АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2116/17 Номер провадження 11-кп/786/662/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121; т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем с/з ОСОБА_5 за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

перекладача - ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000684 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 20.02.2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зугдіді Грузія , громадянина Грузії , з середньою освітою , не одруженого , не працюючого , проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 , раніше судимого 27 жовтня 2016 року Свалявським районним судом Закарпатської області за ст.185 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 20 лютого 2018 року ОСОБА_11 визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 22.05.2017 року близько 19:00 години, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, діючи умисно, з достатньою силою наніс не менше шести ударів стиснутими у кулаки пальцями рук та ногами у взутті по голові, тулубу і кінцівкам ОСОБА_12 , здавлював його шию руками, після чого залишив постраждалого на місці події. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи трупа № 575-а від 21.07.2017 року можна поділити на групи: ПЕРША група - садна з червонуватою поверхнею нижче рівня оточуючої шкіри: в центрі лобної області длинником орієнтоване горизонтально, в області перенісся з розповсюдженням вліво, у основи правої вушної раковини з розповсюдженням на передній край завитка, в лобно-скроневій області зліва, на нижній поверхні підборіддя; синець багрово-синюшного забарвлення на верхньому та нижньому повіках лівого ока ближче до внутрішнього кута; крововиливи в м`які тканини передвір`я рота в ділянках перших зубів верхньої щелепи, та в ділянці 1-3 зубів нижньої щелепи з хиткістю перших зубів на нижній щелепі і крововиливами навколо; крововиливи в м`які покрови голови в центрі лобної області та в лобно-скроневій області зліва, крововилив в переднє-нижній край правого скроневого м`яза; суцільний субдуральний крововилив у вигляді червоного, гладкого, блискучого згортка крові навколо конвекситальних та базальних поверхонь лобної, скроневої та тім`яної доль обох півкуль головного мозку, на загальній ділянці близько 22,5x17,8см. товщиною до 1см.; тонкошарові зливні субарахноїдальні крововиливи на базальній та конвекситальній поверхнях лобної долі лівої півкулі головного мозку з розповсюдженням на конвекситальну поверхню скроневої долі, на конвекситальних поверхнях лобної долі правої півкулі головного мозку з розповсюдженням на скроневу та потиличну, на базальних поверхнях правої та лівої півкуль мозочка ближче до стовбурових відділів мозку; крововилив в товщу лобного полюсу лівої півкулі головного мозку, на ділянці 1x0,9см. товщиною до 1см. Стосовно живої особи ушкодження ПЕРШОЇ групи, можуть бути оцінені лише у своїй сукупності, як такі, що мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як , небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, як таких що призвели до смерті. ДРУГА група - згинальний перелом правого великого (верхнього) рогу щитоподібного хряща у його основи; розгинальний перелом лівого великого рогу під`язикової кістки ближче до основи і неповний розгинальний перелом правого великого рога біля булавоподібного потовщення; локальні крововиливи в підшкірно-жирову клітковину та м`язи шиї справа і зліва в проекції та навколо рогів під`язикової кістки і щитоподібного хряща. Вищевказані ушкодження за своїми характеристиками мають ознаки прижиттєвих, утворилися внаслідок не менш ніж однократної стискаючої дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, оцінюються в своїй сукупності, і при неускладненому перебігу можуть бути оцінені, як такі що мають ознаки тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості по спричиненню тривалого розладу здоров`я. ТРЕТЯ група - непрямі переломи 8-10 ребер справа по переднє-пахвинній лінії та прямий перелом 12 ребра справа по лопатковій лінії з вираженими червоними зливними крововиливами в оточуючі м`які тканини, які за своїми характеристиками є прижиттєвими, утворились від не менш ніж 2-х кратної дії тупого (тупих) предмету (-ів), і стосовно живої особи, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, мають ознаки тілесних пошкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. ЧЕТВЕРТА група - крововилив в шкіру, підшкірно-жирову клітковину та поверхневі м`язи на зовнішній поверхні правого стегна, який за своїми характеристиками є прижиттєвим, утворився від не менш ніж однократної дії тупого предмету, або при ударі об такий, і стосовно живої особи має ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження ПЕРШОЇ-ЧЕТВЕРТОЇ груп синхронні за часом, тобто утворилися 22.05.2017 в короткий проміжок часу. Між тілесними ушкодженнями ПЕРШОЇ групи та настанням смерті ОСОБА_12 вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. ІНФОРМАЦІЯ_2 о 05 год. 37 хв., ОСОБА_12 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер у 1-й міській клінічній лікарні м. Полтави. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 575-а від 21.07.2017 причиною смерті ОСОБА_12 стала черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи особи , яка її подала
Захисник адвокат ОСОБА_7 діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в принесеній апеляції просить вирок суду скасувати , а провадження у справі закрити за недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим , що суд першої інстанції допустив неповноту судового слідства , що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи , істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому посилається на те , що свідчення потерпілого ОСОБА_9 , який не був очевидцем подій і на які послався суд першої інстанції , фактично є свідченнями з чужих слів.

Показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не підтверджують доводи обвинувачення оскільки коли між ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_13 виник конфлікт , обвинувачений вибіг до них і розтягнув в різні боки , при цьому відштовхнувши їх від себе з силою , через що ОСОБА_12 впав на сідниці на траву. Після цього інших тілесних ушкоджень ОСОБА_8 загиблому не спричиняв. Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні дав показання , що він очевидцем конфлікту не був. Разом із ОСОБА_8 він допоміг ОСОБА_12 підвестись , однак той декілька разів падав , останній раз впав «плашмя» , сильно вдарившись головою об землю , від цього удару в нього з`явилась кров на обличчі. Вважає , що показання вказаних свідків , наданих в суді підтверджують свідчення ОСОБА_8 про непричетність його до інкримінованого йому злочину , оскільки вони не свідчили суду , що ОСОБА_8 вчинив побиття загиблого. В той же час , вказані показання , як слідує із вироку , покладені судом в основу обвинувачення ОСОБА_8 ..

Вважає , що показання свідка ОСОБА_17 , які також судом покладені в основу обвинувального вироку , за своїм змістом суперечать показанням інших свідків в частині спричинення загиблому тілесних ушкоджень тулубу. Наголошує , що нею надавались плутані свідчення щодо обставин можливого спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ..

Звертає також увагу , що показання свідка ОСОБА_18 по своїй суті є суб`єктивним припущенням свідка стосовно розвитку подій про які вона лише чула і тому суд безпідставно поклав їх у основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 ..

Не доводять на думку захисника винуватості ОСОБА_8 і свідчення неповнолітніх свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 оскільки вони свідчили лише про те , що побачивши на тротуарі лежачого чоловіка і викликали швидку допомогу. Наголошує також на тому , що свідок ОСОБА_20 дала показання , про те , що коли вони перебували на деякій відстані від місця знаходження чоловіка , вона бачила поряд з ним невідому жінку , яка «пиняла» лежачого чоловіка ногою.

Не підтверджують на думку захисника причетність ОСОБА_8 до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 і свідчення лікаря-анестезіолога 1-ї міської лікарні ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .. При цьому вказані свідки наголошують , що ОСОБА_12 був доступний контакту і відмовився від госпіталізації та самовільно залишив лікарню з 22-ї години 22.05.2017 року.

Адвокат також звертає увагу , що висновки суду щодо здавлювання обвинуваченим шиї потерпілого ОСОБА_12 взагалі будь якими доказами не підтверджується і про їх наявність не вказується у вироку суду.

Також адвокат звертає увагу , що в порушення ч.3 ст.370 КПК судом у вироку не вказано , яке доказове значення мають перераховані протоколи слідчих дій , і у який спосіб їх дані доводять провину ОСОБА_8 у спричиненні смертельних тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ..

