУНП в Закарпатській області від 2 серпня 2018 року доданої до протоколу огляду місця події вилучені речі та предмети за зовнішніми ознаками схожі на тротилові шашки та засоби ініціювання і пластид, що відносяться до вибухових речовин і вибухових пристроїв.

В той же день, за результатами проведення незаконного збуту вибухових пристроїв, ОСОБА_4 був викритий та затриманий співробітниками УСБУ в Закарпатській області.

Враховуючи викладене ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме збут вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу.

Факт причетності ОСОБА_4 до вчинених ним злочинів, підтверджуються протоколами допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом огляду місця події від 2 серпня 2018 року, матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Слідчий зазначає, що 2 серпня 2018 року о 10 год. 50 хв. ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України на місці вчинення злочину.

3 серпня 2018 року, ОСОБА_4 повідомлено про підозру, у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, за вищевикладеними обставинами.

Слідчий зазначає, що в органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , будучи діючим військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , та маючи доступ до вибухових пристроїв, боєприпасів та іншого військового майна, поряд із збутом бойових припасів, міг вчинити й інші кримінальні правопорушення, обставини яких на сьогоднішній день встановлюються та досліджуються.

Слідчий зазначає, що є обґрунтовані підстави вважати, що він, усвідомлюючи невідворотність покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 , може незаконно впливати на свідків кримінального провадження, схиливши їх до дачі неправдивих показів, впливати на експертів яким буде доручено проведення ряду судових експертиз схиливши дати їх неправдиві висновки, знищити або спотворити речі, які мають значення для досудового розслідування перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчините інше кримінальне правопорушення з метою уникнення покарання.

З огляду на вказані вище обставини слідчий просить застосувати до підозрюваного громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання посилаючись на необґрунтованість підозри, просив врахувати особу підозрюваного, оскільки останній не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Просив врахувати, що підозрюваний є учасником бойових дій, нагороджений орденом за мужність ІІІ ступеня, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а дружина знаходиться в декретній відпустці.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника, просив відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно наявного у матеріалах клопотання витягу з кримінального провадження № 0000060, органом досудового розслідування, а саме слідчим відділом Управління СБ України в Закарпатській області, проводиться досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 410 КК України, відомості про які 11.06.2018 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Клопотання слідчого 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області молодшого лейтенанта ОСОБА_6 про обрання відносно ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивоване тим, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке належить до категорії тяжких і за які йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років, а також наявністю ризиків, передбачених у п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Слідчий суддя враховує, що підозра у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому правопорушення підтверджується дослідженими доказами, а саме: протоколами допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом огляду місця події від 2 серпня 2018 року, матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, згідно висновку експерта Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 12/66 від 13 липня 2018 року, в сукупності конструктивно-оформлені заряди вибухової речовини тротилу 75 г, 200 г, 400 г загальною вагою 1350 г, з запалювальними трубками ЗТП-50, ЗТП-150 та мінними підшивачами миттєвої дії МУВ-3, МВ, збут яких здійснив ОСОБА_4 відносяться до категорії вибухових пристроїв, у відповідності до висновку експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України № 1/257 від 25 липня 2018 року 26 предметів, збут яких здійснив ОСОБА_4 , є боєприпасами, патронами військового взірця, калібру 5,45x39 мм, із звичайними кулями, які призначені для стрільби із автоматів системи Калашникова «АК-47» та придатні для проведення пострілів, згідно довідки спеціаліста вибухотехнічного відділу ГУНП в Закарпатській області від 2 серпня 2018 року доданої до протоколу огляду місця події вилучені речі та предмети за зовнішніми ознаками схожі на тротилові шашки та засоби ініціювання і пластид, що відносяться до вибухових речовин і вибухових пристроїв, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Посилання захисника на відсутність обґрунтованої підозри слідчий суддя не може взяти до уваги, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Як встановлено в судовому засіданні, громадянин ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, має постійне місце проживання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвами про шлюб серії НОМЕР_2 , та свідоцтвами про народження дітей, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто має міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягавався, є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 , та згідно Указу Президента України від 05 грудня 2017 року його нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня, має позитивні характеристики по місцю служби.

Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого незаконного впливу на свідків, потерпілого, експерта у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, суд констатує, що їх можливе настання прокурором жодним доказом не доведено.

Посилання на те, що в органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , міг вчинити й інші кримінальні правопорушення, обставини яких на сьогоднішній день встановлюються та досліджуються, доказами не підтверджується та ґрунтується тільки на припущеннях.

Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»).

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється громадянин України ОСОБА_4 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

Оскільки прокурор не довели обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваної під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів і за які йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, тобто є обґрунтовані підстави вважати, що останній, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, чи іншим способом перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого фактично проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Застосування електронних засобів контролю, передбачене ст. 195 КПК України і полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії. Електронні засоби контролю можуть застосовуватися: 1) слідчим на підставі ухвали слідчого судді, суду про обрання стосовно підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, якою на останнього покладено відповідний обов`язок; 2) працівниками органу Національної поліції на підставі ухвали слідчого судді, суду, якою щодо підозрюваного, обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Електронні засоби контролю застосовуються в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України. Не допускається застосування електронних засобів контролю, які суттєво порушують нормальний уклад життя особи, спричиняють значні незручності у їх носінні або можуть становити небезпеку для життя та здоров`я особи, яка їх використовує. Слідчий, працівник органу Національної поліції перед застосуванням електронного засобу контролю зобов`язаний під розпис роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю. Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

Керуючись п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства, ст. ст. 177, 178, 181, 183, 186, 194, 195, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області молодшого лейтенанта ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000060 від 11.06.2018р., погоджене прокурором, про застосування відносно України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Підвиноградів Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, міру запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого фактичного проживання за адресою АДРЕСА_2 цілодобово.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такі обов`язки: - прибувати до слідчого та процесуального прокурора у кримінальному провадженні, суду за першим викликом; - не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця роботи та/або проживання; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

Ухвалу скерувати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців.

Ухвала може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1