ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2018 м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

за участю прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 , його захисника ОСОБА_14 ,

потерпілого ОСОБА_15 , його представника ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 521/5029/15 к щодо:

ОСОБА_17 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Доманівка Миколаївської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 190 ч.4 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового розслідування ОСОБА_18 обвинувачується у тому, що він, вишукуючи для себе вигідні знайомства, які в подальшому він зможе використати для власного збагачення як законним так і незаконним шляхом, в 2007 році познайомився з засновником ПП «Агроанкор експорт» ОСОБА_19 . Вказане підприємство займалось купівлею-продажем сільськогосподарської продукції, мало значні обсяги капіталовкладень, що зацікавило ОСОБА_18 у власних корисливих мотивах. З метою досягнення своїх намірів, ОСОБА_18 , шляхом продажу ПП «Агроанкор експорт» власної продукції, частих зустрічей та телефонних дзвінків ввійшов в довіру до ОСОБА_19 , видав себе за успішного бізнесмена та керівника селянського (фермерського) господарства «Династія», в зв`язку з чим створив у ОСОБА_19 щодо себе враження порядного, чесного та готового до співпраці партнера.

Розуміючи потребу ОСОБА_19 в представниках інтересів фірми в різних регіонах країни, ОСОБА_18 запропонував останньому свої послуги менеджера по закупівлі сільськогосподарської продукції на території Миколаївської, Черкаської, Кіровоградської, Київської та інших областей України. ОСОБА_19 погодився, але з метою узаконення діяльності ОСОБА_18 та забезпечення безпеки бізнесу, запропонував йому офіційно влаштуватись на роботу на засноване ним ПП «Агроанкор експорт», однак ОСОБА_18 відмовився, мотивуючи це тим, що сам є керівником підприємства, а його менеджерські послуги будуть здійснюватись від імені ПП «Агроанкор експорт» за символічну винагороду.

Керуючись інтересами отримання прибутку, ОСОБА_19 погодився з пропозицією ОСОБА_18 , а тому почав з ним співпрацювати без офіційно оформлених договірних відносин.

Вказана співпраця полягала в отриманні ОСОБА_18 від ОСОБА_19 готівкових грошових коштів, придбання за них сільськогосподарської продукції від імені ПП «Агроанкор експорт» та передача її цьому підриємству. Грошові кошти ОСОБА_18 отримував спочатку під розписку, а невдовзі, ввійшовши в довіру та виконуючи свої зобов`язання, без розписки.

На протязі з 2007 по 11.03.2011 ОСОБА_18 успішно виконував домовленості, чим досягнув своєї мети, а саме ввійшов в довіру до ОСОБА_19 , якої вважав вже достатньою для доведення свого злочинного наміру до кінця та шахрайського заволодіння належними ОСОБА_19 грошовими коштами.

З цією метою та бажаючи заволодіти якомога більшою сумою належних ОСОБА_19 грошових коштів без наміру на їх повернення, ОСОБА_18 повідомив ОСОБА_19 про те, що знайшов велику партію сільськогосподарської продукції по вигідній ціні, для закупівлі якої потрібна велика сума грошових коштів.

Ця інформація зацікавила ОСОБА_19 , але він запропонував ОСОБА_20 домовитись з власником цієї партії про безготівковий розрахунок. Предбачаючи це, ОСОБА_18 пояснив, що ця партія складається з дрібних партій декількох власників в різних регіонах, умовляючи дати йому готівкові грошові кошти, про отримання яких він згоден написати розписку.

Перебуваючи в довірливих стосунках та враховуючи, що ОСОБА_18 вже отримував готівкові грошові кошти і проблем з ним не виникало, ОСОБА_19 погодився на пропозицію ОСОБА_18 та пообіцяв видати йому особисті грошові кошти через декілька днів.

За результатами чітко продуманого та спланованого злочинного наміру, 13.03.2011 року, ОСОБА_18 , з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_19 , діючи умисно, з корисливих мотивів, під приводом закупівлі зернових культур, не маючи намірів на виконання покладених на себе обов`язків та переслідуючи лише мету заволодіння грошовими коштами потерпілого, отримав від останнього на автостоянці супермаркету «Фоззі» в м. Одесі по вул. Балківська, 88, готівкові грошові кошти у сумі 470 000 гривень. Взятих на себе зобов`язань ОСОБА_18 не виконав, та, обіцяючи повернути у якості виплати боргу свої дві вантажівки «Рено Магнум», отримав від ОСОБА_19 ще 300 000 гривень, знову мотивуючи борг закупівлею зернових культур по вигідній вартості. ОСОБА_19 надав ОСОБА_18 свої власні грошові кошти в сумі 300 000 гривень, вважаючи що ОСОБА_18 виконає зобов`язання та поверне всю суму боргу. При цьому ОСОБА_19 витребував у ОСОБА_18 розписку про борг на загальну суму 770 000 гривень, яка була датована 13.03.2011 і строк повернення боргу значився 25.08.2011 року. Коли строк вийшов, ОСОБА_18 в розмові з ОСОБА_19 відмовився повертати взяті кошти і до теперішнього часу борг не повернув.

Отримані грошові кошти ОСОБА_18 витратив за своїм розсудом, взяті на себе зобов`язання перед ОСОБА_19 не виконав, тим самим завдав збиток останньому в особливо великому розмірі на загальну суму 770 000 гривень.

Допитаний з приводу обвинувачення ОСОБА_18 свою вину у вчиненні шахрайських дій відносно ОСОБА_19 не визнав і пояснив, що приблизно у 2004-2006 роках він познайомився з ОСОБА_19 через свого брата. ОСОБА_19 здійснював закупівлю товарів, тому він запропонував йому, ОСОБА_18 , здійснювати реалізацію цих товарів за вигідною ціною. Потім він та ОСОБА_19 познайомилися ближче, в зв`язку із чим він почав регулярно здавати ОСОБА_19 зернову продукцію протягом року, проблем з розрахунком при цьому в нього не виникало. Через рік півтора ОСОБА_21 організував фірму та запропонував йому збільшити обсяг продукції, на що він погодився. Він почав їздити по Україні скупати у фермерів зернопродукцію та здавати на фірму ОСОБА_21 великі обсяги цієї продукції, які в середньому складали до 10 000 тон на місяць. Іноді, протягом тижня, він брав у ОСОБА_19 для придбання сільгосппродукції до 5 000 000 гривень. При цьому сам ОСОБА_19 гроші йому не видавав, їх видавав співробітник фірми ОСОБА_22 за розпорядженням ОСОБА_19 . Відмітки про отримання грошей заносилися до спеціального журналу, який був у ОСОБА_19 . Таким чином у нього з ОСОБА_19 склалися дружні і робочі відносини. Іноді при розрахунку з сільськими господарствами за придбану продукцію здійснювався безготівковий розрахунок. Траплялося, що деякі фірми постачальники були так званими фірмами «одноднівками», тобто фіктивними, і коли виникали проблеми з розрахунками, він вирішував ці проблеми самостійно, за допомогою свого адвоката. Приблизно в 2010 році йому подзвонив ОСОБА_19 та спитав де він знаходиться і коли він буде в Одесі, після чого запропонував зробити звірку з бухгалтером. Коли він приїхав на фірму, бухгалтер повідомила, що за ним є борг, сума якого складає 260 000 гривен. Він не погодився з таким боргом, взяв роздруківку про рух грошей. При проведенні аналізу дійсно виходила нестача 120 000 гривень, яка була записана на чоловіка по імені « ОСОБА_23 », але як потім виявилось це була інша людина. Він подзвонив ОСОБА_19 і спитав чому так записали, потім він йому передзвонив і сказав, що це помилка. Потім він знов подзвонив ОСОБА_19 і запропонував йому розібратися у ситуації, яка склалася, на що той відповів, щоб він розбирався в ній сам. Після цього між ними почалися конфлікти, він пояснював ОСОБА_19 , що не може розібратися куди пішли гроші, на що ОСОБА_19 почав погрожувати йому фізичною розправою. Він зустрівся з ОСОБА_19 , спитав чому йому дзвонять невідомі люди з якимось претензіями, на що він відповів, щоб він зустрічався з ними сам. Він зустрівся з цими людьми у м. Києві, вони розібралися і казали, що претензій до нього вони не мають. Потім ОСОБА_19 продовжив йому погрожувати. Тоді він знов зустрівся з ОСОБА_19 , запропонував йому примиритися і продовжити працювати спільно, на що той казав, що подумає. Потім вони знов переговорили між собою і вирішили працювати разом. ОСОБА_19 знов дав йому гроші на купівлю сільгосппродукції, а він продовжив закупляти і возити цю продукцію ОСОБА_19 . В цей період, на вимогу ОСОБА_19 він написав боргову розписку. Коли писав розписку ОСОБА_19 запропонував відшкодувати частину боргу належними йому вантажними автомобілями, на що він погодився. Після порушення кримінальної справи він знов зустрівся з ОСОБА_19 і передав йому один з автомобілів, отримавши від нього відповідну розписку.

Відповідаючи на питання учасників судового засідання, ОСОБА_18 пояснив, що в дійсності від ОСОБА_19 він отримав значно меншу суму. В рахунок боргу він віддав автомобіль, вартість якого складає біля 240 000 гривень. Йому відомо що в теперішній час ці машини працюють на підприємства ОСОБА_19 , який отримає від їх експлуатації дохід. В подальшому він буде намагатися погасити борг, але в іншому розмірі, з урахуванням вартості переданої машини.

На підтвердження обставин вчинення ОСОБА_18 злочину, які викладені у обвинувальному акті, прокурором було запропоновано суду допитати потерпілого та свідків, дослідити документи, які на думку прокурора є доказами у кримінальному провадженні.

Допитаний у суді потерпілий ОСОБА_19 пояснив, що з 2008 року він знайомий з ОСОБА_18 . З цього періоду вони стали співпрацювати, між ними склалися дружні взаємовідносини. Він фактично був кредитором бізнесу ОСОБА_18 , який займався закупівлею сільгосппродукції і який фактично виконував посередницькі послуги. Закуплену продукцію ОСОБА_18 , як правило, завозив на підприємства, яки належать його, ОСОБА_19 , знайомим. Іноді ОСОБА_18 купував сільгосппродукції за власні кошти, іноді ці кошти ОСОБА_18 надавав він особисто. Він допомагав ОСОБА_24 в вирішенні проблем при закупівлі їм зерна, ОСОБА_18 брав у нього гроші і повертав їх, від своїх зобов`язань він ніколи не відмовлявся. У 2010 році ОСОБА_18 взяв у нього у борг суму у розмірі 470 000 гривень для закупівлі сільгосппродукції і її реалізації. За невідомими йому причинами ця сільгосппродукція отримана ОСОБА_18 не була. Після цього, приблизно півроку він з ним не зустрічалися, в зв`язку із чим він звернувся до батька ОСОБА_18 з проханням, щоб той якимось чином допоміг вирішити проблему, на що батько пообіцяв йому допомогти. В подальшому, у 2011 році, на прохання ОСОБА_18 , він знов надав йому у борг суму у розмірі 300 000 гривень, про що той надав йому відповідну розписку про борг у сумі 770 000 гривень. При цьому потерпілий пояснив, що при наданні ОСОБА_18 грошей, він припускав отримання від цього матеріальної вигоди, оскільки ОСОБА_18 обіцяв поділиться з ним прибутком, а також розумів про наявність ризиків у комерційної діяльності ОСОБА_18 . Після спливу строку, вказаного у розписці, ОСОБА_18 борг йому не повернув. Обидва рази гроші він передавав в офісі, який розташований в АДРЕСА_2 . Потерпілий вважає, що з часу їх знайомства, тобто з 2007 по 2011 рік ОСОБА_18 входив до нього у довіру, разом з цим він пояснив, що за цей же час їх знайомства він мав певний прибуток від комерційної діяльності ОСОБА_18 . Вантажні автомобілі, яки були передані йому ОСОБА_18 і його батьком, потерпілий не вважає повернутими в рахунок погашення боргу, а вважає їх викупленими у ОСОБА_18 ;

- свідок ОСОБА_25 у суді пояснив, що приблизно з 2005 року він працював разом с ОСОБА_18 на одній фірмі, яка займалася закупівлею сільгосппродукцією з подальшим продажем її на експорт, офіційно ОСОБА_18 на фірмі працевлаштований не був, він діяв на підставі довіреності від їх підприємства. Договір з ОСОБА_18 не укладали, ці договори укладалися в усній формі, податковий облік на підприємстві не здійснювався, фактично на підприємстві велася «чорна» бухгалтерія. Він був свідком того, як ОСОБА_19 , перебуваючи в офісі по вул. Балківський біля магазину «Фоззі», двічи передавав ОСОБА_18 кошти, загальна кількість яких склала 770 000 гривень. За що ОСОБА_19 передавалися ці кошти йому невідомо.

- свідок ОСОБА_26 пояснив, що він працював разом з ОСОБА_27 , з яким він торгував зернопродукцією. Під час їх сумісною діяльності, він познайомився з ОСОБА_18 . Як правило він брав у ОСОБА_27 гроші для придбання зерна з метою його наступної реалізації. Будь-яких договорів при цьому з ОСОБА_18 не укладалось, угоди укладалися в усній формі, торгівельна діяльність з ОСОБА_18 в бухгалтерських документа відображена не була. За період їх сумісної діяльності відношення між ними склалися нормальні. Від ОСОБА_19 йому стало відомо, що ОСОБА_18 пообіцяв придбати зерно за низьку ціну, в зв`язку із чим ОСОБА_19 надав йому гроші для закупки зерна. Проте ОСОБА_18 з ОСОБА_19 не розрахувався, але в рахунок боргу передав йому вантажні автомобілі. Він порекомендував ОСОБА_19 пробачити ОСОБА_28 борг і більше не мати з ним справ. Але ОСОБА_19 знов надав ОСОБА_18 гроші для того, щоб той погасив попередню заборгованість від отриманого прибутку. Гроші передавалися ОСОБА_18 у його присутності. Як йому відомо на цей час, гроші ОСОБА_28 . ОСОБА_19 не повернув. Йому також відомо, що від повернення боргу ОСОБА_18 не відмовлявся, оскільки бачив перспективу подальшого співробітництва.

Окрім показань свідків, судом був досліджений інший докази сторони обвинувачення, а саме: фотокопія розписки ОСОБА_28 від 13.03.2011 року про наявність боргових зобов`язань перед ОСОБА_19 в розмірі 770 000 гривень.

Суд надає оцінку наявним доказам сторони обвинувачення, з урахуванням часу їх отримання, процесуального порядку їх отримання та обставин за якими їх було отримано, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши вищевказані докази сторони обвинувачення, в їх сукупності, проаналізувавши їх на предмет належності та допустимості, суд визнає ці докази обвинувачення непереконливими та не належними, оскільки вони не підтверджують існування обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

При цьому, аналізуючи на предмет наявності в показах свідків обвинувачення ОСОБА_26 , ОСОБА_25 та потерпілого ОСОБА_19 фактичних даних, які б вказували на вчинення обвинуваченим будь-яких протиправних дій, суд не знаходить підстав для визнання цих показань джерелом доказів вчинення ОСОБА_18 шахрайських дій, тобто заволодіння майном ОСОБА_19 шляхом зловживання довірою. Навпаки, за переконанням суду, покази свідків та потерпілого підтверджують, що між обвинуваченим та потерпілим фактично склалися договірні правовідносини, метою яких було отримання спільної матеріальної вигоди від реалізації сільгосппродукції. При цьому суд приймає до уваги показання потерпілого про те, що передаючи гроші ОСОБА_18 для здійснення ним комерційної діяльності, він розумів наявність певних ризиків при здійсненні ОСОБА_18 цієї діяльності, проте розраховував на отримання прибутку від перепродажі обвинуваченим сільгосппродукції, яка повинна була бути придбана за гроші потерпілого. Суд також обґрунтовано вважає, що перелічені у вироку докази обвинувачення не спростовують позицію обвинуваченого с приводу причин неповернення потерпілому грошових коштів, тобто через протиправну поведінку третіх осіб при розрахунках з ОСОБА_18 .

Надаючи оцінку фотокопії розписці, яку начебто ОСОБА_18 надав ОСОБА_19 на підтвердження своїх боргових обов`язків, суд також не сприймає цей доказ у якості належного доказу, оскільки ця розпизка не відповідає критеріям документа, які визначені у ч.ч. 4,5 ст. 99 КПК України, при яких дублікат (копія) документа може бути визнаний як оригінал документа.

Відповідно до приписів ч. 2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Положення ч.4 цієї норми, а також положення ст. 62 Конституції України, яка є нормою прямої дії, вказують на те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що (серед іншіх) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, кримінальне провадження закривається.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд дійшов до висновку, що вина ОСОБА_18 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України органом досудового слідства не доведена, тобто склад злочину, передбаченого вказаною нормою кримінального закону відсутній, тому обвинуваченого необхідно виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, кримінальне провадження щодо нього закрити з підстав, встановлених п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Потерпілим ОСОБА_19 , який визнаний цивільнім позивачем, заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_18 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 770 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що вказана матеріальна шкода заподіяна йому злочинними діями відповідача, який заволодів його коштами внаслідок шахрайських дій.

Обвинувачений ОСОБА_18 суму позовних вимог не визнав, мотивуючи свою позицію непричетністю до вчинення злочину.

При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та понесеною позивачем матеріальною шкодою, суд керується положеннями п.1,2 п.п.1, п.3 ст.22 ЦК України, відповідно до яких, особа, якій спричинені збитки, має право на їх відшкодування у повному обсязі.

Згідно із вимогами статті 1166 ЦК України, майнова шкода, яка спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її спричинила у повному обсязі.

З урахуванням того, що у судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні неправомірних дії щодо позивача не доведена, суд вважає за необхідне залишити позовні вимоги ОСОБА_19 без задоволення.

Суд вирішує долю документа, який є доказом у кримінальному провадженні, у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369 - 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_29 , визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та виправдати його зв`язку з недоведеністю наявності в діях обвинуваченого складу цього злочину.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_30 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, закрити в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді.

Цивільний позов, заявлений ОСОБА_31 до ОСОБА_17 залишити без задоволення.

До набрання вироком законної сили запобіжний заход у вигляді застави скасувати, суму застави повернути обвинуваченому чи заставодавцю.

Документ, який є доказом у кримінальному проваджені зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_32

Судді: ОСОБА_33

ОСОБА_34