Номер провадження: 11-кп/785/965/18
Номер справи місцевого суду: 523/4327/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_18 та захисника ОСОБА_9 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 , на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2018 року, якою прокурору для усунення недоліків повернутий обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001315 від 07 квітня 2016 року, у відношенні

ОСОБА_17 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Київ, українця, громадянин України, фізична особа - підприємець, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_15 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Одесі, українки, громадянки України, що не працює, має середню освіту, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

ОСОБА_16 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Одесі, українки, громадянки України, що не працює, має середню освіту, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.28, ч.3 ст. 301 КК України,

ОСОБА_12 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Дачне, Біляївського району, Одеської області, українки, громадянки України, що не працює, має середню освіту, зареєстрована: АДРЕСА_4 та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимої,

ОСОБА_19 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Ананьїв-2, дільниця Ананьївського району Одеської області, українки, громадянки України, що має середню освіту, зареєстрована: АДРЕСА_6 та проживає за адресою: АДРЕСА_7 , раніше не судимої,

ОСОБА_20 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в м.Одесі, українка, громадянки України, що не працює, має середню освіту, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_8 , раніше не судимої,

ОСОБА_11 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в м.Сміла, Черкаської області, українки, громадянки України, що має середню освіту, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_9 , раніше не судимої,

ОСОБА_13 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в м.Первомайськ, Миколаївської області, українки, громадянки України, що не працює, має неповну вищу освіту, зареєстрована: АДРЕСА_10 та проживає за адресою: АДРЕСА_11 , раніше не судимої,

ОСОБА_14 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 в с.м.т. Любеч, Ріпкинського району, Чернігівської області, українки, громадянки України, що не працює, має неповну вищу освіту, зареєстрована: АДРЕСА_12 та проживає за адресою: АДРЕСА_11 , раніше не судимої,

обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.301 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 05 червня 2018 року було частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001315 від 07 квітня 2016 року, був повернутий прокурору для усунення виявлених судом порушень вимог КПК України та для вирішення питань, викладених у мотивувальній частині ухвали.
Клопотання захисника ОСОБА_9 про направлення обвинувального акту до Апеляційного суду Одеської області для внесення подання до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для визначення підсудності залишено без задоволення.
Повернуто скаргу захисника ОСОБА_9 на дії та бездіяльність слідчого і прокурора разом з доданими до неї матеріалами.
Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема в порушення вимог ст.291 КПК України викладене у обвинувальному акту формулювання обвинувачення є неконкретним та незрозумілим, а саме: при викладенні фактичних обставин та формулювання обвинувачення не визначені відомості про суб`єктивну сторону інкримінованих обвинуваченим протиправних діянь (форму вини, мотиви і мету вчинення кожним з обвинувачених відповідних кримінальних правопорушень), відсутні будь-які дані про причинно-наслідковий зв`язок між інкримінованими обвинуваченим діями та спричиненими наслідками, їх суспільну небезпечність, а також акт не містить визначення інших суттєвих обставин вчинення обвинуваченими відповідних дій що у своїй сукупності свідчить про неможливість роз`яснення судом висунутого обвинувачення кожній з вказаних осіб, від якого сторона захисту повинна здійснювати захист в суді, а також унеможливлює призначення судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні.

Крім того, всупереч частин 2, 4 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті містяться посилання на висновки експертів з мистецтвознавчого дослідження відповідних відеозаписів, котрі є в розпорядженні органу досудового розслідування та які, до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, розкривають сутність означених доказів обвинувачення, що фактично ставить сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище та суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду.
Крім того, судом першої інстанції визнано необґрунтованими і безпідставними доводи клопотання захисника ОСОБА_8 , в частині не визначення органом досудового розслідування територіальної підсудності кримінального провадження, та клопотання захисника ОСОБА_9 про направлення обвинувального акту до апеляційного суду Одеської області для внесення подання до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для визначення підсудності, оскільки у відповідності до ст.32 КПК України органом досудового розслідування вимоги закону з визначення територіальної підсудності дотримані.
Скарга захисника ОСОБА_9 на дії та бездіяльність слідчого і прокурора та додані до неї матеріали повернута у зв`язку з її невідповідністю положенням ч.3 ст.303 КПК України.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_18 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою призначити новий розгляд вказаного обвинувального акту в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Прокурор зазначає, що у обвинувальному акті дотримані вимоги закону щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації, з посиланням на положення закону, та формулювання обвинувачення.

