справа №619/1732/18
провадження №1-кп/619/353/18
ВИРОК
11 жовтня 2018 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Південне Дергачівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, маючого доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого згідно вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 08.12.2015 за ч.4 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з визначенням іспитового строку 3 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та про обставини справи пояснив, що 10.02.2018 в його бабусі, з якою він проживає, погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим потрібно було поїхати в аптеку за ліками та з цим проханням він звернувся до сусіда ОСОБА_12 , який курив у вікні та йому відмовив і це його обурило. Після чого, він пішов у сарай, взяв сокиру та став наносити нею удари по машині, якою користується ОСОБА_12 . При цьому, останній вигукував образи на його адресу та адресу його бабусі і почав з квартири кидати на нього плитку, після чого він кинув сокиру у вікно Ферштейна та кинув плитку, яку той кидав у нього.
Не дивлячись часткове визнання вини обвинуваченим, його винуватість у пред`явленому обвинуваченні повністю доведена прокурором та підтверджується зібраними та безпосередньо, відповідно до ч.1 ст.23 КПК України, дослідженими в судовому засіданні доказами, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:
-показаннями у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 про те, що 11.02.2018 вони вдома з сім`єю лягли спати приблизно о 22-30год., почувши шум у вікні побачила ОСОБА_13 , у якого в руках була сокира та він нею рубав колеса та капот автомобіля ВАЗ 2106 зеленого кольору державний номер НОМЕР_1 , яким вони користуються. Така поведінка ОСОБА_5 тривала довго, він не реагував на зауваження, кидав сокиру їм у вікно, розбивши його. Його взагалі всі бояться, бо після вживання спиртних напоїв ОСОБА_13 завжди влаштовує сварки, розбірки;
-протоколом огляду місця події від 11.02.2018 за участю потерпілої, з доданою фототаблицею, згідно даним якого оглянута ділянка місцевості біля будинку АДРЕСА_3 , на якій знаходиться автомобіль ВАЗ 2106 зеленого кольору державний номер НОМЕР_1 з пошкодженнями металу у вигляді його розрізу та розриву, розріз гуми на колесах, розрив металу диску. Крім того, оглянуто квартиру АДРЕСА_3 даного будинку на другому поверсі, де в одній із кімнат виявлено пошкодження різних форм та розмірів вікна у вигляді розбиття скла лівої та правої частин. Також виявлена сокира (т.1 а.с. 10-24);
-протоколом огляду місця події від 13.02.2018, за участю понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , потерпілої ОСОБА_8 , інспектора-криміналіста ОСОБА_16 , згідно даним якого оглянута квартира АДРЕСА_2 , де одній з кімнат розташоване двохстворчате металопластикове вікно, права стулка складається з двох стекол, внутрішнє якого ціле, а зовнішнє має пошкодження у вигляді розбиття, ліва стулка має розбиття склопакетів (т.1 а.с.69-70);
-висновком товарознавчої експертизи №34 від 23.04.2018. згідно якому вартість пошкодженого скла віконного складає 413,40грн (т.1 а.с.114);
-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_18 про те, що обвинувачений являється її сусідом. Будинок АДРЕСА_4 має 8 квартир, в яких проживають мешканці. Приблизно о 23-00год. 10.02.2018 вона почула крики, шум та вибігла у двір, де побачила ОСОБА_13 та ОСОБА_12 у вікні своєї квартири, які сварилися між собою та ОСОБА_13 кинув сокиру у вікно, де проживає сім`я ОСОБА_12 , а коли приїхала поліція, то обвинувачений втік. Під час цих подій вона робила зауваження ОСОБА_13 , однак, останній не реагував;
-оглянутим у судовому засіданні речовим доказом - сокирою, яку обвинувачений впізнав та підтвердив, що саме нею наносив удари по автомобілю 10.02.2018 та кинув цю сокиру у вікно потерпілої.
Прокурор у судовому засіданні відмовився від допиту ОСОБА_19 та ОСОБА_20 як свідків, посилаючись на їх неодноразову неявку та неможливість доставити приводом у судове засідання.
Як передбачено ч.ч.1,2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмету заздалегідь підготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, вчинене особою, яка раніше судима за хуліганство.
При кваліфікації дій обвинуваченого, суд виходить з наступного.
Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Об`єктом злочину, передбаченого ст.296 КК України, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у забезпеченні громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, що склалися між такою особою та потерпілим.
Кримінально караним є грубе порушення громадського порядку. Грубість порушення громадського порядку визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, їх тривалості, кількості і характеристики потерпілих, ступеня порушення їхніх прав та законних інтересів тощо. Таким чином, грубе порушення громадського порядку має місце тоді, коли йому заподіюється істотна шкода, коли хуліганство пов`язане з посяганням на інші правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок.
Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» (далі Постанова) як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
При цьому, суд керується роз`ясненнями, які містяться в п.5 Постанови, де зазначено, що за ознакою особливої зухвалості хуліганства може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, знищенням чи пошкодженням майна.
Кваліфікуючою ознакою хуліганства, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, є застосування іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для заподіяння тілесних ушкоджень. Згідно роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови таке застосування полягає у фактичному їх використанні для спричинення шкоди здоров`ю та заподіяння тілесних ушкоджень, намаганні завдати ударів ножем потерпілому, киданні ножа з метою ураження потерпілого, приставлянні ножа (його колото-ріжучої частини) до тіла потерпілого. Ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян. Спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій.
Відповідно до встановлених судом фактичних обставин справи протиправні дії ОСОБА_5 вчинив біля двоповерхового багатоквартирного житлового будинку, майже у нічний час доби, коли мешканці будинку вже відпочивали. При цьому, своєю поведінкою обвинувачений демонстрував свою зухвалість, байдуже ставлення до законів та прав інших громадян, чому намагалися завадити присутні особи, однак обвинувачений не реагував на зауваження оточуючих, при цьому, пошкодив майно, яке належить та знаходиться у користуванні ОСОБА_8 . Такі дії обвинуваченого вказують саме на наявність хуліганського мотиву його дій, оскільки вони вчинялися стосовно всіх осіб, що перебували в цей момент в приміщенні житлового будинку. З довідки Полівського сільського голови Дергачівського району Харківської області від 13.02.2018 (т.1 а.с.145) вбачається, що від мешканців селища Південне надійшло звернення про те, що з 10.02.2018 на 11.02.2018 громадянином ОСОБА_5 був порушений громадський спокій, а його поведінка загрожувала життю та здоров`ю мешканців, які повідомили, що такі випадки раніше траплялися неодноразово. При цьому, причинивши шкоду автомобілю ВАЗ, продовжив свої дії та кинув сокиру у вікно квартири потерпілої, розбивши його, де перебувала сім`я потерпілої, таким чином, використання сокири під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя та здоров`я громадян, які знаходилися в цій квартирі, та такі дії свідчать про умисел у нього продовжити свої протиправні дії, спрямовані на грубе порушення громадського порядку, та продовжити конфлікт.
Наведене вище свідчить, що характер, послідовність та спрямованість дій ОСОБА_5 були направлені на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалися особливою зухвалістю, що виражалася у прагненні показати свою зневагу до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил і норм поведінки. Вказана неповага була явною, очевидною та безсумнівною для всіх.
Не викликають жодних сумнівів у суду показання свідків та потерпілої, оскільки вони повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами винуватості ОСОБА_5 , а також повноцінно відтворюють обставини скоєння інкримінованого йому злочину.
Аналізуючи показання обвинуваченого щодо часткового визнання вини у вчиненні злочину суд дійшов висновку, що ці показання спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, достовірність яких сумнівів не викликає.
Відповідно до змісту ст.ст. 50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Як роз`яснено в п.14 зазначеної вище постанови при призначенні покарання за хуліганство суди зобов`язані в кожному конкретному випадку і стосовно кожного підсудного неухильно додержувати вимог ст. 65 КК щодо загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.
Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
Вивченням даних про особу ОСОБА_5 установлено, що він раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, як особа, яка своєю поведінкою загрожує життю та здоров`ю як сусідам так і односельцям, веде аморальний спосіб життя, не працює, розлучений, має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України являється тяжким злочином, особу винного, який на шлях виправлення не став, що свідчить про стійку кримінальну направленість дій обвинуваченого на скоєння злочинів, його ставлення до скоєного та наслідків.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті.
Крім того, суд враховує роз`яснення, які містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», де зазначено, що у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Частиною 1 ст.71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив злочин у період звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд призначає йому покарання за правилами ст. 71 КК України та до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 08.12.2015.
Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Згідно досудової доповіді, складеної Дергачівським міськрайонним відділом з питань пробації, ризик вчинення повторного правопорушення та ризик небезпеки для суспільства визначається, як високий, відповідно до обвинуваченого можна застосувати такий вид інтервенції, як покарання пов`язане з позбавленням волі (т.2 а.с.36-37).
Згідно ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
Долю про речові докази суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
У суду відсутні підстави для зміни запобіжного заходу, у зв`язку з цим до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою залишається незмінним.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 08.12.2015 та остаточно визначити покарання ОСОБА_5 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 15.02.2018.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити незмінним тримання під вартою.
Речовий доказ: сокира, яка знаходиться на зберіганні в Дергачівському ВП ГУНП в Харківській області знищити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення Харківським НДІСЕ ім. проф. ОСОБА_21 судової автотоварознавчої експертизи №3409 від 07.05.2018 в сумі 3575,00грн (три тисячі п`ятсот сімдесят п`ять гривень).
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту отримання копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1