Справа № 405/6041/18
УХВАЛА

"05" вересня 2018 р. м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні №00000001, клопотання старшого слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області про застосування запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Донецьк, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , за ч. 1 ст. 258-3 КК України, за участю прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
слідчий за погодженням із прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_3 .
Органом досудового розслідування ОСОБА_3 повідомлено про підозру за ч.1 ст.258-3 КК України, а саме за організаційне та інше сприяння діяльності терористичної організації, за наступних обставин.
Так, досудовим розслідуванням встановлено, що у березні-квітні 2014 року на території Донецької та Луганської областей створено стійкі ієрархічні об`єднання терористичні організації, так звані «Донецька народна республіка» (далі «ДНР») і «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»), учасники якої в Україні займаються вчиненням терористичних актів, залякуванням населення, вбивством людей, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації в державі.
Основною метою діяльності вказаних терористичних організацій є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України у спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України.
Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». На підставі цього указу на території Донецької і Луганської областей триває антитерористична операція (далі АТО), спрямована на припинення діяльності указаних терористичних організацій.
Законом України «Про боротьбу з тероризмом» визначено, що терористична організація - це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженим постановою Верховної Ради України №129-VІІІ від 27.01.2015; заявою Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схваленою постановою Верховної Ради України №145-VІІІ від 04.02.2015; заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленою постановою Верховної Ради України №337-VІІІ від 21.04.2015, «ДНР» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями.

«ДНР» та «ЛНР» мають стабільний склад лідерів вказаних терористичних організацій, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/6/9 від 07.10.2014 районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей. До проведення антитерористичної операції, згідно ст.4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», залучені військові підрозділи Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.
В подальшому, з 30.04.2018 на підставі Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» в окремих районах Донецької та Луганської областей проводиться операція об`єднаних сил, з метою забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у березні-квітні 2014 року на території Донецької та Луганської областей створено стійкі ієрархічні об`єднання терористичні організації, так звані «Донецька народна республіка» (далі «ДНР») і «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»), учасники якої в Україні займаються вчиненням терористичних актів, залякуванням населення, вбивством людей, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації в державі.
Основною метою діяльності вказаних терористичних організацій є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України у спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України.
Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». На підставі цього указу на території Донецької і Луганської областей триває антитерористична операція (далі АТО), спрямована на припинення діяльності указаних терористичних організацій.
Законом України «Про боротьбу з тероризмом» визначено, що терористична організація - це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженим постановою Верховної Ради України №129-VІІІ від 27.01.2015; заявою Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схваленою постановою Верховної Ради України №145-VІІІ від 04.02.2015; заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленою постановою Верховної Ради України №337-VІІІ від 21.04.2015, «ДНР» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями.

