Справа № 380/40/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/517/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 03.05.2018

УХВАЛА
іменем України
03 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 000237 від 01.10.2016 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 26 лютого 2018 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дібрівка Тетіївського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, жителя АДРЕСА_1 (зареєстрованого в АДРЕСА_2 ), раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 01.10.2016 року близько 06-ої години ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , рухався по вул. Кірова в м. Тетіїв Київської області у напрямку вул. Б. Хмельницького та під час руху порушив вимоги п.п.2.3.б Правил дорожнього руху України (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну) та не виконав вимоги п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху (у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), при цьому проявив неуважність і безпечність, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався в попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому голівки малогомілкової кістки лівої гомілки, які згідно з висновком судово-медичної експертизи від 21.10.2016 року № 79 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як викликають довготривалий розлад здоров`я.

Таким чином, порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п.2.3.б, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року перебуває в прямому причинному зв`язку з наслідками, що наступили, а саме отримання потерпілим ОСОБА_7 середнього ступеня тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із вироком суду в частині вирішення цивільного позову потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в частині стягнення на його користь моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я, стягнувши з ОСОБА_8 50000 грн. моральної шкоди. Вважає рішення в частині вирішення цивільного позову незаконним у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не в повній мірі врахував спричинену йому моральну шкоду. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 взяв на себе витрати на лікування, тому претензій щодо цього у нього немає. Проте, в результаті ушкодження здоров`я йому спричинено моральну шкоду, яка виразилась у фізичному болі та душевних стражданнях. Зазначає, що після ДТП він відчував сильний біль, загальну втому, попри доволі тривалий проміжок часу з моменту вчинення ДТП він досі відчуває головні болі та болі в нозі, тому спричинені йому тілесні ушкодження вплинули на нормальний ритм життя. Під час стаціонарного лікування йому була накладена гіпсова пов`язка терміном на 5 місяців, що спричинило значний дискомфорт. Він не міг нормально пересуватись, був взагалі позбавлений можливості працювати по домогосподарству, виконувати будь-яку фізичну роботу, тому суд, визначаючи розмір моральної шкоди в 5000 грн., залишив поза увагою тривалість і характер страждань, наслідки спричинення тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його житті. Враховуючи тривалість страждань, вважає позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 50000 грн. моральної шкоди обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

У своїх запереченнях, обвинувачений ОСОБА_8 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення, а вирок Тетіївського районного суду Київської області від 26.02.2018 року без змін. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що потерпілий рухався в попутному напрямку по проїжджій частині дороги на відстані 0,90 м від обочини дороги, не реагував на звуки машини, яка їхала по дорозі, чим порушив правила дорожнього руху. Вважає, що цей факт впливає на суму моральної шкоди. Зазначає, що під час лікування потерпілий був забезпечений з його ( ОСОБА_7 ) боку всім необхідним: ліками, продуктами харчування, увагою, транспортом. Також під час лікування потерпілого, він і його сім`я надали максимум уваги і матеріальної допомоги і потерпілий надав розписку про те, що претензій до нього ( ОСОБА_8 ) не має, і в подальшому мати не буде. Крім того згідно судово-медичного висновку, потерпілий мав захворювання, які не пов`язані з травмами, отриманими при ДТП, проте ним ( ОСОБА_8 ) купувалися ліки, в тому числі і для лікування захворювання, які не пов`язані з ДТП, тому вважає, що причинами головної болі у ОСОБА_7 можуть буди остеохондроз шийного відділу хребта, спондильоз, артеріальна гіпертензія ІІ ст., тобто хвороби, які були наявні у нього до ДТП. В експертному висновку відсутні відомості, що головні болі у ОСОБА_7 , а також болі в нозі, пов`язані з травмами, отриманими при ДТП, протягом 17 місяців потерпілий ніде не лікувався, тому вважає, що ОСОБА_7 не надав суду доказів про істотність вимушених змін і вважає його апеляційну скаргу необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого злочину, які ніким не оспорювалися, обмежившись допитом обвинуваченого, який свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним інкримінованого йому злочину.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 374 КПК України суд має навести у вироку підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому, залишення його без розгляду; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, яка полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до п. 9 вищезазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_8 заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн.
Вирішуючи заявлений потерпілим цивільний позов про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_7 були завдані тілесні ушкодження, внаслідок чого останньому було завдано моральну шкоду, яка виразилася в душевній травмі, психологічних стражданнях, вимушених змінах у його життєвих стосунках. З урахуванням характеру, обсягу, тривалості душевних страждань, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану потерпілого ОСОБА_7 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, враховуючи віктимну поведінку потерпілого, сімейний та матеріальний стан обвинуваченого, який є пенсіонером, визначив розмір моральної шкоди в 5000 гривень.
Але колегія суддів не погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди в 5000 грн., які визначив суд першої інстанції, а тому він повинен бути збільшений.

Враховуючи принципи розумності, виваженості і справедливості, а також майновий стан обвинуваченого, колегія суддів визначає розмір відшкодування моральної шкоди в 20000 гривень.

Оскільки розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_7 збільшений, тому вирок суду в частині вирішення цивільного позову підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу цивільного позивача ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Тетіївського районного суду Київської області від 26 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову змінити.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий:
Судді: