УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представника володільців тимчасово вилученого майна адвоката ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого з ОВС 4 відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ОВПП ДФС ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000254, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 вересня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2, ч. 3 ст. 212 КК України,
в с т а н о в и в:
05.09.2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого з ОВС 4 відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ОВПП ДФС ОСОБА_5 , про арешт майна, тимчасово вилученого 29 серпня 2018 року, під час проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , а саме відповідно до переліку, зазначеному в протоколах обшуків .

Повноваження слідчого та представника володільців тимчасово вилученого майна, які були присутні у судовому засіданні, слідчим суддею перевірені.

У судовому засіданні слідча ОСОБА_3 підтримала клопотання та просила його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Представник володільців тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 заперечував з приводу задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на тимчасово вилучене майно, зазначив, що клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Крім того звертав увагу слідчого судді, що накладення арешту на тимчасово вилучене майно перешкодить законній діяльності не лише підприємств-володільців такого майна, але і їх контрагентів. Відмітив, що жодного з предметів, які ухвалами про обшук дозволялось вилучити, орган досудового розслідування не знайшов, а також зазначив, що предметом кримінальне провадження є незаконна діяльність ФПХ «Імперіал», однак відповідно даних, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців такої юридичної особи не існує.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення слідчої та представника володільців тимчасово вилученого майна, слідчий суддя приходить до висновку, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що майно тимчасово вилучене 29 серпня 2018 року, під час проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та має значення речових доказів для кримінального провадження № 0000254, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 вересня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2, ч. 3 ст. 212 КК України. Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що станом на день розгляду клопотання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, тимчасово вилучене майно не було оглянуто слідчим. а постанова старшого слідчого з ОВС 4 відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ОВПП ДФС ОСОБА_5 від 30 серпня 2018 року, долучена до матеріалів клопотання, не містить жодного посилання на те, яким саме критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, відповідають предмети, а також яке доказове значення вони мають для досудового розслідування кримінального провадження, що свідчить про її суто формальний характер. Також слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешти майна слідчий не долучив жодних доказів та не навів жодних доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Разом з тим, з огляду на велику кількість документації, печаток та штампів, вилучених під час обшуків, а також враховуючи доводи представника володільців тимчасово вилученого майна, слідчий суддя вважає, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, у даному випадку не є співрозмірним з завданнями кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
у х в а л в и в:
У задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС 4 відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ОВПП ДФС ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000254, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 вересня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2, ч. 3 ст. 212 КК України відмовити.

Майно, тимчасово вилучене 29 серпня 2018 року, під час проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 відповідно до протоколів обшуку негайно повернути володільцю.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали буде проголошено о 08 годині 02 хвилин 10 вересня 2018 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1