У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури юриста 2 класу ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000112, про накладення арешту на майно, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

З внесеного клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що Ужгородською місцевою прокуратурою проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000112 від 25.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, в рамках якого досліджуються обставини розпорядження службовими особами Ужгородської міської ради майном, яке їм не належить.

Досудове розслідування розпочато на підставі депутатського звернення депутата Ужгородської міської ради ОСОБА_4 про те, що на розгляді Ужгородської міської ради перебуває проект рішення «Про доповнення до рішення II сесії міської ради VII скликання 21 квітня 2016 року №178», згідно якого у перелік об`єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу, включено вбудоване приміщення площею 9,9 м.кв. за адресою, АДРЕСА_1 , яке приватизується шляхом викупу на користь ОСОБА_5 . Крім цього, як зазначено у заяві, вказані приміщення насправді є альтернативним виходом з будинку по АДРЕСА_1 , а тому в силу вимог законодавства це є приміщення загального користування всіх мешканців будинку. При цьому, ОСОБА_5 проведено будівельні роботи без згоди мешканців будинку.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що здійсненим моніторингом сайту Ужгородської міської ради встановлено, що дійсно такий проект рішення опубліковано, тобто він перебуває на розгляді. Також, як вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в реєстрі відсутня інформація про такий об`єкт, а тому в Ужгородської міської ради відсутнє право власності на вказані приміщення, оскільки таке право не пройшло процедуру державної реєстрації.

Таким чином, за відсутності зареєстрованого права власності Ужгородська міська рада не має права вирішувати питання про приватизацію цих приміщень, тобто про їх відчуження у приватну власність.

Оскільки у рішенні вказано спосіб приватизації майна - викуп, то наявні підстави вважати, що ці приміщення передані в оренду гр. ОСОБА_5 за відсутності права власності у міської ради, відповідно службові особи розпорядились майном, яке їм не належить.

З метою недопущення протиправного відчуження приміщення площею 9,9 м.кв. за адресою, АДРЕСА_1 , що може значно ускладнити розслідування даного кримінального провадження, а також призвести до подальших судових спорів та тяганини, а також з метою збереження того стану, який існує на даний момент, прокурор просить накласти арешт на вищевказані приміщення, оскільки такі є предметом злочину.

Дослідивши зміст внесеного прокурором клопотання з доданими до нього матеріалами, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 172 КПК України, неявка слідчого, прокурора в судове засідання не перешкоджає розгляду внесеного ним клопотання про арешт майна, а тому суд, виходячи з вимог вказаної статті, вирішує внесене клопотання за наявними в матеріалах справи доказами.

Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, не здійснювалося.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

В частині 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Дослідженням наявних матеріалів встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст.170, 171 КПК України.

Так, всупереч вимогам частини 2 статті 171 КПК України у клопотанні про арешт майна слідчим не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Крім цього, як слідує з наданого суду витягу з ЄРДР № 0000112 від 25.10.2017 року, на даний час, у даному кримінальному провадженні жодній особі не пред`явлено підозри.

Відсутні в матеріалах кримінального провадження також дані про належність вилученого майна і третім особам, які можуть бути причетними до виявленого злочину.

Прокурором також не доведено, що вказане у клопотанні майно, на яке він просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та має значення речового доказу у кримінальному провадженні №0000112.

Дані обставини в своїй сукупності позбавляють суд можливості вирішити заявлене прокурором клопотання про арешт майна по суті.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Зі змісту ч.3 ст.172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє його права після усунення недоліків в строки, передбачені ст.172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури юриста 2 класу ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000112, про накладення арешту на майно, що знаходиться за адресою : м. Ужгород, вул. Генерала Свободи,7 - повернути прокурору, як таке, що подано без додержання вимог статті 171 КПК України та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1