«ДНР» та «ЛНР» мають стабільний склад лідерів вказаних терористичних організацій, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/6/9 від 07.10.2014 районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей. До проведення антитерористичної операції, згідно ст.4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», залучені військові підрозділи Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.
В подальшому, з 30.04.2018 на підставі Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» в окремих районах Донецької та Луганської областей проводиться операція об`єднаних сил, з метою забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.
В жовтні 2014 року у громадянина України ОСОБА_3 , якому було достовірно відомо, оскільки це є очевидним, що «ДНР» діє на території України незаконно, її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації військового конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітникам правоохоронних органів України та військовослужбовцям Збройних сил України, виник злочинний умисел, спрямований на сприяння діяльності зазначеного псевдодержавного утворення - терористичної організації «ДНР». При цьому ОСОБА_3 усвідомлював, що діяльність так званої «ДНР», її спеціальних служб, а також осіб, які входять до їх складу та виконують функції з забезпечення життєдіяльності вказаної терористичної організації є незаконною, та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, здійснюють збір інформації військового характеру з обмеженим доступом щодо здійснення силами АТО військових операцій та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції, тим самим забезпечуючи подальше функціонування терористичної організації «ДНР».
Так, громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи статус внутрішньо переміщеної особи, постійно проживаючи в м. Донецьк, зареєструвався в нелегітимних органах державної влади т. зв. «ДНР» як фізична особа-підприємець « ОСОБА_3 » (свідоцтво про реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 від 27.10.2014 року), отримав ліцензії т.зв. «Міністерства зв`язку ДНР», крім того, являючись власником ТОВ «Донбассводстрой», також зареєстрованого в нелегітимних органах державної влади т. зв. «ДНР» (довідка АА №08-17/1632 від25.05.2017), достовірно знаючи з розповсюджених у засобах масової інформації та мережі «Інтернет» повідомлень про проведення на території Донецької і Луганської областей України антитерористичної операції, постійно проживаючи в м. Донецьк, який знаходився на території, тимчасово непідконтрольній державним органам України, діючи умисно, за власною ініціативою, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в період з 27 жовтня 2014 року по теперішній час здійснював сприяння діяльності вказаної терористичної організації шляхом регулярної сплати податків до нелегітимних органів державної влади т. зв. «ДНР» як суб`єкт підприємницької діяльності.
Крім того, 2016 фізична особа-підприємець « ОСОБА_3 » розпочав надавати телекомунікаційні послуги в «ДНР», для чого ОСОБА_3 отримав ліцензію т. зв. «міністерства зв`язку ДНР» серії СМ №0123 від 19.06.2017 та ліцензію т. зв. «міністерства зв`язку ДНР» серії СО №0056 від 18.01.2018, за отримання яких, усвідомлюючи нелегітимність діяльності вказаної псевдодержавної організації, сплатив у встановленому «ДНР» порядку відповідні податки та збори.
Разом з тим, протягом 2016-2018 років ОСОБА_3 придбав ряд телекомунікаційних підприємств на території центральної України та суміжних з ОРДЛО територіях, які зареєстрував на родичів та близьких, а саме: ТОв «Радіоком», ТОВ «СХІД КАРГО ТРАНС», TOB «СПЕЙСНЕТ», ПП «ТЕХНОЛОГІЇ ОНЛАЙН», ТOB «SILANET», ФОП « ОСОБА_7 », ФОП « ОСОБА_8 », ПП «Градієнт Плюс», ПП «Фрінет», ФОП « ОСОБА_9 » ФОП « ОСОБА_10 ». Будучи співвласником даних підприємств ОСОБА_3 отримував прибуток від господарчої діяльності даних підприємств, використовуючи дані грошові кошти для сприяння вищевказаній терористичній організації, а саме для сплати податків до нелегітимних органів державної влади т. зв. «ДНР» як фізична особа підприємець « ОСОБА_3 ».
03.09.2018 в ході проведення обшуку в домоволодінні за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено електронні копії документів, що підтверджують факт фінансово господарської діяльности ОСОБА_3 як суб`єкта підприємницької діяльності на території т. зв. «ДНР» та факти перерахування ОСОБА_3 як фізичною особою підприємцем грошових коштів та сплати податків до нелегітимних органів державної влади т. зв. «ДНР» за період 2015-2018 років.
03 вересня 2018 року в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
04.09.2018 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання та просили його задовольнити, посилаючись на обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що викладені в клопотанні та неможливість їх запобігання, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Захисник в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, вказавши, що матеріали клопотання не містять доказів на обґрунтування оголошеної підозри та заявлених ризиків, крім того, просив звернути увагу на протокол проведення обшуку, в ході якого оглянуто ноутбук підозрюваного, на якому не було файлів що стосується ДНР. Також зазначив, що якщо слідчий суддя дійде до переконання про обґрунтованість підозри, але про відсутність ризиків, тоді наслідком має бути застосування особистого зобов`язання.
Крім того, адвокат ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою на незаконність затримання ОСОБА_3 , зазначає, що у протоколі затримання вказаний невірно, оскільки фактично свобода пересування ОСОБА_3 була обмежена о 08.15 год. 03.09.2018 року у смт. Козин, Обухівського району, Київської області до початку проведення обшуку за місцем проживання останнього. Скаргу на незаконність затримання підтримав з підстав викладених в ній.
Підозрюваний підтримав позицію захисника, при цьому вказав на обставини його затримання, про що зазначив в протоколі в протоколі затримання особи від 03.09.2018 року.
Прокурор щодо скарги на незаконність затримання зазначив, що не заперечується той факт, що ОСОБА_3 зустріли біля школи та запропонували пройти до місця проживання, його дії були добровільними.
Заслухавши учасників, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
03 вересня 2018 року в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
04.09.2018 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Крім того, згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Дослідивши матеріали справи за клопотанням слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового слідства ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, яке 15.01.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000001.
Згідно матеріалів клопотання, ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, зокрема у організаційному та іншому сприянні діяльності терористичної групи та терористичної організації, тобто кримінальному правопорушенні (злочину), передбаченому ч.1 ст.258-3 КК України.
Причетність ОСОБА_3 до оголошеної підозри, підтверджується протоколами обшуків від 03.09.2018 року (а.к. 41-44, 45-46), протоколом огляду предметів (а.п. 47), протоколом допиту підозрюваного (а.к. 29-30).
Вирішуючи питання щодо наявності обґрунтованої підозри, слідчий суддя зазначає, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_3 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 258-3 КК України.
Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 258-3 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 є особливо тяжким злочином, санкцією якого передбачено максимальне позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.
Інші доводи сторони захисту про існування обґрунтованої підозри, про належність та допустимість доказів, повинні оцінюватися виключно під час розгляду справи по суті у сукупності із іншими доказами.
До того ж, слідчим суддею встановлено існування наступних ризиків, передбачених:
- п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він зареєстрований в м. Донецьк, та постійно там мешкав, на даний час фактично проживає в Київській області, а також може ухилятися від кримінальної відповідальності через тяжкість кримінального правопорушення по якому оголошено про підозру, зібраних у справі доказів та можливе покарання у разі доведення його провини, свідчать про те, що останній може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду;
- п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваним впливати на свідків, які в судовому засіданні ще не допитувалися.
Інші ризики матеріалами клопотання не доведені.
Вказане свідчить, що застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує її гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Усі наведені обставини у їх сукупності, а також з урахуванням положень ч.5 ст.176 КПК України, не дають достатніх підстав застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 днів, тобто в межах строку досудового розслідування.
Що стосується скарги на незаконність затримання підозрюваного ОСОБА_3 слідчий суддя зазначає наступне.
Відповідно до ст.209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що в ході розгляду клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу тримання під вартою та розгляду вказаної скарги адвоката, підозрюваний зазначає, що працівники УСБУ в Кіровоградській області, зустрівши його біля школи, запросили пройти до фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з метою проведення обшуку, що не заперечувалося прокурором в судовому засіданні. Після проведеного обшуку, ОСОБА_3 було запропоновано поїхати до УСБУ України в Кіровоградській області, на що останній добровільно погодився та зазначив, що він не намагався залишити слідчі дії та не заявляв про те, що бажає їх залишити, а тому слідчий суддя не вважає, що було підкорення особи наказу у розумінні ст. 209 КПК України, внаслідок чого він мав залишатися поряд з повноважною службовою особою.

Щодо твердження адвоката у скарзі про те, що попри здійснення затримання на території Київської області ОСОБА_3 до відповідного територіального відділення УСБУ у Київській області доставлено не було, слідчий суддя зазначає, що згідно витягу з ЄРДР, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000001 відносно ОСОБА_3 зазначено слідчий відділ УСБУ в Кіровоградській області, а тому доставлення ОСОБА_3 відбулося безпосередньо до нього.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що законне тримання під вартою має бути розумним (ч. 3 ст. 5 ЄКПЛ), тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини (справа Лабіта проти Італії від 06.04.2000 р.).
Наявність такого інтересу підтверджується оголошеною ОСОБА_3 підозрою, положеннями КПК України, відповідно до яких, під час застосування запобіжного заходу відносно особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КПК України, визначено безальтернативний запобіжний захід, в тому числі і на вимогу суспільного інтересу.

Більш того, процедура вирішення питання стосовно тримання під вартою має здійснюватись з дотриманням принципу змагальності й завжди має забезпечувати рівність процесуальних засобів сторін у справі (справа Тжаска проти Польщі від 11.07.2000 р.).
Слідчим суддею встановлено в судовому засіданні, що підозрюваному ОСОБА_3 забезпечено захисника, як під час проведення обшуку, затримання його, так і в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого про застосування відносно нього запобіжного заходу тримання під вартою.
Враховуючи викладені вище обставини, слідчий суддя приходить до висновку про залишення без задоволення скарги адвоката ОСОБА_6 на незаконне затримання підозрюваного ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.176-197, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ :
клопотання старшого слідчого слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_3 задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 20 години 40 хвилин 03.09.2018 р. до 20 години 40 хвилин 01.11.2018 р.
Дата закінчення дії ухвали 01.11.2018 р.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 на незаконність затримання залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ленінського
районного суду м. Кіровограда ОСОБА_12