Справа № 132/3875/17
Провадження №11-кп/772/567/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2018 року м. Вінниця

Апеляційного суду Вінницької області
в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянув «23» травня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000426 від 22.09.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Коростень Житомирської
області , українця, громадянина України, непрацюючого
інваліда дитинства 3 групи, маючого на утриманні
2-х неповнолітніх дітей,
раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника адвоката: ОСОБА_8
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року, -
В с т а н о в и в:

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в дохід держави у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 11900 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 3954, 80 грн. гривень 36 витрат за залучення експертів під час досудового розслідування кримінального провадження.
Вирішена доля речових доказів.

Судом встановлено, 22 вересня 2017 року, близько 17 год. 15 хв., водій ОСОБА_6 , керуючи на законних підставах технічно справним автомобілем «Skoda Octavia А5», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням м. Могилів-Подільський - м. Житомир, в напрямку м. Калинівка, неподалік с. Сальник, Калинівського району Вінницької області, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, а саме наявність заокруглення дороги вліво по напрямку свого руху, мокре дорожнє покриття, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перетнув суцільну подвійну лінію дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, перетинати яку заборонено, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку по правій смузі руху.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 790 від 23.10.2017 року, ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми - крововиливів в м`які тканини голови, перелому кісток склепіння черепа, субарахноідального крововиливу з ділянкою забиття речовини головного мозку, набряку та набухання м`яких мозкових оболонок та речовини головного мозку, відкритого перелому нижньої щелепи; закритої тупої травми грудей - саден та осаджень шкіри на грудях, крововиливів в м`які тканини грудей, ознак струсу тіла (крововиливів під вісцеральну плевру легень, а також в їх корені); синців, саден та поверхневих ран верхніх та нижніх кінцівок, закритих та відкритих переломів кісток верхніх та нижніх кінцівок, синця надлобкової ділянки. Дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили загрозливі для життя явища. Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок сполучної травми тіла в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожній обстановці в діях ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п. 12.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
За вищевикладених обставин ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки п. 1.3 додатку № 2 ПДР України, згідно яких :
п. 10.1 - "Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху";
п. 12.1 - "Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним";
Горизонтальна дорожня розмітка: п. 1.3 - "поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, перетинати яку заборонено".
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 10.1, 12.1 та вимоги дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.

Не погодившись із вироком суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікації вчиненого, ставить питання про скасування вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 23.01.2018 року, відносно ОСОБА_6 засудженого за ч.2 ст. 286 КК України, в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ст. 76 КК України. В решті вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги прокурор мотивував тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не дотримані вимоги ст. 65 КК України , так як суд не достатньо врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а саме заподіяння смерті молодої людини.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора про незаконність вироку щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання та підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні не підлягає до задоволення.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого є обґрунтованими.

Викладені у вироку висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України - є правильною та в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у повному обсязі встановлена судом, як на підставі свідчень самого обвинуваченого, у яких він повністю визнав себе винуватим, так і на показах потерпілої і матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 1.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди при призначенні покарання зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, своє рішення про призначення покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу суд обґрунтував, зокрема, тим, що останній вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому злочині, по місцю проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також думкою потерпілої про обрання обвинуваченому покарання у виді штрафу та без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки спричинені збитки відшкодовані в повному обсязі.

Системний аналіз норм Загальної частини КК України вказує на те, що щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.
З матеріалів справи слідує, що обвинувачений ОСОБА_6 під час досудового слідства і в суді свою вину визнав повністю, щиро розкаявся , згідно показань потерпілої , то вона просила суворо не карати ОСОБА_6 , та призначити покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі. На думку апеляційного суду , такі дії обвинуваченого свідчать про те, що ОСОБА_6 усвідомив свою провину, засуджує вчинений ним злочин і прагне виправитися. Тому наведене слід оцінювати як його щире каяття, тим паче, що така поведінка винного сприйнята потерпілою.

Тяжкість вчиненого злочину обвинуваченим, на що вказує прокурор у своїй апеляційній скарзі, враховані судом першої інстанції при обранні обвинуваченому виду і міри покарання за скоєне. Наведені обставини не перешкоджають застосуванню покарання у виді штрафу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
ПО С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно ч.4 ст. 532 КПК України, судові рішення суду апеляційної існтанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Згідно з оригіналом: