Справа № 372/568/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/127/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 46 22.06.2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

з участю:

прокурора ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12

захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13

потерпілої ОСОБА_14

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000660 від 11 травня 2016 року, ОСОБА_12 обвинувачувався у тому, що він умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу (потерпілій ОСОБА_14 ) легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України) за таких обставин. Старшим слідчим слідчого відділення Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 здійснювалось досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000057 від 14 липня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. З66 КК України.
13 квітня 2016 року, здійснюючи процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000057, прокурор Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_16 звернувся до Обухівського районного суду Київської області із клопотанням про проведення обшуку у приміщенні Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, що в с. Трипіллі по вул. Шевченка, 85.
Того ж дня, слідчим суддею Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_17 у справі № 372/2190/15-к винесено ухвалу, якою вказане клопотання задоволено та надано дозвіл на проведення обшуку у приміщенні Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Трипілля, вул. Шевченка, 85.
На виконання вищевказаної ухвали суду, 11 травня 2016 року о 10 годині 20 хвилин, слідчим СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_15 та прокурорами Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 розпочато обшук приміщення Трипільської сільської ради. Перед початком обшуку слідчим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 236 КПК України, в присутності посадових осіб Трипільської сільської ради та голови Трипільської сільської ради ОСОБА_12 зачитано ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 15 квітня 2016 року про надання дозволу на проведення обшуку приміщення Трипільської сільської ради, після чого вручено копію ухвали секретарю Трипільської сільської ради ОСОБА_20 , що засвідчено підписом останньої. При цьому ОСОБА_15 показала присутнім, у тому числі голові Трипільської сільської ради ОСОБА_12 своє службове посвідчення, чим підтвердила повноваження слідчого у кримінальному провадженні.
11 травня 2016 року близько 11 години 00 хвилин, під час проведення санкціонованого обшуку в службовому кабінеті голови Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_12 , достовірно розуміючи, що старший слідчий слідчого відділення Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_15 виконує свої службові обов`язки, є представником правоохоронного органу та проводить санкціонований обшук, помітивши, як остання вилучає електронний посій інформації (флеш-накопичувач), дозвіл на відшукання та вилучення якого наданий вищевказаною ухвалою слідчого судді та який був прикріплений до зв`язки ключів, що перебували на столі, за яким сидів ОСОБА_12 , діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин та з мотивів явної неповаги до слідчого, вхопив ОСОБА_15 за праву руку, при цьому стиснув її та утримував, з метою недопущення вилучення флеш-накопичувача, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 66 від 03 червня 2016 року, у ОСОБА_15 виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді трьох крововиливів на передній поверхні середньої та нижньої третини правого передпліччя. Дані тілесні ушкодження утворились за рахунок стиснення-ударів тупим (-ими) предметом (-ами) з обмеженою травмуючою поверхнею, які відобразили овальні контактні поверхні і відносяться до легких ушкоджень. Виявленні у ОСОБА_15 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин та в термін, встановлених слідством.
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року ОСОБА_12 визнано невинуватим та виправдано в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, оскільки суд першої інстанції оцінюючи та аналізуючи подані сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності, дійшов висновку, що представлені стороною обвинувачення та досліджені і перевірені докази не дають підстав для обґрунтованого, вмотивованого, переконливого висновку про винність в діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі. Крім того, прокурор просить дослідити в судовому засіданні докази, що подані стороною обвинувачення та доводять вину ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме:
- протокол обшуку від 11 травня 2016 року;
- висновок експерта КЗ КОР Київське обласне бюро судово-медичної експертизи № 17 від 12 травня 2016 року;
- протокол проведення слідчого експерименту від 25 травня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_14 та диск з відеозаписом;
- копію протоколу обшуку від 11 травня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000057 за участю ОСОБА_12 ;
- протокол проведення слідчого експерименту від 30 травня 2016 року, що тривав з 12 години 04 хвилини по 13 годину 10 хвилин, за участю потерпілої ОСОБА_14 та диск з відеозаписом;
- протокол проведення слідчого експерименту від 30 травня 2016 року, що тривав з 14 години 10 хвилини по 14 годину 40 хвилин, за участю свідка ОСОБА_21 та диск з відеозаписом;
- протокол проведення слідчого експерименту від 31 травня 2016 року, що тривав з 12 години 35 хвилини по 12 годину 43 хвилини, за участю потерпілої ОСОБА_14 та диск з відеозаписом;
- протокол проведення слідчого експерименту від 31 травня 2016 року, що тривав з 12 години 47 хвилини по 12 годину 52 хвилини, за участю свідка ОСОБА_18 та диск з відеозаписом;
- висновок експерта КЗ КОР Київське обласне бюро судово-медичної експертизи № 66 від 03 червня 2016 року.