Вказує , що в порушення вимог п.3 ч.1 ст.411 КПК України в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 покладено суперечливі докази , які мають істотне значення для висновків суду , без зазначення у вироку чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Так зміст протоколів слідчих експериментів повністю побудовані на показання під час досудового слідства свідків ОСОБА_16 . ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і не містять якихось суттєвих об`єктивних (експериментальних) складових , як то: установлення можливості сприйняття явища , факту , перевірки даних про можливість у певних умовах спостерігати що-небудь і т.ін.. Наголошує , що покладення в основу обвинувального вироку показань свідка ОСОБА_16 під час слідчого експерименту суперечить положенням КПК щодо безпосередності дослідження доказів , а тому вони є недопустимими.

Звертає увагу адвокат і на допущені органом досудового слідства порушення вимог КПК під час проведення слідчих експериментів , а саме щодо роз`яснення прав , проведення вказаної слідчої дії в умовах , що не були максимально наближені до у яких відбувалась досліджувана подія.

Наголошує також на тому , що об`єктивних даних в судовому засіданні , які б вказували на те , що ОСОБА_8 у визначений експертом час спричинення тілесних ушкоджень перебував поряд із ОСОБА_12 , у справі не має. Навпаки , всі свідки , допитані судом вказували , що конфлікт із ОСОБА_12 розпочався приблизно о 19-й годині і тривав не більш 20 хвилин. У подальшому ОСОБА_8 пішов додому і на вулицю більше не виходив.

Звертає також увагу і на те , що під час судового слідства мотиви поведінки ОСОБА_8 у конфлікті із ОСОБА_12 в повній мірі з`ясовані не були . Визнаючи цим мотивом раптові неприязні стосунки , суд не зазначив у вироку , внаслідок чого така гостра неприязнь могла виникнути у ОСОБА_8 щодо загиблого.

Не було перевірено судом і можливість вчинення злочину у стані необхідної оборони , коли обвинувачений захищав ОСОБА_13 від посягань ОСОБА_12 ..

Не було прийнято до уваги судом і взагалі можливість нанесення обвинуваченим ударів ногами , коли він мав на момент інкримінованих йому подій , травму ноги і відповідно не міг вчиняти активних дій , а тим паче наносити удари.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження
Обвинувачений та захисник в судовому засіданні підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляційної скарги.

Потерпілий в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду
Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження , досудове розслідування та судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину за який він засуджений , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Так, обґрунтовуючи свій висновок щодо доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України суд першої інстанції послався на показання потерпілого , свідків , протоколи огляду , висновки експертиз , інші документи , які є доказами у справі.

Зокрема із показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 судом першої інстанції було встановлено , що 22 травня 2017 року , близько 19-ї години , поблизу будинку № 125 по вулиці Лисенка в м. Полтава відбувся конфлікт за участю вказаних осіб , обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в ході якого останній отримав тілесні ушкодження та залишився на місці конфлікту.

Свідок ОСОБА_17 суду першої інстанції пояснила , що в травні 2017 року прогулюючись по вулиці Лисенка і перебуваючи неподалік будинку № 125 , вона бачила конфлікт за участю декількох осіб , одним із яких була особа із «кавказькими» рисами обличчя і яка саме наносила іншій особі удари ногами по тулубу.

Із показань свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 судом першої інстанції також було встановлено подію конфлікту і перебування в місці конфлікту , неподалік будинку АДРЕСА_1 в травні 2017 року , особи із тілесними ушкодженнями , яка потім була госпіталізовано швидкою допомогою.

Свідок ОСОБА_23 пояснювала суду першої інстанції , що перебуваючи на власному огороді в травні 2017 року вона була свідком бійки , учасником якої був також і обвинувачений. При цьому вона наголошувала суду , що чула як особа , яка розмовляла із «кавказьким» акцентом говорила: »Тебе мало , еще дать».

