УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2018 року

м. Київ
справа № 509/5295/14-к
провадження № 51-6581ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року в межах кримінального провадження № 0002122 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шаргород, Вінницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 152 КК.
Суть питання
За вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2016 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 121 КК на строк 7 років, за ч. 4 ст. 152 КК на строк 12 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Не погоджуючись із указаним вироком місцевого суду, засуджений ОСОБА_4 оскаржив його до апеляційного суду.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року апеляційну скаргу засудженого повернуто, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК, оскільки він не усунув недоліки апеляційної скарги, яку було залишено без руху, в установлений строк.
Засуджений ОСОБА_4 повторно подав до апеляційного суду апеляційну скаргу та клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.
Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 12 грудня 2017 року, залишив без задоволення клопотання ОСОБА_4 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду від 29 квітня 2016 року та повернув його апеляційну скаргу.
На зазначені судові рішення засуджений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на допущені, на його думку, судом першої інстанції істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просив скасувати ухвали апеляційного суду від 14 червня 2016 року та 12 грудня 2017 року, а також вирок місцевого суду і призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2018 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції із заявою, яка по суті є касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Кримінальним процесуальним кодексом визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним в статті 427 КПК, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення.
Залишаючи касаційну скаргу ОСОБА_4 без руху, Верховний Суд в ухвалі від 08 червня 2018 року навів підстави, з яких оскаржувані засудженим вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду від 14 липня 2016 року не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Щодо оскарження засудженим ухвали апеляційного суду від 12 грудня 2017 року, Верховний Суд встановив, що скарга ОСОБА_4 в цій частині подана без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, згідно з яким в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Зокрема, Верховний Суд зауважив, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, і відсутність у ній обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження
При цьому було звернуто увагу засудженого на тому, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Перевіривши повторно подану засудженим ОСОБА_4 касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що засуджений вказані в ухвалі касаційного суду від 08 червня 2018 року недоліки не усунув, вимог ст. 427 КПК знову не дотримався.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Однак у повторно поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду від 12 грудня 2017 року, обмежився лише формальною вказівкою про неправильне застосування, на його думку, апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність. При цьому засуджений так і не конкретизував, в чому полягало таке неправильне застосування норм матеріального закону саме судом апеляційної інстанції при вирішенні про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.
Крім того, ОСОБА_4 так і не зазначив, яких саме порушень допустився апеляційний суд, залишаючи без задоволення його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження і повертаючи апеляційну скаргу, та не обґрунтував як ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення, і чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 117, 399, 412, цього Кодексу.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
З огляду на викладене, оскільки засуджений не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, вважає за необхідне повернути його касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3