Ухвала
Іменем України
12 вересня 2018 року

м. Київ
Справа № 216/3846/16-к
Провадження № 51-7753 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000685,
встановила:
За вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше судимого 15 жовтня 2003 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, звільненого 18 грудня 2009 року умовно-достроково з невідбутим строком покарання 7 місяців 7 днів,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) ОСОБА_5 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 09 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два одні позбавлення волі.

Прийняте рішення щодо речових доказів.
Цим вироком також засуджено ОСОБА_6 , судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржено.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він на початку лютого 2016 року у нічний час доби, діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , проник на територію дачної ділянки АДРЕСА_2 , де з приміщення дачного будинку та прибудови до нього таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_7 майно на загальну суму 1315 грн.
У середині лютого 2016 року у нічний час доби ОСОБА_5 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , проник на територію дачної ділянки АДРЕСА_2 , де з приміщення дачного будинку таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_8 майно на загальну суму 1580 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 змінити, звільнивши його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням. Вказує на неналежне врахування судами обставин, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, сприяння слідству. Виправлення засудженого вважає можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі. Вказані обставини не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який необґрунтовано залишив вирок без зміни. Крім того, на думку захисника, врахувавши при прийнятті рішення усні заперечення прокурора на апеляційні скарги сторони захисту, апеляційний суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ст. 50, ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно приписів ст. 75 КК при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, окрім випадків засудження за корупційний злочин, суд може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Тобто, можливість застосування положень ст. 75 КК пов`язана із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями) та залежить від конкретних обставин кримінального провадження.
Що стосується доводів захисника про суворість призначеного ОСОБА_5 покарання у зв`язку з незастосуванням щодо засудженого положень ст. 75 КК, то вони не можуть вважатися обґрунтованими.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_5 покарання, суд належним чином врахував тяжкість вчинених злочинів, що згідно зі ст. 12 КК є тяжкими, дані про особу винного, котрий визнав вину, розкаявся у вчиненому, сприяв слідству, а тому правильно призначив йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке є мінімальним у межах санкції вказаної норми.
При цьому, врахувавши, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення насильницького злочину проти власності, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та, маючи незняту і непогашену судимість за попереднім вироком, знову вчинив два умисних тяжких корисливих злочини, завдану потерпілим шкоду добровільно не відшкодував, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддівне вбачає. Відсутнє посилання на такі підстави і у касаційній скарзі захисника.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційних скарг ОСОБА_5 і його захисника ОСОБА_4 у частині суворості призначеного покарання та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без зміни.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Доводи захисника щодо безпідставного врахування апеляційним судом при прийнятті рішення пояснень прокурора, який в усній формі заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, є необґрунтованими. Так, за змістом ст. 405 КПК під час апеляційного розгляду після заслуховування доводів осіб, які подали апеляційні скарги, апеляційний суд надає слово іншим учасникам судового провадження, які висловлюють свою думку щодо поданих апеляцій. Тому, пославшись в ухвалі на заперечення прокурора проти задоволення апеляційних скарг, вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд не порушив.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3