- протокол проведення слідчого експерименту від 18 жовтня 2016 року, що тривав з 14 години 01 хвилини по 14 годину 44 хвилини у службовому кабінеті голови Трипільської сільської ради, що знаходиться в приміщенні Трипільської сільської ради в с. Трипілля Обухівського району по вул. Шевченка, 85, за участю потерпілої ОСОБА_14 та диск з відеозаписом.
- протокол огляду від 31 січня 2017 року, відповідно до якого за участю підозрюваного ОСОБА_12 слідчим у кримінальному провадженні № 0000660 від 11 липня 2016 року в приміщенні службового кабінету № 24 Обухівського ВП ГУ НП в Київській області було проведено огляд оптичного носія інформації, диска DVD+R на якому зафіксовано внутрішню обстановку службового кабінету голови Трипільської сільської ради ОСОБА_12 та зафіксовано обшук, що відбувся в зазначеному службовому кабінеті 11 травня 2016 року з ілюстративною таблицею до нього та диск з відеозаписом;
- допитати потерпілу ОСОБА_14 ;
- допитати свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 .
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у вироку суду, всупереч норм КПК України не надано належної правової оцінки дослідженому в ході судового розгляду доказу, а саме показанням свідка ОСОБА_21 , яка безпосередньо була присутня при вчиненні злочину ОСОБА_12 . В мотивувальній частині вироку суду не надано жодної правової оцінки показам даного свідка, не зазначено, чи приймає суд їх до уваги, або ж з яких підстав відкидає та нівелює їх значення. Додатково вказує, що судом критично сприймаються показання трьох свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_22 та ОСОБА_16 , а також показання потерпілої ОСОБА_14 , яка надала логічні та послідовні покази стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення. Прокурор вказала, що на відеозаписі, дослідженому в ході судового засідання чітко видно, що слідча, виконуючи свої службові обов`язки та побачивши на столі зв`язку ключів з накопичувачем інформації, на відшукання якого було надано дозвіл ухвалою від 13 квітня 2016 року, взяла її в руки для того, щоб від`єднати носій інформації, однак обвинувачений ОСОБА_12 відразу схопив її за руку з метою перешкодити діям. Таким чином, висновки суду є суто суб`єктивними та не відповідають фактичним обставинам.
Крім того, прокурор вказала, що всупереч вимог ст. 240 КПК України та в порушення ухвали слідчого судді від 26 травня 2016 року слідчий експеримент від 30 травня 2016 року за участю свідка ОСОБА_21 був проведений в службовому кабінеті № 37 Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, а слідчі експерименти від 31 травня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_14 та за участю свідка ОСОБА_18 були проведені в приміщенні актового залу Обухівського ВП ГУ НП в Київській області. Суд не приймає до уваги як допустимі докази вказані слідчі експерименти, оскільки дані докази здобуті з істотним порушенням норм КПК, так як проведені не за місцем, встановленим ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 26 травня 2016 року та визнає їх недопустимими. Відповідно, як наслідок, суд не приймає до уваги і висновок експерта КЗ КОР Київське обласне бюро судової-медичної експертизи № 66 від 03 червня 2016 року. Таким чином, судом відкинуто докази сторони обвинувачення з підстав того, що вони здобуті з істотним порушенням норм КПК України. Однак, з такими висновками суду вона погодитися не може, оскільки висновок суду про визнання недопустимим ряду доказів, отриманих не за місцем, зазначеним в ухвалі слідчого судді є таким, що не відповідає нормам законодавства та додатково вказує, що ухвала суду про дозвіл на проведення слідчої дії (слідчого експерименту) у визначеному місці надає дозвіл слідчому, але не зобов`язує його проводити таку слідчу дію у вказаному місці.
В запереченнях адвокат ОСОБА_13 просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. В обґрунтування своїх вимог вказала, що оскільки вина ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 ч. 2 КК України у судовому засіданні суду першої інстанції не була доведена прокурором-обвинувачем, зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, а саме обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, в той же час, у відповідності до вимог ст. 2 КПК України, в судовому засіданні виявлено обставини, що виправдовують обвинуваченого, то суд першої інстанції правильно, з посиланням на матеріали кримінального провадження та обґрунтовано прийшов до правомірного переконання про необхідність виправдання ОСОБА_12 у пред`явленій йому підозрі та обвинувальному аті. Судом першої інстанції належним чином, всебічно, повно та об`єктивно проведено аналіз матеріалів кримінального провадження, що підтверджується описовою та мотивувальною частиною оскаржуваного вироку та правомірно зроблено висновки щодо відсутності в діях ОСОБА_12 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котра підтримала подану апеляційну скаргу прокурора та просила її задоволити, потерпілу ОСОБА_14 , котра підтримала позицію прокурора, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника адвоката ОСОБА_13 , котрі апеляційну скаргу прокурора не підтримали та просили вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість особи, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного та коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Аналізуючи вищезазначені положення чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався вказаних вимог в ході судового розгляду даного кримінального провадження.
Об`єктивно з`ясувавши обставини та дослідивши під час судового розгляду докази, надані сторонами кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, не знайшло свого підтвердження, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину.
Так, обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні як суду першої інстанції так і апеляційного суду заперечив свою вину у вчиненні інкримінованого злочину та показав, що 11 травня 2016 року року близько 10 години до Трипільської сільської ради прибули працівники прокуратури Обухівського відділення Києво-Святошинської місцевої прокуратури та СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, в складі яких була старший слідчий СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 , та оголосили йому ухвалу про дозвіл на проведення обшуку у приміщенні Трипільської сільської ради. До початку обшуку він зателефонував своєму адвокату, однак обшук розпочався без нього. Під час проведення обшуку в його службовому кабінеті слідча ОСОБА_14 , підійшовши до нього зі спини, взяла без його дозволу його особисті речі, а саме ключі, що лежали на столі. Він пояснив, що це його особисті ключі і інтуїтивно взяв її за руку, захищаючи свої особисті речі. Слідча передала його ключі працівнику прокуратури ОСОБА_22 , яка в свою чергу передала їх прокурору ОСОБА_18 , а та зняла флеш накопичувач та кинула ключі на робочий стіл перед ним. В подальшому йому стало відомо, що після обшуку за рапортом слідчої ОСОБА_14 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості від 11 травня 2016 року за ознаками ч. 2 ст. 345 КК України за результатами виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої. Обвинувачений пояснив, що ніяких тілесних ушкоджень слідчій ОСОБА_14 не спричиняв та умислу на їх спричинення також не мав, і це підтверджується відеофіксацією подій при проведенні в його службовому кабінеті на камері відоспотереження, що була там встановлена. Всі дії правоохоронних органів направлені виключно на його дискредитацію. Також додав, що жодних інших фізичних контактів із потерпілою не було.
Потерпіла ОСОБА_14 як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді, пояснювала, що вона працює старшим слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області та в її провадженні перебувало кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. Для проведення обшуку у вказаному кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області вона 11 травня 2016 року разом з працівниками прокуратури ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 прибула до Трипільської сільської ради та о 10 годині 20 хвилин зайшли на 2-й поверх до кабінету голови Трипільської сільської ради, вона зачитала йому ухвалу слідчого судді про надання дозволу на обшук та вручила її секретарю сільської ради. Потім вони з працівниками прокуратури розпочали проводити обшук в кабінеті ОСОБА_12 . Під час обшуку в кабінеті знаходився невідомий чоловік, який відмовився представитись, потім прибув адвокат ОСОБА_12 , але йому було відмовлено в допуску бути присутнім при обшуці. Потерпіла взяла на столі ключі з флешкою, після чого обвинувачений вхопив її лівою рукою за праву руку, щоб вона не чіпала ключі, сказавши, що ключі є його особистим майном. Ключі з флешкою вона передала прокурору ОСОБА_22 , а та в свою чергу передала прокурору ОСОБА_18 , яка відчепила флешку від ключів і повернула ключі обвинуваченому. Потерпіла пояснила, що мала припущення, що на флешці є інформація, яка має значення для кримінального провадженя, яке перебувало в її провадженні, через це і взяла ключі з флешкою, а ухвала слідчого судді надавала загальний дозвіл на обшук. З обвинуваченим до проведення обшуку особисто знайома вона не була. Коли обвинувачений вхопив її за руку, вона відчула біль та сказала ОСОБА_12 , що він не має права її чіпати, але він не реагував та тримав її близько 10 секунд, точно вона не пам`ятає. Вона просила його відпустити декілька разів, але він відпустив лише після повернення ключів. Тілесні ушкодження у вигляді синців у неї проявились не відразу, а десь через 1-2 години, вона відчувала біль і залишились сліди рук обвинуваченого і в цей же день вона звернулась з заявою, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження. До експерта потерпіла звернулась наступного ранку і їй надали відповідний висновок.
Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_22 пояснила, що вона, як працівник прокуратури брала участь у обшуку згідно ухвали слідчого судді Обухівського районного суду в кабінеті голови Трипільської сільської ради Обухівського району ОСОБА_12 , якою було надано дозвіл на вилучення будь-якої інформації. Під час проведення обшуку голова сільської ради сидів за приставним столиком, а вони з потерпілою сиділи обличчям до нього. Коли потерпіла побачила ключі, що лежали на приставному столику біля обвинуваченого, вона підійшла і взяла ключі, а обвинувачений схопив її за руку і тоді ОСОБА_14 кинула ключі їй. Обвинувачений тримав слідчу за руку десь секунд десять і відпустив, коли потерпіла повернула йому ключі, після чого вона тримала себе за руку. ОСОБА_12 під час обшуку вів себе стримано, фізично обшуку не перешкоджав, але висловлював своє незадоволення (а.с. 55-56).
Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона як працівник прокуратури, брала участь у обшуку згідно ухвали слідчого судді Обухівського районного суду в службовому кабінеті голови Трипільської сільської ради Обухівського району ОСОБА_12 . Вони з іншими працівниками прокуратури та слідчими зайшли в кабінет голови сільської ради, де знаходився він та його охоронець і слідча зачитала йому ухвалу про обшук, але він відмовився ставити на ухвалі підпис, тому її було передано секретарю сільської ради. Під час проведення слідчих дій свідок сиділа за столом, обвинувачений також сидів за столом. На столі лежали ключі з флешкою, які слідча взяла правою рукою, і в цей час обвинувачений схопив її за руку і тримав близько 10 секунд, вона «вскрикнула» і кинула ключі прокурору ОСОБА_22 . Обвинувачений не відпускав потерпілу, доки свідок не відчепила флешку і не відкинула ключі назад ОСОБА_12 . Слідча ОСОБА_14 після того, як обвинувачений відпустив її руку, трималась за неї, на верхній частині руки віднілись почервоніння і по вигляду потерпілої було видно, що їй боляче, а через кілька днів на її руці свідок бачила синці (а.с. 60-61).
Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_16 пояснив, що він, працюючи на той момент на посаді прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури, брав участь у проведенні обшуку в приміщенні Трипільської сільської ради в службовому кабінеті голови Трипільської сільської ради Обухівського району ОСОБА_12 на підставі ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області. Під час обшуку в кабінеті обвинуваченого, слідча побачила на столі ключі з флеш накопичувачем і взяла їх правою рукою, тоді обвинувачений схопив її за руку, потерпіла крикнула і передала ключі комусь з працівників прокуратури, після чого обвинувачений її відпустив, а тримав він її за руку десь близько хвилини. ОСОБА_12 говорив, що ключі його приватна власність, опору при проведенні обшуку не чинив, але виявляв ознаки неповаги до всіх присутніх. Обвинуваченому наголосили, що він тримаючи руку слідчої, чинить неправомірно, але він не реагував. Після того як ОСОБА_12 відпустив руку ОСОБА_14 , вона скаржилась на біль і свідок бачив у неї на руці почервоніння, але на якій саме не пам`ятає (а.с. 78-83).
Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_21 пояснила, що вона була присутньою в якості понятого під час обшуку в приміщенні Трипільської сільської ради в службовому кабінеті голови Трипільської сільської ради Обухівського району ОСОБА_12 . Слідча зачитала ухвалу про проведеня обшуку та розпочався обшук. Голова сільської ради вів себе нормально, ніяких образ та ознак неповаги до слідчої ОСОБА_23 не висловлював. Свідок бачив, як слідча взяла флешку, що лежала разом з ключами на столі і ОСОБА_12 схопив її за руку, вона крикнула, що їй боляче. Обвинувачений тримав її руку, все відбулося дуже швидко, і майже відразу відпустив її. Почервонінь чи синяків на руці слідчої свідок не бачила. Після закінчення обшуку свідок підписувала якісь документи (а.с.81).
Аналізуючи вищевказані показання, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, про те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки показанням свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , а також показанням потерпілої ОСОБА_14 , оскільки вказане повністю спростовується матеріалами провадження.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , які брали участь при проведенні обшуку в кабінеті голови Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, як представники прокуратури, є однаковими, однак вони не доводять наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_12 умислу на нанесення потерпілій саме легких тілесних ушкоджень при виконанні нею як працівником правоохоронних органів службових обов`язків.
Крім того, показання зазначених свідків (стосовно ніби-то їх дій та висловлювань, направлених на припинення протиправних дій обвинуваченого) повністю спростовуються переглянутим в судовому засіданні апеляційного суду відеозаписом з відеокамери, встановленої в службовому кабінеті голови Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, на якому зафіксовано проведення обшуку від 11 травня 2016 року та відео фіксації слідчого експерименту від 18 жовтня 2016 року, що проводився в службовому кабінеті голови Трипільскої сільської ради, що знаходиться в приміщенні Трипільської сільської ради в селі Трипілля Обухівського району по вулиці Шевченка, 85, за участю потерпілої ОСОБА_14 , де вона ніяким чином не зреагувала на дії обвинуваченого коли він взяв її за руку, щоб повернути свої ключі, вона кинула ключі іншому учаснику слідчої дії і нічого не сказала, що їй було боляче, не кричала, не тримала себе за руку, як про це показували свідки.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про визнання судом першої інстанції недопустимим ряду доказів, отриманих не за місцем, зазначеним в ухвалі слідчого судді, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин злочину.
Всупереч вимог ст. 240 КПК України та в порушення ухвали слідчого судді від 26 травня 2016 року, якою надано дозвіл на проведення слідчих дій саме в службовому кабінеті голови Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_12 , що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Трипілля, вул Шевченка, 85 за участю потерпілої, свідків, експерта, спеціаліста, статистів, понятих, без присутності голови Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_12 , слідчому СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області або за його дорученням співробітникам оперативного підрозділу, слідчий експеримент від 30 травня 2016 року за участю свідка ОСОБА_21 був проведений в службовому кабінеті № 37 Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, а слідчі експерименти від 31 травня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_14 та за участю свідка ОСОБА_18 були проведені в приміщенні актового залу Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, що за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 22.
На думку колегія суддів, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги як допустимі докази у кримінальному провадженні протокол проведення слідчого експерименту від 30 травня 2016 року за участю свідка ОСОБА_21 , протокол проведення слідчого експерименту від 31 травня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_14 та протокол проведення слідчого експерименту від 31 травня 2016 року за участю свідка ОСОБА_18 , оскільки дані докази здобуті з істотним порушенням норм КПК, так як проведені не за місцем, встановленим ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 26 травня 2016 року та правильно визнав їх недопустимими доказами.
При цьому, як наслідок, суд першої інстанції доречно не взяв до уваги висновок експерта КЗ КОР Київське обласне бюро судово-медичної експертизи № 66 від 03 червня 2016 року, на який прокурор посилається в обвинувальному акті, оскільки експерт при наданні висновку, посилається на те, що виявлені у потерпілої ОСОБА_14 ушкодження можуть відповідати обставинам нанесення ушкоджень, що зафіксовані при відтворенні обстановки та обставин події під час проведення слідчих експериментів від 30 травня 2016 року за участю свідка ОСОБА_21 ; від 31 травня 2016 року за участю свідка ОСОБА_18 ; від 31 травня 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_14 , які на думку колегії суддів правильно визнані судом першої інстанції недопустимими доказами.
За ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Частина 2 ст. 345 КК України, інкримінована ОСОБА_12 передбачає настання кримінальної відповідальності виключно за умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Об`єктивна сторона складу цього злочину полягає у заподіянні побоїв, а також тілесних ушкоджень - легких, середньої тяжкості працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння побоїв чи тілесних ушкоджень.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується тільки умисною виною. Крім того, для суб`єктивної сторони цього злочину характерним є прямий умисел, поєднаний зі спеціальним мотивом, а саме: з нанесенням працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень саме у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків.
На переконання колегії суддів, в судовому засіданні як суду першої інстанції так і апеляційного суду не знайшов свого підтвердження факт прямого умислу обвинуваченого ОСОБА_12 на нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_14 , оскільки його поведінка не може свідчити про таке бажання, а сторона обвинувачення не надала достатніх доказів та не довела мотивів на підтвердження умислу обвинуваченого саме на нанесення потерпілій легких тілесних ушкоджень.
Крім того, дії обвинуваченого ОСОБА_12 щодо тримання слідчої ОСОБА_14 за руку носили спонтанний і ситуативний характер та виникли через те, що слідча забрала на столі ключі з флеш-накопичувачем, які є особистою власністю обвинуваченого ОСОБА_12 та які він і намагався собі повернути, а не нанести тілесні ушкодження потерпілій. Обвинувачений будь-яких дій, що свідчили б про спрямованість саме на нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілій не вчиняв, що було встановлено у судовому засіданні із показань самого обвинуваченого та з перегляду відеозапису з відеокамери, встановленої в службовому кабінеті голови Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, на якому зафіксовано проведення обшуку від 11 травня 2016 року (диск із відеозаписом був визнаний речовим доказом). На цьому відео чітко видно як ОСОБА_12 намагається забрати свої ключі та його дії жодним чином не направлені на заподіяння якихось ушкоджень потерпілій. Цим відео також спростовується наявність умисних дій обвинуваченого, наявність неприязних відносин та мотивів явної неповаги з боку ОСОБА_12 до слідчої ОСОБА_14 , а також ознак його зухвалої поведінки, на яку посилалась потерпіла.
Таким чином, оцінюючи та аналізуючи подані сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що представлені стороною обвинувачення та досліджені і перевірені судом докази не дають підстав для обґрунтованого, вмотивованого, переконливого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду стосовно ОСОБА_12 законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року, яким ОСОБА_12 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: