Постанова

іменем України
12 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 490/4771/13-к
провадження № 51-1796км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 16 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Нового Раздолу Миколаївського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК;

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2016 року ОСОБА_7 визнано невинуватим і виправдано за недоведеністю винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Апеляційний суд Миколаївської області вироком від 16 травня 2017 року задовольнив апеляційну скаргу прокурора. Вирок районного суду скасував і постановив новий вирок, яким ОСОБА_7 засудив за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.
Згідно з вироком апеляційного суду 26 січня 2013 року приблизно о 8:00 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у будинку, що належить ОСОБА_8 ( АДРЕСА_2 ), разом із ОСОБА_9 вживав спиртні напої. В подальшому між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_9 взяв зі столу ніж, і підійшов до ОСОБА_7 . В цей час у останнього виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_9 . Він схопив того за руку, в якій був ніж, і завдав ОСОБА_9 одного удару в область грудної клітки. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 упав на підлогу і помер на місці через гостру крововтрату, що розвинулась у результаті однократного, проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням внутрішніх органів, що ускладнилася геморагічним шоком.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду і закрити кримінальне провадження. Вказує на те, що умислу на вбивство у нього не було, ніж у руки він не брав, а викрутив руку ОСОБА_9 , котрий ішов на нього з ножем, оскільки відчув реальну загрожу своєму життю і потерпілий сам наштовхнувся на ніж, також стверджує, що показання свідка ОСОБА_10 щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень є суперечливими. Суд апеляційної інстанції безпідставно визнав додаткову судово-медичну експертизу допустимим доказом, не вбачаючи на порушення, з якими її було проведено.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення скарги і просив залишити вирок апеляційного суду без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
З урахуванням вищезазначених вимог закону Суд, вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, виходить із установлених фактичних обставин, викладених у цих судових рішеннях.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції виправдав ОСОБА_7 за недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Не погоджуючись із постановленим вироком, прокурор звернувся з апеляційною скаргою.

Переглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевий суд не надав належної оцінки усім доказам у кримінальному провадженні в їх сукупності, показанням засудженого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_11 , а також даним судово-медичних експертиз. У результаті апеляційного перегляду кримінального провадження суд скасував вирок місцевого суду і постановив новий, яким визнав ОСОБА_7 винуватим в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілому ОСОБА_9 .

Зокрема, апеляційний суд дійшов такого висновку на підставі аналізу:
- показань самого засудженого ОСОБА_7 , котрий як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження пояснив, що 26 січня 2013 року, перебуваючи в будинку ОСОБА_8 , він разом із нею, її чоловіком та ОСОБА_9 розпивали спиртні напої. ОСОБА_9 двічі образливо висловився на адресу ОСОБА_8 , на що він зробив йому зауваження. ОСОБА_8 пішла допомагати чоловіку лягти у ліжко, ОСОБА_7 почув, що позаду нього впав табурет і, обернувшись, побачив ОСОБА_9 , який ішов на нього і тримав у лівій руці ніж лезом донизу. Коли ОСОБА_7 розвернувся, ОСОБА_9 уже стояв біля нього. ОСОБА_7 схопив потерпілого за руку, в якій був ніж, і викрутив її, однак ОСОБА_9 не зупинився і продовжив рух, у результаті чого ніж увійшов в його тіло. Після чого ОСОБА_9 зігнувся, пройшов до дверей, впав на коліна і попросив викликати швидку. Як саме ніж входив в тіло, ОСОБА_7 не бачив, він витягнув ніж, і разом із ОСОБА_8 вони почали телефонувати до швидкої, проте через погані погодні умови їм відмовили у виїзді. Тим часом ОСОБА_9 помер, після чого вони викликали міліцію. Додатково ОСОБА_7 пояснив, що коли потерпілий наближався до нього з ножем, він відчув реальну загрозу своєму життю і відійти назад не міг, оскільки позаду були меблі;
- показань свідка ОСОБА_8 , котра в суді апеляційної інстанції пояснила, що в момент сварки між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вона стояла на відстані від них приблизно 1 м. ОСОБА_7 стояв спиною до ОСОБА_9 , який тримав у лівій руці ніж і йшов у напрямку до засудженого. Вона підтвердила, що саме від дій ОСОБА_7 потерпілий отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер. Під час допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_8 вказувала на те, що саме ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 одного удару ножем у тулуб;

- показань потерпілої ОСОБА_12 , сестри ОСОБА_9 , котра підтвердила той факт, що її брат дійсно вживав спиртне, проте за характером він був неконфліктною людиною;
- фактичних даних, що містяться:

