№522/1978/18,1-кп/522/403/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:

Судді - ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря - ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000497 від 22 січня 2018 року на підставі обвинувального акту, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м.Одеси відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого в силу ст.89 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілої - ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченого

адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2018 року о 17 годині 15 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись на вулиці Пушкінській, біля будинку №78 , в місті Одесі, помітив раніше йому незнайому ОСОБА_6 , яка в цей час йшла йому назустріч.

В цей час у ОСОБА_3 , який помітив у руках ОСОБА_6 її жіночу сумку чорного кольору, раптово виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, та він визначив вище указане майно предметом свого злочинного посягання.

При цьому ОСОБА_3 , як спосіб реалізації свого злочинного умислу, вирішив заволодіти майном потерпілої відкрито, а саме наблизитись до ОСОБА_6 , та зненацька для неї, вирвати з рук сумку, таким чином, щоб вона не встигла вчинити йому будь - який опір.

22.01.2018 року приблизно о 17 г. 15 хвилин, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, розуміючи які саме дії йому необхідно виконати, для безперешкодного заволодіння чужим майном, діючи відкрито для потерпілої та оточуючих, наблизившись до ОСОБА_6 , зненацька для неї, штовхнув її та , схопившись за сумку останньої , почав її тягнути та, в подальшому, вирвав з рук. Заволодівши предметом свого злочинного посягання, ОСОБА_3 залишив місце вчинення кримінального злочину.

Таким чином ОСОБА_3 , виконав всі дії, які вважав за необхідне , та заволодів майном ОСОБА_6 , а саме: сумкою чорного кольору, вартістю 1500 гривень, в середині якої знаходився мобільний телефон «Samsung Grand Prime GL-530», в корпусі білого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 вартістю 4000 гривень, флеш накопичувач вартістю 350 гривень, жіночі шкіряні рукавички вартістю 1000 гривень, гаманець червоного кольору з банківськими картками на її ім`я без зазначення матеріальної вартості.

Указаним злочином потерпілій ОСОБА_6 завдано матеріальні збитки на загальну суму 6850 /шість тисяч вісімсот п`ятдесят/ гривень.

За наведених обставин ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
29.01.2018 року між прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні була укладена угода про визнання винуватості.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненні указаного злочину, та підтвердив обставини вчинення злочину, просив затвердити угоду про визнання винуватості від 29.01. 2018 року. Також обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні пояснив про те, що він повністю розуміє права, зазначені у ч.4 , ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені у ст.473 КПК України, характер обвинувачення та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Прокурор ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 29.01. 2018 року.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 просила затвердити угоду про визнання винуватості від 29.01.2018 року, та підтвердила в суді те, що вона надавала письмову згоду , під час досудового розслідування, на укладення такої угоди між прокурором та підозрюваним.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного.
Згідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України /2012 року/
у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або про відмову у затвердженні угоди…
Відповідно до вимог ст.468 КПК України /2012 року/ у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим.
Згідно до вимог ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена між прокурором та підозрюваним, щодо тяжкого злочину. Злочин у якому обвинувачується ОСОБА_3 є тяжким злочином. Письмова згода потерпілої ОСОБА_6 на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним у цьому кримінальному провадженні надана, згідно до вимог ч.4 ст.469 КПК України .
Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчинені зазначеного злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Суд вважає, що дії ОСОБА_3 були правильно кваліфіковані під час досудового розслідування за ч.2 ст.186 КК України яквідкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Згідно угоди про визнання винуватості від 29.01.2018 року прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.472 КПК України уклали угоду, у якій зазначено про те, що підозрюваний ОСОБА_3 зобов`язується у судовому провадженні беззастережно визнати свою провину у скоєному ним злочині, який указаний в обвинувальному акті. В указаній угоді сторони узгодили покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України, у вигляді 4 років позбавлення волі із звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, із іспитовим строком на розсуд суду, та визначенням обов`язків , передбачених ст.76 КК України на розсуд суду.

Крім того, судом було з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, передбачені ч.4, ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, який буде до нього застосовано у разі затвердження угоди про визнання винуватості.
Дослідивши угоду про визнання винуватості, суд переконався, що укладена угода була добровільним волевиявленням сторін угоди, та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Перевіряючи угоду на відповідність ч.7 ст.474 КПК України суд вважає, що зазначена угода від 29.01. 2018 року про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України та закону, умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та закону, дії обвинуваченого кваліфіковані правильно, умови угоди відповідають інтересам суспільства, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, немає підстав вважати, що угода не була добровільною, немає підстав вважати, що умови угоди неможливо виконати, є фактичні підстави для визнання винуватості.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зазначена угода про визнання винуватості повинна бути затверджена судом.
Винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені злочину доведена.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні злочину, що матеріальна шкода потерпілій відшкодована.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні.
З урахуванням вище зазначених обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, та особи обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливо без ізоляції від суспільства, із застосуванням вимог ст.ст.75, 76 КК України.
Згідно до матеріалів зазначеного кримінального провадження ОСОБА_3 був затриманий у порядку ст.208 КПК України 22.01.2018 року , та з цього часу утримується під вартою.
На підставі вимог ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами ч.1 цієї статті. На підставі зазначеного суд вважає необхідним зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання по зазначеному вироку суду, строк його перебування під вартою з 22.01.2018 року до 15.05.2018 року із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 314, 373, 468, 470, 472-476 КПК України /2012 року/, суд,

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості від 29.01.2018 року, укладену між прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 та підозрюваним у кримінальному провадженні №0000497 від 22 січня 2018 року ОСОБА_3 затвердити.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання за указаною частиною указаної статті 4 /чотири/ роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробувальним строком 2 /два/ роки.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1/ періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

2/ повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Випробувальний строк ОСОБА_3 , по цьому вироку Приморського районного суду м.Одеси, рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 15.05.2018 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою скасувати, та ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 13.04.2018 року про тримання ОСОБА_9 під вартою до 12.06.2018 року вважати такою, що втратила силу. Звільнити ОСОБА_3 з під варти у залі суду.

Речові докази : сумку чорного кольору, мобільний телефон «Samsung Grand Prime GL-530», в корпусі білого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , флеш накопичувач, жіночі шкіряні рукавички, гаманець червоного кольору з банківськими картками вважати повернутими потерпілій ОСОБА_6 за належністю.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання по зазначеному вироку суду, строк його перебування під вартою з 22.01.2018 року до 15.05.2018 року із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області протягом 30 діб з моменту проголошення вироку.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником , законним представником виключно з підстав : призначення судом покарання суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених ч.4 ,6, 7 ст.474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків угоди, 2/ прокурором виключно з підстав призначення покарання менш сурового, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні у якому, згідно із ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Судом роз`яснено обвинуваченому наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України. Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до апеляційного суду Одеської області протягом 30 діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1

15.05.2018