Справа № 182/1231/18
Провадження № 1-кп/0182/475/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.06.2018 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2018 за № 0000015 по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 , не працює, не одружений, з освітою середньою, раніше судимий:
- 16.02.2009 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської обл. за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнився 19.09.2014 по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 01.01.2018 в денний час приблизно о 14.00 год. знаходився за місцем мешкання ОСОБА_5 - в АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення мобільного телефону «Samsung Galaxy J», що належить ОСОБА_5 . Скориставшись тим, що потерпілий перебував в іншій кімнаті та за ним не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно умисно повторно з корисливих мотивів, розуміючи, що дозвіл на розпорядженням майном ОСОБА_5 йому не надавав, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, викрав зі столу кухні мобільний телефон «Samsung Galaxy J», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 18/12.1/2 від 04.01.2018 станом на 01.01.2018 могла становити 3 700 грн., що належав ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на вказану суму. З місця злочину втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і показав суду, що потерпілого він знав, відносини були нормальні. 01.01.2018 вранці він побачив ОСОБА_5 й останній запросив його до себе додому. Вони прийшли до ОСОБА_5 . З ними був ще один хлопець на ім`я ОСОБА_6 . Вони спілкувалися, потім він пішов по своїх справах. Повернувся до ОСОБА_5 ближче до обіду. Так як ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були в стані алкогольного сп`яніння, він вирішив цим скористатися та викрасти мобільний телефон ОСОБА_5 Скористався моментом, коли потерпілий і свідок вийшли з кухні, забрав зі столу телефон і вийшов. Коли він уходив, його ніхто не бачив. Дорогою до ломбарду він зустрів малознайомого хлопця, якого попросив здати викрадений мобільний телефон до ломбарду. Про те, що телефон викрадений, хлопець не знав. ОСОБА_7 погодився, здав телефон до ломбарду на свої документи, передав йому 2 500 грн. За послуги він передав хлопцеві 100 грн. У вчиненому він розкаюється, просить не позбавляти його волі. Цивільний позов потерпілого визнає, добровільно відшкодувати збитки не зміг.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_3 знає, так як виросли в одному районі. 01.01.2018 вони зустрілися з ним, розговорилися, він запросив ОСОБА_3 до себе додому. ОСОБА_3 погодився. Крім ОСОБА_3 у нього були у гостях ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Вони сиділи, спілкувалися. Знаходилися то у кімнаті за комп`ютером, то на кухні. У процесі спілкування ОСОБА_3 кудись уходив, потім повернувся. Приблизно о 14 год. він вийшов в туалет, ОСОБА_6 був у кімнаті біля комп`ютера. ОСОБА_10 залишився на кухні. Потім, коли він зайшов у кухню, телефону на столі вже не було. Як і коли ОСОБА_3 пішов, він не бачив. Він почав шукати телефон, набрав номер, однак телефон був поза зоною досяжності. Після цього його бабуся пішла в поліцію і написала заяву. Телефон знайшли в ломбарді, його мама викупила телефон за 2 625 грн., гроші він їй потім повернув. Саме цю суму він і просить у позовній заяві стягнути з обвинуваченого. ОСОБА_3 обіцяв сплатити вказану суму грошових коштів, однак так нічого і не заплатив.
У зв`язку з визнанням вини, оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, інші докази у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. При цьому судом було роз`яснено, що в цьому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини, які не досліджувалися, в апеляційному порядку.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена.
Його дії мають правильну правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості (ч. 2 ст. 185 КК України).
Також суд враховує обставини справи; особу винного, який ніде не працює вже тривалий час. Обвинувачений має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває.
Підлягає врахування й та обставина, що обвинувачений вчинив новий корисливий злочин, маючи не погашену у встановленому порядку судимість, а також те, що не вживав жодних заходів щодо відшкодування завданих потерпілому збитків.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає визнання вини.
Викуп потерпілим мобільного телефону з ломбарду і повернення його собі таким чином, пом`якшуючою обставиною суд не визнає, оскільки воно фактично відбулося без участі обвинуваченого, завдяки діям працівників поліції та самого потерпілого.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи всі зазначені обставини, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у межах санкції частини статті, за якої кваліфіковані його дії, у виді арешту.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з того, що матеріальна шкода, заподіяна злочином, в силу ст. 1166 ЦК України підлягає стягненню з особи, що спричинила шкоду.
Потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 2 625 грн. Потерпілий вказує, що викрадений у нього мобільний телефон «Samsung Galaxy J», який обвинувачений заклав до ломбарду, він за 2 625 грн. викупив з ломбарду Гарант. Саме вказану суму і просить стягнути з обвинуваченого.
Обвинувачений цивільний позов визнав у повному обсязі.
Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки визнані обвинуваченим та його дії знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням події злочину та наслідками у вигляді збитків для потерпілого в сумі 2 625 грн.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речовий доказ: мобільний телефон «Samsung Galaxy J», що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити ОСОБА_5 .
Також суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні товарознавчої експертизи, згідно довідки, на суму 572 грн. 00 коп., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не застосовувався.
Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди 2 625 (дві тис. шістсот двадцять п`ять) грн. 00 коп.
Речовий доказ: мобільний телефон «Samsung Galaxy J», що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити ОСОБА_5 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави у відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта-товарознавця 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн. 00 коп.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1