- у протоколі огляду місця події від 26 січня 2013 року з таблицею зображень, згідно з якою в кімнаті домоволодіння ОСОБА_8 було виявлено труп ОСОБА_9 із ножовим пораненням в області грудної клітки. Відповідно до пояснень ОСОБА_8 в день вчинення злочину до неї прийшли потерпілий та засуджений, котрі розпивали спиртні напої, в ході чого ОСОБА_9 підійшов з ножем до ОСОБА_7 , а останній рукою ОСОБА_9 , якою той тримав ніж, ударив потерпілого ножем у тулуб, від чого ОСОБА_9 упав. Указаний ніж у крові вона бачила на столі, ОСОБА_8 витерла його від крові і поклала в шухляду;
- у заяві ОСОБА_7 від 26 січня 2013 року останній зазначив, що з необережності вдарив ножем ОСОБА_9 , після чого той помер;
- у висновку судово-медичної експертизи від 1 квітня 2013 року № 230, відповідно до якого смерть ОСОБА_9 настала від гострої крововтрати, що розвинулась у результаті однократного проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням внутрішніх органів, що ускладнилося геморагічним шоком. При дослідженні трупа ОСОБА_9 було виявлено пошкодження діафрагми, лівої частки печінки, лівої легені, правого шлуночка тощо. Довжина ранового канала рани не менше 10 см, а завдані тілесні ушкодження потерпілому відносяться до категорії тяжких і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 ;
- у висновку додаткової судово-медичної експертизи № 230 від 10 квітня 2013 року, згідно з яким виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 за обставин, указаних ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту за участю останнього від 14 березня 2013 року (начебто що ОСОБА_9 сам напоровся на ніж, який ОСОБА_7 вивернув у бік його тулуба).
Також допитаний у суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_13 підтримав висновок судово-медичної експертизи від 27 січня 2013 року № 230 щодо причин настання смерті потерпілого. Він проводив судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_9 та додаткову судово-медичну експертизу після проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 й додатково пояснив, що механізм заподіяння потерпілому тілесного ушкодження, як зазначив під час слідчого експерименту засуджений, нібито ОСОБА_9 наткнувся на ніж, не відповідає дійсності, оскільки для того щоб завдати такого ушкодження, потрібна значна, максимальна сила чи замах рукою, а для заподіяння такого удару з відповідною значною силою необхідно було подолати багато перешкод, тому що ОСОБА_9 був одягнений у светр та тільняшку, а рановий канал проходить крізь мечевидний відросток до грудини (фактично через хрящ), другою ж перешкодою була хрящова частина восьмого ребра. Експерт зазначив, що якщо б ОСОБА_9 наткнувся на ніж, то він би відчув біль і зробив крок назад, а тому рановий канал був би з нерівними краями, як указано в експертизі. Така локалізація рани допускає заподіяння ушкодження власною рукою, однак те, як показав ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, виключає таку можливість.
Апеляційний суд зазначив про безпідставність висновків місцевого суду щодо визнання недопустимим доказом додаткової судово-медичної експертизи та про відсутність у експерта ОСОБА_13 спеціальних знань в галузі криміналістики. При цьому в своєму рішенні суд навів обґрунтовані доводи про те, що проведені ОСОБА_13 судово-медичні експертизи у кримінальному провадженні повністю відповідають вимогам чинного законодавства, а сам експерт станом на 2013 рік мав стаж експертної роботи 11 років, є експертом 1-ї кваліфікаційної категорії, 5-го класу, 11-го рангу. ОСОБА_13 надавав висновки в межах своєї компетенції, а учасники кримінального провадження не порушувались питання про призначення комісійної експертизи із залученням спеціалістів у галузі криміналістики.
З таким висновком погоджується й колегія суддів, а тому доводи засудженого про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно визнав додаткову судово-медичну експертизу допустимим доказом, є необґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дослідивши докази, наведені у вироку, взявши до уваги обставини, характер дій засудженого (завдання удару в життєво важливі органи), знаряддя злочину (ніж), дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 умисного вбивства потерпілого ОСОБА_9 . До того ж версія засудженого про те, що ОСОБА_9 сам наткнувся на ніж, який тримав у руці, спростовується показаннями свідка ОСОБА_8 , котра підтвердила факт заподіяння засудженим одного удару потерпілому в грудну клітки, а також висновками експертиз.
Виходячи з установлених фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК, а призначене засудженому покарання є справедливим, відповідає його меті й загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено, а тому касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 16 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3