Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 631/1506/15-к
провадження № 1-кп/632/13/18

13 вересня 2018 р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника-адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефи Харківського району Харківської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 ,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 порушив порядок здійснення операцій з металобрухтом за наступних обставин.
Так, обвинувачений, не будучи у встановленому законом порядку зареєстрованим, як суб`єкт господарювання, що має право на здійснення операцій з металобрухтом, маючи умисел, спрямований на організацію незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, систематичне здійснення діяльності з прийому брухту чорних металів, діючи з корисливих мотивів, з метою отримання прибутку, з грудня 2013 року більш точний час органом досудового розслідування не встановлений, по 25 червня 2015 року, в порушення вимогст. 4 Закону України «Про металобрухт» від 05 травня 1999 року, яка передбачає, що операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими або спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, та їх приймальними пунктами, а збирання, заготівля, переробка, реалізація промислового металобрухту фізичними особами забороняються, та ст. 6 цього ж Закону, незаконно організував пункт прийому, схову та збуту металобрухтуза місцем свого мешкання - на території домоволодіння АДРЕСА_1 , де з моменту його організації по 25 червня 2015 року, використовуючи належні йому ваги, здійснював прийом брухту чорних металів побутового та промислового походження від населення за готівковий розрахунок - по ціні 2 гривні за кілограм, який зберігав на території за вказаною адресою.

В судовому засіданні ОСОБА_8 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України порушенні порядку здійснення операцій з металобрухтом, що виразилося у здійсненні прийому брухту чорних металів фізичною особою, організації незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, не визнав, заявивши, що цих дій він не вчиняв.
При цьому обвинувачений показав, що він дійсно мешкає у домоволодіння АДРЕСА_1 .
Також ОСОБА_8 підтвердив, що у червні 2015 року придбав по ціні металобрухту, яка склалася у зазначеному селі від 1 до 2-х гривень за кг.: у ОСОБА_10 металеве ліжко, у особи на ім`я ОСОБА_11 - труби, загальною вагою 125 кг., які мав намір використати для власних побутових потреб частини ліжка і труби для ремонту паркану.
Крім того, обвинувачений показав, що придбані труби він забрав з території домоволодіння, де мешкає зазначена особа.
Куплені нимтруби, як у подальшому з`ясувалося, що були предметом крадіжки, а також інший металобрухт, що потрапив на територію зазначеного домоволодіння до того часу, з якого він, обвинувачений, у ньому почав проживати, були вилучені співробітниками міліції у ході огляду місця події - території вказаного домоволодіння, який був проведений за його згодою.
На території домоволодіння, де він мешкав, знаходилися ваги, які були у працездатному стані.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_8 у порушенні порядку здійснення операцій з металобрухтом, що виразилося у здійсненні прийому брухту чорних металів фізичною особою, організації незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, за обставин, викладених у цьому вироку, підтверджується сукупністю наступних, досліджених судом доказів.

Так, свідок ОСОБА_10 показав суду, що у 2015 році він здав ОСОБА_8 металеве ліжко, оскільки обвинувачений здійснював прийом металобрухту від населення за готівку, згідно із встановленою ним же ціною за кілограм ваги.
Свою діяльність ОСОБА_8 здійснював через пункт прийому металобрухту, який був організований ним на території домоволодіння АДРЕСА_1 , куди він, свідок, і здав згадане вище ліжко. Про роботу вказаного пункту сповіщав напис - «Прийом металу»,зроблений крейдою на паркані вказаного домоволодіння.У зв`язку із чим він звернувся саме до обвинуваченого, який і прийняв від нього металобрухт.
Також ОСОБА_10 повідомив, що прийнятий металобрухт обвинувачений зважував на великих вагах, які знаходилися на території цього домоволодіння, після чого розраховувався за нього готівкою.
Особисто він, свідок, бачив, що зазначений пункт працював десь на протязі місяця.
За якою ціною ОСОБА_8 здійснював прийом металобрухту, він не пам`ятає у зв`язку із тим, що пройшов значний проміжок часу.
Крім того, свідок показав, що він бачив як і інші особи приносили і здавали металобрухтобвинуваченому за місцем мешкання останнього.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що він займався пошуком виробів із металу використаних частин тракторів та іншої техніки,залишених на полях, у лісах та посадках, які у подальшому здавав як металобрухт, отримуючи за це гроші.
Протягом тривалого часу, не виключаючи, що і у 2014 році, та у 2015 році, він не менше п`яти разів здававметалобрухт ОСОБА_8 на пункт прийому, який був організований останнім на території домоволодіння де він мешкав - АДРЕСА_1 .
Про прийом металу, якій здійснювався обвинуваченим на території зазначеного домоволодіння, він дізнався із об`яви «Прийом металу» із зазначенням цін, за якими приймався кілограм брухту чорного та кольорового металів, що була розміщена на паркані вказаного домоволодіння.
Знайдений металобрухт він здавав саме у цей пункт прийому, оскільки він був найближчим до місця його мешкання.
Прийнятий металобрухт обвинувачений зважував на вагах, які знаходилися на території зазначеного домоволодіння, після чого розраховувався готівкою згідно із встановленими ним же цінами за кілограм ваги. Чорний метал ОСОБА_8 приймав за ціною близько двох гривень за кілограм.

Із показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що протягом весни - літа 2015 року обвинувачений здійснював прийом металобрухту, про що на паркані домоволодіння, де він мешкав, була розміщена об`ява: «Прийом металу». Вона особисто здавала ОСОБА_8 металобрухт кришки від банок, вагою 3 кілограми, за що отримала від нього гроші.
Металобрухт обвинуваченому також здавали її чоловік і сестра.

Свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , кожний окремо, показали суду, що знають ОСОБА_8 , як мешканця села Рокитне Нововодолазького району Харківської області.
У 2015 році від односельцівїм стало відомо, що обвинувачений здійснює прийом металобрухту від населення. Прізвища односельців вони вже не пам`ятають у зв`язку зі спливом часу.
При цьому свідок ОСОБА_14 показала, що коли вона їхалапо вулиці Леніна (на даний час - Центральна), повз домоволодіння, де мешкає ОСОБА_8 , то бачила біля нього металобрухт.

Приймаючи до уваги те, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_13 конкретні, послідовні, узгоджуються між собою, надані особами, не зацікавленими у кримінальному провадженні, суд визнає їх достовірними і бере в основу вироку.

Стосовноне зазначення свідками у їх показаннях конкретних дат, у які вони здавали, а ОСОБА_8 , через організований ним пункт здійснював прийом металобрухту, то це обумовлено тривалим часом, що минув після цих подій, які до того ж не були для них знаковими, та не впливає на об`єктивність та достовірність зазначених доказів показань свідків.

На підтвердження того, що ОСОБА_8 порушив порядок здійснення операцій з металобрухтом за наведених вище обставин стороною обвинувачення наданий протокол огляду місця події від 25 червня 2015 року з фототаблицею до нього (т. 1 а.с. 162 - 165), із яких вбачається, що під час зазначеної слідчої дії за участю ОСОБА_8 , з його добровільної згоди та добровільної згоди володільця ОСОБА_16 , що підтверджується відповідними заявами (т. 1 а.с. 161, 172),був проведений огляд території домоволодіння АДРЕСА_1 .
Під час огляду місця події на території зазначеного домоволодіння, були виявлені ваги і металобрухт, а саме: вироби різної довжини, діаметру і ширини - 14 відрізків труб, 2 відрізки швелеру, загальною вагою 72 кг.; побутові вироби, загальною вагою 53 кг.

Захисник заявив про визнання протоколу огляду місця події від 25 червня 2015 рокунедопустимим доказом, оскільки ця слідча дія була проведена без участі власника домоволодіння ОСОБА_16 .

Вирішуючи питання про допустимість вказаного доказу, суд керується положенням ст. ст. 86, 89 КПК України.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 цього ж Кодексу, зокрема ч. 1, визначено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У судовому засіданні ОСОБА_8 показав, що вдень 25 червня 2015 року до місця його мешкання прибули співробітники міліції, які попросили у нього дозвіл на проведення огляду місця події території згаданого вище домоволодіння, повідомивши йому, що проводиться розслідування кримінального провадження за фактом крадіжки металевих труб, у зв`язку із цим він погодився, засвідчивши це заявою.
В ході зазначеної слідчої дії були виявлені ваги та металобрухт, які були вилучені.
Про те, що огляд місця події проводиться як невідкладна слідча дія у зв`язку із виявленням ознак будь яких інших кримінальних правопорушень, у тому числі порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом, йому ніхто не повідомляв.

Згідно із ч. 2, ч. 3 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).
Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється негайно після завершення огляду.
Частина 1 ст. 223 КПК України передбачає, що слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Із витягу з кримінального провадження № 0000412 та рапорту оперативного співробітника міліції від 26 червня 2015 року (т. 1 а.с. 125, 126) вбачається, що 27 червня 2015 року до ЄРДР внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 213 КК України.
При цьому зі змісту обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення слідує, що 26 червня 2015 року до Нововодолазького РВ надійшов рапорт о/у СКР про те, що в ході виконання доручення слідчого по кримінальному провадженню № 0000405 від 25 червня 2015 року було встановлено, що в діях ОСОБА_8 вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ст. 213 КК України.

Із рапорту слідчого на ім`я начальника СВ Нововодолазького РВ ГУМВС України в Харківській області вбачається, що заява про дозвіл на огляд домоволодіння ОСОБА_8 була отримана, а огляд місця події проведений, про що складений протокол від 25 червня 2015 року, в межах іншого кримінального провадження - № 0000405 від 25 червня 2015 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та були долучені до матеріалів кримінального провадження №0000412 згідно із резолюцією начальника слідчого відділення.

Про те, що огляд місця події не проводився у межах кримінального провадження № 0000412 свідчить і додаток до обвинувального акту - реєстр матеріалів досудового розслідування, оскільки у ньому не зазначено, що така слідча дія проводилася під час розслідування даного кримінального провадження.

На підставі наведених норм КПК України, враховуючи, що огляд місця події був проведений у межах досудового розслідування іншого кримінального провадження, до внесення відомостей до ЄРДР про вчинення даного кримінального правопорушення, не був невідкладною слідчою дією, а тому дані, отримані під час його проведення, не можуть бути допустимим доказом.

Таким чином, суд визнає недопустимим доказом протокол огляду місця події від 25 червня 2015 року з фототаблицею і не приймає його при ухваленні вироку.

Згідно з протоколом огляду речових доказів та постановою про визнання та долучення їх до матеріалів кримінального провадження від 27 червня 2015 року (т. 1 а.с. 168 - 170) під час досудового розслідування був проведений огляд лому чорного металу, загальною вагою 53 кг. та вагів, вилучених під час огляду місця події 25 червня 2015 року, які були визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги, що протокол огляду місця події від 25 червня 2015 року визнаний недопустимим доказом, крім того, як вбачається із його змісту, будь-яке майно під час цієї слідчої дії не вилучалося, суд керуючись ст. ст. 86, 89 КПК України, визнає речові докази: лом чорного металу, загальною вагою 53 кг., ваги,а також протокол їх огляду від 27 червня 2015 року недопустимими доказами, а тому не використовує їх при ухваленні вироку.

У зв`язку із наведеним суд доходить висновку про необхідність виключення з обвинувачення, яке було висунуте ОСОБА_8 , обставини про виявлення та вилучення у ході огляду місця події 25 червня 2015 року з території домоволодіння АДРЕСА_1 вагів та 125 кг. брухту чорних металів промислового та побутового походження.

Крім того підлягає виключенню з обвинувачення вказівка про те, що ОСОБА_8 здійснював операції з брухтом чорних металів без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, оскільки ч. 1 ст. 213 КК України в редакції Закону України № 191VІІІ від 12 лютого 2015 року, за якою висунуто обвинувачення ОСОБА_8 , передбачає відповідальність за здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичними особами, здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів посадовими особами суб`єктів господарської діяльності, відомості про яких не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, надання приміщень та споруд для розташування незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, організацію незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту та не містить такої кваліфікуючої ознаки, як здійснення операцій з брухтом чорних металів без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством.

При таких даних, суд вважає, що показання ОСОБА_8 про те, що він не організовував незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, не здійснював прийом брухту чорних металів, та придбав побутовий металобрухт і металеві труби для використання у господарських цілях, а наявний на території домоволодіння побутовий металобрухт знаходився там ще до того, як він почав у ньому проживати,є надуманими, не відповідають дійсним обставинам і дані ним з метою уникнути відповідальності за вчинене.

Аналіз наведених вище доказів у їх сукупності свідчить про те, що ОСОБА_8 , який не займався трудовою діяльністю, не мав джерел для існування, не будучи у встановленому законом порядку зареєстрованим, як суб`єкт господарювання, що має право на здійснення операцій з металобрухтом, діючи із корисливих мотивів, маючи на меті отримання прибутку, на території домоволодіння АДРЕСА_1 , наприкінці 2013 року організував незаконний пункт прийому, схову та збуту металобрухту, де систематично здійснював прийом брухту чорних металів від фізичних осіб за встановленою ним ціною за готівковий рахунок, до 25 червня 2015 року.

Крім того, факт наявності на території зазначеного домоволодіння металобрухту різного виду та походження, який підтвердив і сам обвинувачений, у сукупності з наведеними показаннями свідків, за наявності вагів, відсутності брухтопереробного обладнання,свідчить про те, що ОСОБА_8 здійснював прийом металобрухту саме із корисливих мотивів для подальшої реалізації з метою отримання прибутку.

Дослідивши і оцінивши представлені докази, що покладені в основу вироку, які є достовірними, оскі льки вони відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою, взаємно доповнюють один одного, здобуті слідством з дотриманням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законодавством, у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 в обсязі пред`явленого обвинувачення, визнаного судом доведеним, і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 213 КК України, як здійснення прийому брухту чорних металів фізичною особою, організація незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту.

Обставини, які пом`якшуютьі обтяжують покарання ОСОБА_8 відсутні.

Дослідивши дані про особу ОСОБА_8 , суд встановив, що останній раніше не судимий, на момент вчинення злочину трудовою діяльністю не займався, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , поряд з наведеними даними про особу обвинуваченого, суд враховує те, що останній вчинив злочин невеликої тяжкості, сукупність всіх обставин, що характеризують злочинне діяння, дані досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику ОСОБА_8 , згідно з якою виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства, те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький.

З урахуванням викладеного, фактичних обставин справи, майнового стану ОСОБА_8 , суд доходить висновку, що справедливим покаранням, достатнім для виправлення обвинуваченого, запобігання новим злочинам, є штраф, передбачений санкцією ч. 1 ст. 213 КК України.

Разом із цим, згідно з вимогами ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 213 КК України, який відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу, є злочином невеликої тяжкості, і за який передбачене максимальне покарання у виді обмеження волі. З моменту закінчення злочину 25 червня 2015 року минуло понад три роки.

Передбачених частинами 2, 3 ст. 49 КК України обставин, що переривають перебіг строків давності, у кримінальному провадженні не встановлено.

Обвинувачений заперечував проти закриття кримінального провадження з передбачених підстав.

За таких обставин, на підставі ст. ст. 74, 49КК України, ОСОБА_8 підлягає звільненню від призначеного за ч. 1 ст. 213 КК України покарання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта відсутні.

Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 гривень.

На підставі ст. ст. 49, 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного йому за ч. 1 ст. 213 КК України покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Речові докази ваги металеві, металобрухт, вагою 53 кг., відповідно до п. 5 ч. 9. ст. 100 КПК України повернути законному володільцю.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Харківської області через Первомайський міськрайонний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1