Постанова

Іменем України

10 липня 2018 року

м. Київ
справа № 278/657/15-к
провадження № 51-550км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у судах першої та апеляційної інстанцій, на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 02 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 02 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у внесенні до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей.
30 грудня 2013 року старшим інспектором ДПС взводу № 3 РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_7 складено рапорт на ім`я начальника УДАІ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_8 про те, що 29 грудня 2013 року під час несення служби на 20 км автодороги «Київ-Овруч» в с. Нові Петрівці близько 12 години 30 хвилин водій автомобіля «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав його вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР). При цьому зазначений автомобіль не був зупинений інспектором УДАІ ГУМВС України в Київській області, та особа, яка керувала цим транспортним засобом, встановлена не була.

У подальшому вказаний рапорт відповідно до положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) через УДАІ при УМВС України в Житомирській області спрямовано до ВДАІ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області для вирішення питання про притягнення винної особи, яка порушила п. 2.4. ПДР, до адміністративної відповідальності.
Розгляд адміністративних матеріалів про порушення п. 2.4. ПДР водієм автомобіля марки «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_1 , було доручено заступнику начальника ВДАІ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_6 .
Достовірно знаючи, що відповідно до статей 245, 246 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, зміцнення законності, а порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення визначається цим Кодексом, заступник начальника ВДАІ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_6 замість збирання доказів вчинення правопорушення певною особою, вирішив вчинити службове підроблення шляхом внесення до офіційного документу протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, завідомо неправдивих відомостей про те, що зазначене правопорушення вчинене ОСОБА_9 власником автомобіля марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Будучи обізнаним про свої службові обов`язки, у тому числі щодо збирання доказів вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, проігнорував вжиття належних заходів, передбачених ст. 251 КУпАП, спрямованих на встановлення доказів вини ОСОБА_9 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.
Натомість 08 січня 2014 року в приміщенні ВДАІ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області за адресою: м. Житомир, 5-й км вул. Жуйка, в порушення вимог ст. ст. 254, 256 КУпАП та п. 4.2. Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 26.02.2009 № 77, без проведення перевірки фактів, викладених у рапорті ОСОБА_7 , не переконавшись, що ОСОБА_9 дійсно перебував у зазначений у рапорті час та місці, без відібрання пояснення у правопорушника та збирання будь-яких інших доказів правопорушення, вніс до офіційного документу протоколу про адміністративне правопорушення серії АА2 № 530041, завідомо неправдиві відомості про те, що саме ОСОБА_9 29 грудня 2013 року, близько 12 год. 30 хв., на 20 км автодороги «Київ-Овруч» вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП.
08 січня 2014 року протокол про адміністративне правопорушення серії АА2 № 530041 відносно ОСОБА_9 направлений до Богунського районного суду м. Житомира для розгляду по суті.
28 лютого 2014 року постановою судді Богунського районного суду м. Житомира провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_9 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі зі прокурор просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушеннями кримінального процесуального закону. Стверджує про невідповідність вироку та ухвали вимогам статей 370, 374, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Вказує, що усупереч вимогам ст. 94 КПК суд першої інстанції відкинув одні докази та надав необґрунтовану оцінку іншим, внаслідок чого безпідставно виправдав ОСОБА_6 , не навівши мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення. Вважає, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою істотні порушення кримінального процесуального закону, не зазначивши підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні підтримав доводи касаційної скарги, просив скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Мотиви Суд
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченогоє склад кримінального правопорушення.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було. Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд, та безпосередньо дослідивши у судовому засіданні докази сторін обвинувачення та захисту, детально навів у вироку свою оцінку кожного доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про те, що досліджені докази не доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК.
При цьому, виправдовуючи ОСОБА_6 , суд зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення та мотивував свої висновки щодо кожного окремого доказу.
Суд першої інстанції встановив, що стороною обвинувачення не доведено, що безпосередньо перед внесенням відомостей до протоколу про адміністративне правопорушення про невиконання ОСОБА_9 вимоги інспектора ДПС про зупинку транспортного засобу ОСОБА_6 було відомо про те, що в час, зазначений у рапорті інспектора ДПС ОСОБА_7 , ОСОБА_9 перебував в іншому місці.
Дослідивши відомості рапорту інспектора ДПС ОСОБА_7 , а також дані системи відеофіксації транспортних засобів «Відеоконтроль-Рубіж», відповідно до яких 29.12.2013 року зафіксовано автомобіль ОСОБА_9 на постах ДПС «Кочерів» Житомирської області та «Сосновий Бір» Київської області у час, який передував часу, зазначеному у рапорті, суд дійшов висновку що в сукупності вищезазначені обставини давали ОСОБА_6 підстави вважати, що саме ОСОБА_9 під час цієї акції знаходився за кермом свого автомобіля та не виконав вимогу інспектора ДПС про зупинку транспортного засобу.
Крім того, постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 28.02.2014 року провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_9 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, оскільки ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в рапорті працівника ДАІ в порушення Інструкції не зазначено підстав для зупинки транспортного засобу. Тобто прийняте рішення ніяким чином не повязане з недостовірними даними в протоколі про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції зваживши, що суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК, характеризується тільки прямим умислом, при якому службова особа усвідомлює неправдивий характер тих відомостей, які вносяться нею до офіційних документів, а ознака завідомості означає, що винний знає правдиві відомості про факти, події, однак умисно вносить інші відомості, які не відповідають правдивим, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_6 , які виразились у внесенні 08 січня 2014 року до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА2 № 530041 відомостей про невиконання ОСОБА_11 вимоги про зупинку транспортного засобу, відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст. 366 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою прокурора, детально дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі шляхом проведення судового слідства, мотивовано спростував доводи, аналогічні доводам касаційної скарги, навівши підстави визнання їх необґрунтованими.
З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що доводи касаційної скарги прокурора, по суті зводяться до переоцінки доказів та є необґрунтованими. Судові рішення умотивовані та відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які би тягли за собою скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 02 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у судах першої та апеляційної інстанцій, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3