Провадження № 1-кп/734/170/18 Справа № 734/1919/18
В И Р О К

іменем України

03 жовтня 2018 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козелець Чернігівської області кримінальне провадження відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Згідно із витягу з наказу командира військової чаетини-польова пошта НОМЕР_1 №310 від 16.12.2015 військовослужбовець військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_4 з 16.12.2015 зарахований до списку особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду курсанта військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст.ет. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією.

Відповідно до вимог сі. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

У такий спосіб, з моменту видання первинного Указу Президента України № 303 від І 7 березня 2014 року «І Іро часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст-.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбвцями.

Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, 28.12.2015 близько 13 год. 30 хв., солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. сі. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи па те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за мобілізацією, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - самовільно залишив розташування військової частиии-польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби та постійно перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_4 , нікуди не відлучався, займався домашніми справами та господарством.

В подальшому, солдат ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо самовільного залишення військової частини, 20.01.2016 самостійно прибув до місця дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Отже, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби в період з 28.12.2015 по 20.01.2016.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив, що все було так, як вказано в обвинувальному акті.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку і на підставі допиту обвинувачених суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у інкримінованій йому дії.

Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.407 КК України доведена повністю, його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано, як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 66 КК України, під час досудового розслідування є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, є учасником бойових дій.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цих законом санкцій, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 виданий 23.08.2017 року, суд приходить до висновку, що заходи примусу з боку держави будуть необхідними, достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, якщо обвинуваченим буде призначено покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, тобто, в умовах належного контролю за його поведінкою.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

З застосуванням ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк терміном два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1