Із показань свідків ОСОБА_21 , лікаря анестезіолога 1-ї міської клінічної лікарні судом було встановлено , що в травні 2017 року до лікарні доставлявся ОСОБА_12 з діагнозом закрита черепно-мозкова травма , тілесні ушкодження обличчя.

Свідок ОСОБА_22 суду першої інстанції пояснювала , що як лікар виїзної бригади швидкої допомоги виїжджала за викликом в м. Полтава де надавали медичну допомогу потерпілому , який при цьому мав на голові садна та гематоми.

Із допиту судового експерта ОСОБА_24 судом першої інстанції було встановлено , що отримання ОСОБА_12 тілесних ушкоджень голови , черепно-мозкової травми , через падіння неможливе. За наявних у нього тілесних ушкоджень потерпілий міг деякий час поводити себе майже як здорова людина. При цьому вказаний свідок пояснювала , що цей період «світлового проміжку часу» може тривати від кількох секунд до кількох годин або навіть кількох діб.

Послався також суд першої інстанції і на результаті слідчих експериментів із свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 з додатком відеозаписом , висновки експертів та інші матеріали у справі із яких було встановлено , що всі тілесні ушкодження потерпілому були спричинені в один час , незадовго до виклику швидкої допомоги і саме обвинуваченим ОСОБА_8 ..

Матеріалами проведення судово-медичних досліджень за результатами слідчих експериментів було підтверджено , що відтворення події , що відбувалась біля будинку ОСОБА_13 , відповідає об`єктивним даним судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_12 ..

З висновків судово-медичних експертиз суд першої інстанції встановив , що потерпілому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження як небезпечні для життя в момент спричинення і які потягли за собою смерть останнього. При цьому безпосередньою причиною смерті згідно цього ж висновку стала черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку.

Висновками судово-медичних імунологічних експертиз проведених в межах кримінального провадження було підтверджено факт належності саме ОСОБА_12 , слідів крові вилученої з місця події і в тому числі на камені , на одязі та взутті учасників конфлікту.

Послався суд першої інстанції також і на матеріали виклику швидкої допомоги, мотивуючи своє рішення щодо моменту спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Також суд послався , що з огляду на характер близьких відносин, що склались між обвинуваченим ОСОБА_8 його співмешканкою ОСОБА_14 та її матір`ю ОСОБА_13 , він критично відноситься до наданих обвинуваченим та вказаними свідками в судовому засідання показань в частині категоричного заперечення факту спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_12 , оскільки їх показання в цій частині спростовуються показаннями інших свідків, висновками судово-медичної експертизи трупу, наданими в судовому засіданні показаннями експертом, а також письмовими доказами, безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні.

Зазначив суд також , що характер виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, їх локалізація, висновки судово-медичної експертизи трупу, підтверджені в судовому засіданні поясненнями екперта ОСОБА_24 щодо утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 в короткий проміжок часу тривалістю до пів години незадовго до приїзду швидкої допомоги, а також щодо того, що враховуючи локалізацію, кількість та морфологічні характеристики тілесних ушкоджень першої-третьої групи, виключається можливість їх утворення внаслідок падіння потерпілого з положення стоячи, як на площину, так і на виступаючи предмети, спростовують твердження обвинуваченого та показання свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_14 в судовому засіданні стосовно самостійного спричинення собі тілесних ушкоджень ОСОБА_12 внаслідок неодноразових падінь на землю через перебування у стані алкогольного сп`яніння, а визначений в експертному висновку час та період утворення тілесних ушкоджень першої групи виключає можливість їх спричинення потерпілому ОСОБА_12 іншими особами, оскільки в цей час відбувалась сварка між ОСОБА_12 , присутніми при ній свідками та обвинуваченим ОСОБА_8 .

Проаналізувавши наведені вище докази суд першої інстанції прийшов до висновку , що вказані докази в сукупності повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб та обставини заподіяння обвинуваченим ОСОБА_8 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 ..

Погоджується із висновками суду першої інстанції і колегія суддів та вважає , що по справі зібрано достатньо доказів , які викривають ОСОБА_8 як особу , внаслідок протиправних дій якої настала смерть потерпілого ОСОБА_12 ..

Доводи автора апеляції щодо недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині через невірне та неповне встановлення фактичних обставин по справі , колегія суддів вважає непереконливими.

Так, зокрема, не є переконливими доводи апеляції , що показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 та ОСОБА_26 жодним чином не викривають обвинуваченого , а навпаки підтверджують версію ОСОБА_8 ..

Колегія суддів наголошує на тому , що всі вказані свідки по перше підтверджують факт конфлікту , що мав місце 22 травня 2017 року поблизу будинку свідка ОСОБА_13 в АДРЕСА_1 .

При цьому, варто звернути увагу , що свідок ОСОБА_17 у своїх свідченнях вказує на той факт , що в момент конфлікту особа із «кавказькими» рисами обличчя наносила удари потерпілому по тулубу. Вказує вказана особа і на той факт , що після спричинення ударів потерпілий залишився на місці і йому була викликана швидка допомога , яка і доставила потерпілого до лікарні де йому були проведені можливі обстеження та встановлено наявність тілесних ушкоджень.

Вказані свідчення щодо нанесення ударів потерпілому саме біля будинку ОСОБА_13 , узгоджуються із свідченнями свідка ОСОБА_18 , яка в суді першої інстанції пояснювала , що чула як особа із «кавказьким» акцентом говорила: »Тебе мало , еще дать».

До того ж варто звернути увагу , що жодний із свідків вказаних подій не вказує , що в той день біля будинку ОСОБА_13 була якась інша особа із «кавказькими» рисами обличчя , «кавказьким» акцентом і яка була б учасником конфлікту , як і ОСОБА_8 ..

Що стосується показань свідків ОСОБА_19 . ОСОБА_26 , то їх свідчення , на відміну від версії сторони захисту , повністю узгоджуються із свідченнями всіх інших свідків щодо часу вчинення злочину , перебування потерпілого фактично у непритомному стані після конфлікту із обвинуваченим ОСОБА_8 ..

Аналізуючи доводи апеляції колегія суддів наголошує на тому , що окремо варто звернути увагу на той факт , що свідчення ОСОБА_8 щодо перебування потерпілого ОСОБА_12 у такому стані сп`яніння , коли він падав від найменшого поштовху і з досить великою силою прискорення і на землю , не узгоджуються із результатами розтину тіла ОСОБА_12 , згідно якого у нього виявлені ознаки середнього ступеню сп`яніння. До того ж і самі свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у своїх свідченнях не вказували на тяжкі ознаки сп`яніння потерпілого ОСОБА_12 .. Не узгоджується ця версія також із свідченнями свідка ОСОБА_16 , який наголошує лише на факт перебування у стані сп`яніння.

Що стосується доводів апеляції про те , що виявлені сліди крові на одязі обвинуваченого не можуть бути доказом його винуватості , колегія суддів звертає увагу , що виявлена на одязі обвинуваченого кров як раз і належить потерпілому ОСОБА_12 ..

Можливе походження в даному випадку на вилученому одязі крові від інших осіб , як про це наголошується в апеляції , не перетворює вказаний доказ на недопустимий. До того ж колегія суддів звертає увагу , що стороною захисту не заперечується того факту , що ця кров належить потерпілому ОСОБА_12 , хоча вони і висвітлюють цей факт зовсім в іншому ракурсі.

Не впливає на допустимість як доказу показань свідка ОСОБА_16 під час слідчого експерименту , також і доводи автора апеляції , що ОСОБА_8 категорично заперечує свідчення вказаного свідка , що обвинувачений наносив удари потерпілому по голові рукою.

Спростовуючи доводи апеляції щодо недопустимості в якості доказів результатів слідчих експериментів з участю свідків , колегія суддів звертає увагу на таке.

Так за змістом ч.1 ст.240 КПК України метою проведення слідчого експеримента , законодавець визначив перевірку і уточнення відомостей , що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Під час проведення слідчого експеримента відтворюються дії , обстановка , обставини певної події , проводяться необхідні досліди та випробування.

Аналізуючи протоколи за результатами проведення слідчих експериментів , що містяться на аркушах справи (191-197201-209 т.2) , колегія суддів звертає увагу , що під час його проведення як раз і з`ясовувались обстановка та обставини події вчинення злочину , який інкримінується ОСОБА_8 .. На користь вказаної версії свідчить також і та обставина , що у проведенні слідчого експерименту брав участь і судово-медичний експерт.

Колегія суддів вважає таким чином доводи автора апеляції про те , що слідчий експеримент був зведений лише до отримання чергових свідчень , неспроможними.

Той факт , що особи з якими проводився слідчий експеримент , після його проведення , у друкованому протоколі , після його виготовлення , відмовились від підпису , не спростовує його результатів.

Так, під час вказаних слідчих експериментів велась відеофіксація його перебігу. Із переглянутого колегією суддів відеофайлу (в режимі перерви між судовими засіданнями) вбачається , що особи з якими проводився слідчий експеримент , уточнюють обстановку та обставини події злочину без будь-якого тиску з боку працівників правоохоронних органів. Їх поведінка є досить спокійною. Вони вільно і невимушено відповідають на питання слідчого , судово-медичного експерта. Не висловили вони і жодних зауважень після завершення слідчого експерименту.

Про те , що вище зазначені слідчі дії були проведені із дотриманням вимог КПК України вказує також і відсутність відповідних зауважень з боку інших учасників , а зокрема понятих.

Проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_13 в умовах обмеженої видимості, як про це наголошується в апеляції , не спростовує його результатів , оскільки цей факт не є істотним при відтворенні обстановки і обставин події злочину.

Не заслуговують на увагу також і доводи автора апеляції про те , що висновки експертиз трупу загиблого від 21.06.2017 року , № 575-А від 21.07.2017 року щодо вірогідного часу отримання загиблим тілесних ушкоджень , по своїй суті підтверджують лише факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень.

Так , дійсно в експертизі трупу ОСОБА_12 описані виявлені у нього на момент розтину тілесні ушкодження.

Разом з тим , як раз і виявлені у нього тілесні ушкодження , узгоджуються на думку колегії суддів із механізмом спричинення потерпілому тілесних ушкоджень , як його описують свідки події.

Що стосується посилань автора апеляції на невірне встановлення часу отримання загиблим тілесних ушкоджень і свідчення в цьому плані самого експерта ОСОБА_24 в суді першої інстанції , колегія суддів звертає увагу на таке.

Так, у висновку експерта № 575-А від 21.07.2017 року у п.9.10 зазначено , що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження першої четвертої груп синхронні за часом , тобто утворилися 22.05.2017 року в короткий проміжок часу, незадовго до виклику бригади швидкої медичної допомоги. Термін «незадовго» , що вжитий експертом у своєму висновку , на думку колегії суддів охоплює різний період часу до якого входить в тому числі і «півгодини» , що наведені експертом при допиті в суді. Проте свідчення в судовому засіданні експерта ОСОБА_24 в даному випадку жодним чином не змінюють наведених вище висновків експертизи.

Не заслуговують на увагу доводи апеляції і щодо можливого спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень до або після подій , що мали місце біля будинку ОСОБА_13 ..

Так, жодний із свідків , що були допитані судом першої інстанції не вказував , що ОСОБА_12 в момент його появи біля будинку ОСОБА_13 мав тяжкі тілесні ушкодження і особливо на обличчі. Натомість судом першої інстанції було встановлено , що ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження в період конфлікту біля будинку ОСОБА_13 .. При цьому варто проаналізувати свідчення свідка ОСОБА_16 , на правдивості яких в судовому засіданні наголошує сторона захисту. Вказаний свідок вказує , що ОСОБА_12 лише на можливість наявності на обличчі останнього лише якихось подряпин.

