Справа № 728/105/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/461/2018
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000868, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2018 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працює, розлученого, зі слів маючого на утриманні неповнолітню дитину, 2001 року народження, раніше неодноразово судимого, останній раз

-20.07.2010 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого, просить його скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч. 3 ст. 357 КК України 1 року 6 місяців обмеження волі, за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч. 3 ст. 357 КК України 3 роки обмеження волі, за ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, його звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили не обирався.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що при призначенні обвинуваченому покарання судом не враховано вимоги ст.ст. 65, 75 КК України та рекомендації, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення покарання» № 7 від 24.10.2003 року. Суд формально послався на рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання, а обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття та сприяння слідству, відсутність претензій до засудженого з боку потерпілого), за своєю сутністю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, їх наявність сама по собі не тягне безумовне застосування ст. 75 КК України. Також судом 1 інстанції не в повній мірі враховано тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, зокрема те, що він неодноразово засуджений за злочини проти власності, має не зняту і не погашену судимість, перебував у місцях позбавлення волі, але на шлях виправлення не став, знову вчинив злочини, в тому числі і проти власності у стані алкогольного сп`яніння. Це негативно характеризує обвинуваченого, вказує про його суспільну небезпеку та небажання ставати на шлях виправлення, він не працює, хоча є особою працездатного віку. Крім того згідно висновку органу пробації ризик вчинення повторно кримінального правопорушення обвинуваченим є високим, тому виправлення останнього без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 22 листопада 2017 року близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, таємно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів здійснив викрадення банківської картки Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») з картковим рахунком № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 та яка є офіційним документом, якою в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, 22 листопада 2017 року близько 16 години ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, таємно, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів паспортом та пенсійним посвідченням на ім`я ОСОБА_8 .

В подальшому, 22 листопада 2017 року о 16 годині 34 хвилини ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись банкоматом ПАТ КБ «Приватбанк» САС 4937, що розташований по вулиці Соборності, б. 27 м. Бахмач Чернігівської області, повторно скоїв крадіжку грошових коштів у сумі 400 гривень з картки карткового рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , завдавши останньому матеріальної шкоди на зазначену суму.

Крім цього, 22 листопада 2017 року о 16 годині 49 хвилини ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись банкоматом ПАТ КБ «Приватбанк» САС 8741, що розташований по вулиці Соборності, б. 27 м. Бахмач Чернігівської області, повторно скоїв крадіжку грошових коштів у сумі 200 гривень з картки карткового рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , завдавши останньому матеріальної шкоди на зазначену суму.

Також, 22 листопада 2017 року о 17 годині 10 хвилини ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись банкоматом ПАТ КБ «Приватбанк» САС 8741, що розташований по вулиці Соборності, б. 27 м. Бахмач Чернігівської області, повторно скоїв крадіжку грошових коштів у сумі 200 гривень з картки карткового рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , завдавши останньому матеріальної шкоди на зазначену суму.

Окрім іншого, 22 листопада 2017 року о 19 годині 34 хвилини ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись банкоматом ПАТ КБ «Приватбанк» САС 4937, що розташований по вулиці Соборності, б. 27 м. Бахмач Чернігівської області, повторно скоїв крадіжку грошових коштів у сумі 400 гривень з картки карткового рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , завдавши останньому матеріальної шкоди на зазначену суму.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила призначити обвинуваченому покарання відповідно до вимог апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 при обставинах, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання кримінального провадження у суді І інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно; викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів та незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим документом (пенсійним посвідченням).

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, зазначив, що в скоєному щиро кається та пояснив, що більше року мешкає за адресою АДРЕСА_1 разом зі співмешканкою ОСОБА_9 , з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та її рідним дядьком ОСОБА_8 , який являється інвалідом та за станом здоров`я погано пересувається, будинок належить дядьку. В день скоєння злочинів він посварився зі співмешканкою та вирішив випити, але так як у нього коштів не було, він таємно, без дозволу потерпілого, взяв у останнього банківську картку та зняв грошові кошти, які витрачав на власні потреби. Пін-код картки він знав, так як не раз на прохання та з дозволу потерпілого він сам, а також з дружиною знімали з неї кошти, в тому числі і на оплату за комунальні послуги. В даному випадку він взяв картку та зняв гроші без дозволу потерпілого.

Згідно вимог ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції таких вимог Закону не дотримався та, вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, залишив поза увагою ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину та те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за злочини проти власності, судимість не знята і не погашена, а так само вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно висновку органу пробації встановлено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливо.

Тому, підсумовуючи всі дані кримінального провадження: обставини, за яких вчинено злочини, особу обвинуваченого, колегія суддів прийшла до висновку, що підстав для застосування ст. 75 КК України у суду 1 інстанції не було.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за злочини проти власності, відсутність негативної інформації з місця його проживання, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, і вважає за необхідне призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, у виді арешту на максимальний строк, що на переконання колегії суддів є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду у частині призначеного ОСОБА_6 покарання - скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з постановленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 374, 404, 407, 409, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2018 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.

ОСОБА_6 призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України 6 місяців арешту.

- за ч. 1 ст. 357 КК України - штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

- за ч. 3 ст. 357 КК України 3 місяці арешту

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 6 місяців арешту.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня його фактичного затримання.

В іншій частині цей вирок - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4