АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/681/17 Номер провадження 11-сс/786/391/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 170 КПК
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем: ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6

адвоката - ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)

власника майна - ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

апелянта ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2017 року про арешт майна,-

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2017 року клопотання старшого слідчого СУ ГУ в Полтавській області підполковника поліції ОСОБА_10 задоволено, накладено арешт на майно у кримінальному провадженні за № 000011 від 06.01.2017 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187, п.п. 6,13 ч. 2 ст. 115 КК України , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44, 9 кв.м., зареєстрованої за ОСОБА_8 та ОСОБА_11 з позбавленням права відчуження, розпорядження до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя послався на те , що вказана квартира має суттєве значення для справи у контексті можливого виконання такої додаткової міри покарання як конфіскація майна.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

У принесеній апеляції ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2018 року про арешт майна на квартиру АДРЕСА_1 та відмовити у задоволенні клопотання.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що між ним і власниками майна ОСОБА_8 і ОСОБА_11 07 грудня 2016 року укладено попередній договір купівлі-продажу вказаної квартири на виконання якого ним передано майже повну суму вартості майна, а тому він фактично став власником квартири, а безпідставний арешт порушує його права власника.

Позиції інших учасників судового провадження

В судовому засіданні ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Власник майна ОСОБА_8 , адвокат власника майна та прокурор у задоволенні апеляції просили відмовити.

Мотиви суду

Вирішуючи питання про дотримання апелянтом строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику власників майна , про її існування ОСОБА_9 дізнався тільки 2 липня 2018 року та подав апеляційну скаргу в межах п`ятиденного строку з цієї дати, а тому колегія суддів вважає її поданою у строки, визначені ст. 395 КПК України.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суді апеляційних вимог, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове , до скасування у встановленому цим Кодексом порядку , позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження , розпорядження та/або користування майном , щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати , що воно є доказом злочину , підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного , обвинуваченого , засудженого , третіх осіб , конфіскації у юридичної особи , для забезпечення цивільного позову , стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди , можливої конфіскації майна.

Розглядаючи клопотання про арешт майна , в порядку статей 170-173 КПК України , для прийняття законного та обґрунтованого рішення , слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини , які передбачають підстави для такого арешту або відмови у задоволенні клопотання.

В ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено , що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у лютому 2017 року старший слідчий СУ ГУ НП в Полтавській області підполковник поліції ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна підозрюваної ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1 з позбавленням права на його відчуження, розпорядження в межах кримінального провадження № 0000011 від 06.01.17 року про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6,13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень повідомлено ОСОБА_8 27.01.2017 року.

Задовольняючи вказане клопотання слідчий суддя вказав, що квартира, про накладення арешту на яку звернувся слідчий, має суттєве значення для справи у контексті можливого виконання такої додаткової міри покарання як конфіскація майна.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, відповідно до положень ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення , втрати , знищення, використання , перетворення , пересування , передачі , відчуження.

Згідно положень частини другої цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення:1. збереження речових доказів; 2.спеціальної конфіскації; 3. конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4. відшкодування шкоди , завданої внаслідок кримінального правопорушення ( цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що у випадку , передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті (конфіскації майна як виду покарання), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкціями статей кримінального кодексу, за вчинення яких ОСОБА_8 висунуто підозру на час розгляду клопотання п. 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України , передбачено вид додаткового покарання конфіскація.

Встановивши зазначені обставини, перевіривши обґрунтованість висновків органу досудового розслідування з приводу обставин вчинення кримінальних правопорушень та врахувавши положення ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для арешту майна та наклав арешт на квартиру, з метою забезпечення виконання додаткової міри покарання конфіскації майна та відшкодування шкоди спричиненої злочином.

Тому доводи апеляції ОСОБА_9 є непереконливими та не ґрунтуються на нормах закону.

Крім того, колегія суддів зазначає, що «Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.12.2016 року», копія якого була надана ОСОБА_9 як доказ того, що арештована квартира належить йому та арешт накладено незаконно, не є правовстановлюючим документом , а тому не підтверджують виникнення у ОСОБА_9 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Істотних порушень норм КПК України , які могли б поставити під сумнів висновки слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 420,422 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2017 року про арешт майна без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ ___________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4