Версію автора апеляції про те , що ОСОБА_12 міг отримати тілесні ушкодження після подій біля будинку ОСОБА_13 , колегія суддів розцінює як позицію захисту , яка до того ж не підтверджена жодними доказами у справі.

Не є спроможними також і доводи апеляції , що під час судового слідства мотиви поведінки ОСОБА_8 у конфлікті із ОСОБА_12 в повній мірі з`ясовані не були.

Так, як вбачається із змісту вироку , суд першої інстанції встановив як мотив вчинення злочину раптово виниклі неприязні відносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .. При цьому колегія суддів звертає увагу , що КПК не вимагає надмірно детального викладення у вироку об`єктивної сторони інкримінованого особі злочину. Мотив вчиненого злочину і причина виникнення неприязних відносин в даному випадку досить детально викладені у мотивувальній частині вироку при аналізі доказів у справі. Такими мотивами суд визнав конфлікт між ОСОБА_12 та співмешканкою ОСОБА_8 , ОСОБА_13 ..

Аналізуючи версію сторони захисту про можливе перевищення ОСОБА_8 меж необхідної оборони при захисті ОСОБА_13 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Положеннями статті 36 КК України дійсно передбачено право на оборону від суспільно небезпечних посягань.

Водночас, положення вказаної статті наголошують і на тому , що спосіб захисту має бути співмірним із небезпекою , що загрожує особі , яка захищається або особі , яку захищають.

Судом першої інстанції в ході судового розгляду не було встановлено , що ОСОБА_13 загрожувала будь-яка більш-менш серйозна небезпека. Вона не отримала жодних тілесних ушкоджень , навіть маленьких подряпин. Натомість потерпілому ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження які в кінцевому результаті потягли за собою його смерть.

Що стосується доводів апеляції , що факт здавлявання шиї потерпілого руками , про , що зазначено в мотивувальній частині вироку при викладенні об`єктивної сторони складу злочину , колегія суддів вважає , що вказаний факт охоплюється сукупністю всіх дій обвинуваченого , який до того підкріплений результатами судового-медичного дослідження трупа ОСОБА_12 ..

Надаючи оцінку кожному з цих доказів з точки зору належності , допустимості та достовірності , а сукупності досліджених під час судового розгляду доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення , а в даному випадку для постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 за ст.121 ч.2 КК України , колегія суддів вважає , що суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо формулювання обвинувачення , визнаного судом доведеним , із зазначенням у вироку місця , часу , способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення , форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Підсумовуючи наведене вище колегія суддів приходить до висновку , що доводи апеляції не спростовують висновків суду першої інстанції , яким поза розумним сумнівом було встановлено вину обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень , що потягли за собою його смерть та було правильно кваліфіковано його дії за ст.121 ч.2 КК України.

Правильно було вирішено судом першої інстанції також і питання призначення обвинуваченому покарання.

Так призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції виходив із положень ст.ст.50,65 КК України , врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину , дані про особу обвинуваченого , відсутність обставин , що пом`якшують покарання , обставину , що його обтяжує , якою суд визнав рецидив злочину та призначив покарання яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим , колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства , які ставили б під сумнів законність , обґрунтованість та вмотивованість судового рішення , колегіє суддів не встановлено.

Рішення суду першої інстанції є законим , обґрунтованим і вмотивованим, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення , а вирок суду щодо ОСОБА_8 без змін.

Керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України , колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення , а вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 20.02.2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3-х місяців з моменту проголошення , а особою яка перебуває під вартою - в той же самий строк з моменту отримання копії судового рішення

С У Д Д І :

____________ ______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .