Ухвала
Іменем України

24 жовтня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року у кримінальній справі

відносноОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, засудженого за пунктами 6, 9, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник ОСОБА_5 просить суд касаційної інстанції скасувати судові рішення, постановлені відносно засудженого ОСОБА_6 та закрити справу за відсутністю складу злочину на підставі п. 2 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК України 1960 року). Прохання обґрунтовано неповнотою судового розгляду, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на суперечливість висновків експертиз та їх неузгодженість з показаннями засудженого та свідків, недостатність доказів після виключення судом частини з них для доведення винуватості ОСОБА_6 поза розумним сумнівом, обґрунтування обвинувального вироку на припущеннях тощо. Наведені порушення не було усунуто апеляційним судом, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року. Стверджує також про невиконання вказівок касаційного суду, викладених в ухвалі від 07 серпня 2014 року, що були для суду обовязковими.

2. Історія провадження, зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд апеляційної інстанції, що діяв як суд першої інстанції за положеннями КПК України 1960 року
За вироком Апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2005 року засуджено:
ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із конфіскацією майна;
ОСОБА_6 за пунктами 6, 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат та долю речових доказів.

2.2 Суд касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду України від 10 січня 2006 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2005 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 без зміни.

2.3 Європейський суд з прав людини
Рішення у справі «Замфереско проти України» від 15 листопада 2012 року, заява № 30075/06
Європейський суд з прав людини у вказаній справі дійшов висновку про порушення Україною при розгляді судами кримінальної справи відносно засудженого ОСОБА_6 міжнародних зобовязань.
За вказаним рішенням Суд скарги за статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) щодо стверджуваного жорстокого поводження у райвідділі міліції та скарги за статтею 6 Конвенції оголосив прийнятними.
У звязку з чим постановив, що були порушення:
статті 3 Конвенції через жорстоке поводження у райвідділі міліції;
пункту 1 та підпункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції через відсутність юридичної допомоги з моменту першого допиту;
пункту 1 статті 6 Конвенції через використання доказів, отриманих в результаті жорстокого поводження, для засудження заявника.
Також Європейським судом з прав людини постановлено про відшкодування ОСОБА_6 завданої моральної шкоди.

2.4 Суд касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2014 року заяву ОСОБА_6 про перегляд у порядку, передбаченому главою 321 КПК України 1960 року, вироку Апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2005 року та ухвали Верховного Суду України від 10 січня 2006 року задоволено частково.
Відновлено провадження у справі.
Скасовано ухвалу Верховного Суду України від 10 січня 2006 року відносно ОСОБА_6 , а справу направлено на новий касаційний розгляд.

2.5 Суд касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2014 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задоволено частково, а вирок Апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2005 року відносно засудженого ОСОБА_6 скасовано із направленням матеріалів кримінальної справи на новий судовий розгляд.

2.6 Суд першої інстанції
За вироком Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року (із внесенням до нього виправлень ухвалою від 20 квітня 2016 року) ОСОБА_6 засуджено: за пунктами 6, 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з конфіскацією майна.
Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат та долю речових доказів.

2.7 Суд апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року відносно засудженого ОСОБА_6 без зміни.

2.8 Обставини у кримінальній справі, встановлені судами
За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що вони 23 січня 2005 року близько 20 години за попередньою змовою між собою, у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у помешканні АДРЕСА_1 , діючи з метою заволодіння майном, застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров`я, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_12 . ОСОБА_6 завдав останньому ударів руками по голові, обличчю, тулубу і кінцівкам, заподіявши таким чином йому легких тілесних ушкоджень, через які той втратив свідомість. Подолавши опір потерпілого, нападники заволоділи його майном на загальну суму 1 401 грн, з яким з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_6 06 квітня 2005 року близько 21 години 30 хвилин 22 години, у стані алкогольного спяніння, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , діючи умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном напав на ОСОБА_13 , яка лежала поруч з ним на розкладеній канапі, шляхом стискання руками її шиї та притискання обличчя до подушки задушив останню, умисно протиправно заподіявши смерть.
Після вбивства ОСОБА_13 прокинулася потерпіла ОСОБА_14 , яка спала на цій же канапі, і почала кричати. ОСОБА_6 з метою приховання вбивства, шляхом стискання невстановленим слідством предметом шиї ОСОБА_14 задушив останню, умисно протиправно заподіявши смерть потерпілій, як особою, яка раніше вчинила вбивство.
Вчинивши вбивства, ОСОБА_6 заволодів магнітофоном «Томсон», що знаходився в квартирі ОСОБА_13 та належав їй, та залишив місце вбивства. Магнітофон наступного дня продав.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Захисник підтримав касаційну скаргу, просив скаргу задовольнити, наголошуючи на необхідності скасування судових рішень із закриттям провадження у справі.
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції заперечила проти задоволення касаційної скарги, стверджуючи про її необґрунтованість.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Практика Європейського суду з прав людини
Рішення у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04) від 14 лютого 2008 року
Пункт 43. Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

4.2 Кримінально-процесуальний кодекс України в редакції 1960 року
4.2.1 Стаття 67. Оцінка доказів
Частина 1. Суд, прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, оцінюють докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Частина 3. Ніякі докази для суду, прокурора, слідчого і особи, яка провадить дізнання, не мають наперед встановленої сили.

4.2.2 Стаття 323. Законність і обґрунтованість вироку
Частина 1. Вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.
Частина 2. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.
Частина 3. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

4.2.3 Стаття 377. Зміст ухвали апеляційного суду
Частина 1. Ухвала апеляційного суду складається із вступної, описово-мотивувальної і резолютивної частин, у яких має бути зазначено:
8) аналіз доказів, досліджених під час повного або часткового судового слідства, проведеного апеляційним судом, та докладні мотиви прийнятого рішення.
Частина 2. При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необгрунтованою.

4.2.4 Стаття 395. Обсяг перевірки справи касаційним судом
Частина 1. Касаційний суд перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого чи виправданого.

4.2.5 Стаття 398. Підстави для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови
Частина 1. Підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є:
1) істотне порушення кримінально-процесуального закону;
2) неправильне застосування кримінального закону;
3) невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень, установлених КПК України 1960 року, розгляд справи судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки дотримання судами вимог кримінально-процесуального закону при постановленні судових рішень у частині засудження лише ОСОБА_6 та за епізодом відносно потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 [4.2.4].

5.2 Щодо порушень вимог кримінально-процесуального закону
Доводи, наведені в касаційній скарзі захисника, на спростування висновків суду щодо доведення винуватості ОСОБА_6 у злочинах, за які його засуджено, та у зв`язку із цим необхідності скасування судових рішень із закриттям провадження у справі є безпідставними з огляду на таке.
Частиною 3 ст. 398 КПК України 1960 року встановлено, що при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370372 КПК України 1960 року.
Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування судових рішень у касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги захисника, останній фактично посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та стверджує про неповноту й однобічність досудового і судового слідства, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду не належить.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним протиправного заподіяння смерті ОСОБА_13 з корисливих мотивів та у протиправному заподіянні смерті ОСОБА_14 з метою приховати вбивство ОСОБА_13 , у протиправному заподіянні смерті особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів, перевірених повною мірою в судовому засіданні та наведених у вироку. Такий висновок зроблено на підставі оцінки судом у взаємозв`язку сукупності таких доказів: показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 (що фактично підтвердили факт перебування ОСОБА_6 з потерпілими у день вбивства та відсутність разом з ними будь-яких інших осіб у відповідний час); даних, що містяться у протоколах пред`явлення особи до впізнання від 22 квітня 2005 року; протоколах огляду місця події, протоколах виїмки та огляду речових доказів (у тому числі й проданого засудженим магнітофону, що належав ОСОБА_13 ); даних, що містяться у висновках криміналістичної експертизи волокон, волокнистих матеріалів та виробів від 10 червня 2005 року за № 1233, № 1234, у висновку судово-цитологічної експертизи від 06 травня 2005 року № 168/2005, у висновку судово-імунологічної експертизи від 25 травня 2005 року № 200/2005, у висновку судово-медичної експертизи від 16 травня 2005 року № 386/2005 та від 06 червня 2005 року № 387/2005, у висновку судово-дактилоскопічної експертизи від 23 квітня 2005 року № 917, у висновку додаткової судово-дактилоскопічної експертизи від 14 травня 2005 року № 1097, у висновках судово-цитологічної експертизи від 25 травня 2005 року № 114/2005ц та від 06 травня 2005 року; відповідді Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України від 26 червня 2008 року № 1688/3 тощо.
Вказані докази суд визнав належними та допустимими, оскільки вони містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у процесуальному законі, зібрані відповідно до вимог процесуального закону.
За встановлених судами фактичних обставин справи дії ОСОБА_6 за епізодом відносно потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч. 4 ст. 187; пунктами 6, 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Замфереско проти України» встановив відповідні порушення Україною Конвенції щодо незабезпечення його захисником після затримання та застосування до нього недозволених методів досудового слідства, у звязку з чим під час нового розгляду судом першої інстанції визнано недопустимими та неналежними наступні докази: явка з повинною ОСОБА_6 , протокол допиту в якості підозрюваного від 10 квітня 2005 року, протокол відтворення обстановки та обставин події від 10 квітня 2005 року, протокол додаткового допиту обвинуваченого ОСОБА_6 .
Разом з тим, наведений факт, про який зазначив захисник у касаційній скарзі, беззаперечно не свідчить про те, що висновок суду про винуватість ОСОБА_6 був зроблений лише на припущеннях через наявність достатніх належних і допустимих доказів.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, в якій судом наведено належне мотивування прийнятого рішення за наслідками проведення судом повної перевірки доводів апеляційних скарг засудженого та його захисника, що аналогічні наведеним у касаційній скарзі.
Не вбачає Суд і підстав вважати слушними доводи касаційної скарги захисника щодо начебто невиконання вказівок касаційного суду, які є обовязковими, оскільки підтверджень цього захисником не наведено, а розгляд справи проведено відповідно до вимог процесуального закону.

5.3 Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
З огляду на викладене захисник у касаційній скарзі не навів належних і неспростовних доводів порушення судами при ухваленні оскаржуваних ним судових рішень вказаного стандарту щодо доведення вини поза розумним сумнівом. Також з огляду на невстановлення Судом істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 394396, 398, 400-2 КПК України 1960 року, пунктами 46 параграфа 3 «Перехідні положення»розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3