Крім того, суд першої інстанції вдався до оцінки фактичних обставин кримінального провадження та вийшов за межі повноважень, наданих суду у підготовчому судовому засіданні відповідно до ч.3 ст.314 КПК України.

Захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу суду в частині залишення без задоволення його клопотання про направлення обвинувального акту до Апеляційного суду Одеської області для внесення подання до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для визначення підсудності та в частині повернення захиснику скарги на дії та бездіяльність слідчого і прокурора, та постановити нову, якою задовольнити в повному обсязі вказані клопотання та скаргу захисника ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги захисник обґрунтував тим, що судом першої інстанції помилково визначено територіальну підсудність кримінального провадження, оскільки місцем вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_17 , за обвинувальним актом, є місто Київ та м. Одеса, а саме вулиця Дерибасівська, 13, що територіально відноситься до Приморського району м.Одеси. Крім того, захисник зазначив, що судом першої інстанції було помилково повернуто його скаргу на дії та бездіяльність слідчого і прокурора.
Заслухавши доповідь головуючого судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , думку захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши зміст обвинувального акту у кримінальному провадженні та перевіривши доводи викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.3 ч. ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Згідно положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акті від 30 січня 2018 року при викладенні фактичних обставин та формулювання обвинувачення не визначені відомості про суб`єктивну сторону інкримінованих обвинуваченим протиправних діянь (форму вини, мотиви і мету вчинення кожним з обвинувачених відповідних кримінальних правопорушень), відсутні будь-які дані про причинно-слідчий зв`язок між інкримінованими обвинуваченим діями та спричиненими наслідками, їх суспільну небезпечність, а також обвинувальний акт не містить визначення інших суттєвих обставин скоєння обвинуваченими відповідних дій (зокрема, інформацію про анкетні дані стосовно особи « ОСОБА_21 », яка здійснювала контроль за вчиненням злочину, або про те, чи є така особа залегендованою, відносно якої здійснюються заходи безпеки згідно із законом; про місце проведення останнім оперативної закупки і здійснення ним запису на компакт-диск; інформацію про використану при цьому комп`ютерну техніку та про суму сплачених ним і отриманих кожним з обвинувачених коштів у конкретних випадках, про рух цих коштів та джерело їх походження), що у своїй сукупності свідчить про неможливість роз`яснення судом висунутого обвинувачення кожній з вказаних осіб, від якого сторона захисту повинна здійснювати захист в суді.

Вказані обставини унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушують право обвинувачених на захист, яке гарантується кожній особі приписами п.«с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст.20 КПК України.

Крім того, викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження порушують презумпцію невинуватості обвинувачених, оскільки виклад фактичних обставин містить посилання на конкретні докази висновки експертів з мистецтвознавчого дослідження відповідних відеозаписів (№28м від 22.08.2016, №31м від 31.08.2016, №24м від 15.08.2016 року, №27м від 18.08.2016, №29 м від 23.08.2016, №30м від 25.08.2016, №26м від 17.08.2016, №32м від 01.09.2016, №25м від 16.08.2016), котрі є в розпорядженні сторони обвинувачення та до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають сутність вказаних доказів, що є неприпустимим та суперечить вимогам ч.4 ст.291 КПК України.

Вказаний недолік обвинувального акту є суттєвим порушенням вимог ч.4 ст.291 КПК України.

Вказані недоліки обвинувального акту та його невідповідність положенням ст.291 КПК України є суттєвими і перешкоджають призначити судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її задоволення.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 апеляційний суд зазначає про таке.

Так, захисник ОСОБА_9 вважав правильним рішення суду першої інстанції в частині направлення обвинувального акту прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.291 КПК України, проте просив апеляційний суд внести подання до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для визначення територіальної підсудності кримінального провадження, оскільки місцем вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_17 , за обвинувальним актом, є місто Київ та м. Одеса, а саме вулиця Дерибасівська, 13, що територіально відноситься до Приморського району м.Одеси.

Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 суперечать його доводам про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, оскільки один обвинувальний акт не може бути направлений в дві адреси, і як вже було встановлено, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а тому він не може бути призначений до судового розгляду.

В подальшому після усунення недоліків обвинувального акту та його повторного направлення до суду першої інстанції, якщо до початку судового розгляду буде встановлено, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності, це буде підставою для звернення до Апеляційного суду Одеської області з поданням про направлення кримінального провадження до іншого суду.

Керуючись статтями 291, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_18 та захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2018 року, якою прокурору для усунення недоліків повернутий обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001315 від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3