Справа №639/1317/18
Провадження №1-м/639/1/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2018 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Панютино Лозівського району Харківської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої вироком Октябрського районного суду м. Ростов-на-Дону РФ від 23.08.2016 року за ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1, ч.1 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1, ч.2 ст.69 КК Російської Федерації до 13 років 10 місяців позбавлення волі, яка відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія №7» УФСВП Росії по Ставропольському краю, кінець строку покарання 12.02.2028 року, -

В С Т А Н О В И В:
До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно громадянки України ОСОБА_4 .

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, на адресу суду надав клопотання про проведення судового засідання за його відсутності, що відповідно до ч.1 ст.610 КПК України не перешкоджає розгляду зазначеного клопотання.

Під час судового засідання прокурор Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 клопотання Міністерства юстиції України підтримала та просила прийняти рішення про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність до законодавства України.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

26 лютого 2018 року наказом Міністерства юстиції України №511/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженої вироком російського суду громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 КПК України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 18.08.2017 року за №06-100529/17.
Відповідно до вимог ч.3 ст.609 КПК України, у разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України, Міністерство юстиції України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
Згідно вимог ч.1 ст.610 КПК України вказане клопотання підсудне Жовтневому районному суду м. Харкова, оскільки останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 на території України: АДРЕСА_1 .

Судовим розглядом встановлено, що вироком Октябрського районного суду м. Ростова-на-Дону РФ від 23.08.2016 року ОСОБА_4 засуджена до покарання у виді 13 років 10 місяців позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною 3 статті 30, пунктом «г» частини 4 статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі (три епізоди)), частиною 1 статті 30, пунктом «г» частини 4 статті 228.1 (готування до незаконного збуту наркотичних засобів у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
Ухвалою судової колегії по кримінальним справам Ростовського обласного суду від 31.01.2017 року вирок Октябрського районного суду м. Ростова-на-Дону від 23.08.2016 року залишено без змін.
Вирок Октябрського районного суду м. Ростова-на-Дону від 23.08.2016 року набрав законної сили 31 січня 2017 року.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №7 УФСВП Росії по Ставропольському краю», кінець відбуття строку покарання - 12.02.2028 року.
Згідно ч.1 ст.30 КК Російської Федерації визначено, що готуванням до злочину визнаються підшукання, виготовлення чи пристосування особою засобів чи знарядь вчинення злочину, підшукання співучасників злочину, змова на вчинення злочину або інше умисне створення умов для вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежать від цієї особи.

Відповідно до ч.3 ст.30 КК Російської Федерації, замахом на злочин визнаються умисні дії (бездіяльність) особи, безпосередньо направлені на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від особи.

Пунктом «г» частини 4 статті 228.1 КК Російської Федерації передбачено, що незаконне виробництво, збут чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинене у великому розмірі карається позбавленням волі на строк від 10 (десяти) до 20 (двадцяти) років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років або без такого та зі штрафом у розмірі до одного мільйона рублів чи в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.

Чинний Кримінальний кодекс України містить норми, які також визначають кримінальну караність діяння, за які була засуджена ОСОБА_4 вироком Октябрського районного суду м. Ростова-на-Дону РФ від 23.08.2016 року.
Відповідно до ч.1 ст.14 КК України, готуванням до злочину є підшукування або пристосування засобів чи знарядь, підшукування співучасників або змова на вчинення злочину, усунення перешкод, а також інше умисне створення умов для вчинення злочину.
Вимогами ч.2 ст.15 КК України передбачено, що замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Частиною 2 статті 307 КК України передбачено кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини, що карається позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Згідно Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року, героїн відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Таким чином, вчинені ОСОБА_4 злочини на території Російської Федерації, за які вона була засуджена вироком Октябрського районного суду м. Ростова-на-Дону від 23.08.2016 року, за Кримінальним кодексом України підлягають кваліфікації:
-за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, як закінчений замах на незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах;
-за ч.1 ст.14, ч.2 ст.307 КК України, як готування до незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.
Згідно ч.2 ст.68 КК України, за вчинення готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Згідно вимог ч.2, 3 ст.68 КК України, за вчинені злочини ОСОБА_4 може бути призначено найбільш суворе покарання за законодавством України: 1) за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України - у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі; 2) за ч.1 ст.14, ч.2 ст.307 КК України у виді 5 років позбавлення волі, що відповідає вимогам п.1 ч.4 ст.610 КПК України.
Враховуючи, що відповідно до положень п. «d» ч.1 ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, замінюючи вирок компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженій особі, тому суд вважає за можливе визначити ОСОБА_4 покарання без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, що передбачене ч.2 ст.307 КК України, з огляду на те, що судом іноземної держави додаткове покарання у виді конфіскації майна ОСОБА_4 не призначалося як не передбачене законодавством.
Згідно вимог ч.1 ст.70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відповідно до ч.2 ст.70 КК України, якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Враховуючи викладене, на підставі ч.1 ст.70 КК України засудженій ОСОБА_4 необхідно остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі, шляхом часткового складання призначених покарань.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, компетентний орган повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.
Таким чином, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) засудженій ОСОБА_4 необхідно в строк призначеного покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 13.04.2014 року (дата фактичного затримання) по 31.01.2017 року (дата набрання вироком законної сили), із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 609, 610 КПК України, ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року,суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України - задовольнити.
Вирок Октябрського районного суду м. Ростова-на-Дону Російської Федерації від 23.08.2016 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1, ч.1 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1, ч.2 ст.69 КК Російської Федерації до 13 років 10 місяців позбавлення волі - привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що ч.3 ст.30, п.«г» ч.4 ст.228.1, ч.1 ст.30, п.«г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації, за якими засуджено ОСОБА_4 вироком Октябрського районного суду м. Ростова-на-Дону Російської Федерації від 23.08.2016 року, відповідають ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, ч.1 ст.14, ч.2 ст.307 КК України.
ОСОБА_4 вважати засудженою за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, ч.1 ст.14, ч.2 ст.307 КК України та визначити їй покарання:
-за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ч.3 ст.68 КК України - у виді 6 (шести) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі без конфіскації майна;
-за ч.1 ст.14, ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ч.2 ст.68 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ч.1, ч.2 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, визначити ОСОБА_4 до відбування остаточне покарання у виді 11 (одинадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_4 в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 13.04.2014 року по 31.01.2017 року, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
Копію ухвали направити прокурору та до Міністерства юстиції України.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1