Гребінківський районний суд Полтавської області
_______________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 р. м. Гребінка

23 серпня 2018 року слідчий суддя Гребінківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_2 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000119,-

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із клопотанням, у якому просить в порядку ст.174 КПК України скасувати арешт майна, що був накладений у квітні 2018 року відповідно до ухвали слідчого судді Гребінківського районного суду Полтавської області, а саме, на автомобіль марки «Камаз 43101», д.н.з. НОМЕР_1 , 1989 року виписку, зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 . Посилається на те, що на день подання клопотання відпала потреба в застосуванні арешту на майно.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до наступного.

Згідно п. 9 Перехідних положень КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства, до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

При цьому, відповідно до роз`яснення Пленуму ВССУ, що викладено у п. 1 постанови «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року, право на звернення з клопотанням про скасування арешту майна в порядку КПК має власник майна після підтвердження цього права за звернення до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Тобто, в даному випадку в порядку цивільного судочинства.

КПК України не визначає порядку дій слідчого судді у випадку зверненням із клопотанням про скасування арешту майна, яке не підлягає вирішенню слідчим суддею.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. А це зокрема, знову ж засада законності, що передбачає можливість застосування міжнародних договорів, а також практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої термін «закон» має відповідати вимогам доступності та передбачуваності (рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява №18139/91, рішення від 23 червня 1995 року, п. 37). А у рішенні у справі «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства» від 26 квітня 1979 року, п. 49, ЄСПЛ зазначив, що «закон» повинен бути належним чином доступним: громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того, норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку. Однак наслідки дій особи не повинні бути «передбачуваними» з абсолютною точністю. Не можна уникнути ситуації, коли багато законів викладені термінами, які є, тією чи іншою мірою, неясними і тлумачення та застосування яких є питанням практики. Наскільки чітко не були б сформульовані правові положення, завжди існує елемент судового тлумачення, оскільки завжди існує потреба у роз`ясненні спірних питань та в пристосуванні до зміни обставин (ухвала щодо прийнятності заяви № 65518/01 «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р.).

А тому, у контексті вищезазначеного, при судовому тлумаченні, слідчий суддя повинен дотримуватись вимог доступності та передбачуваності закону, що може бути дотримано при застосуванні аналогії закону, тобто, норми закону, що регулює подібні відносини у випадку, якщо певні відносини не врегульовані.

Слідчий суддя бере також до уваги таку засаду кримінального провадження як диспозитивність, відповідно до якої слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

12 липня 2018 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дане клопотання не вправі вирішувати по суті. Відповідно, застосовуючи за аналогією положення ч. 3 ст. 172 КПК України, вважає за необхідне клопотання повернути заявнику та роз`яснити йому право звернутись із позовом у цивільному судочинстві.

На підставі викладеного, керуючись п. 9 Перехідних положень КПК України, ч. 6 ст. 9, ч. 3 ст. 26, ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

клопотання повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1