АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6215/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/95/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої- ОСОБА_8 ,

цивільного позивача - ОСОБА_9 ,

при секретарі ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження № 11-кп/789/95/18 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.01.2018 року щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_6 зараховано термін його попереднього ув"язення з 26.03.2017 року по 27.03.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбвалення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого та користь потерпілої 150000 грн. моральної шкоди та залишено без розгляду поданий нею позов про стягнення з ОСОБА_6 15530 грн. матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого на її користь моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 150000 грн. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_6 . На її користь моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання про долю речових доказів та стягнення витрат за проведення судових екпертиз.

З вироку слідує, що 26 березня 2017 року ОСОБА_6 в порушення вимог пункту 2.9 а ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного спяніння керував технічно-справним автомобілем марки ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по вул.Тарнавського, лівою смугою транспортного потоку в напрямку вул.Київської від просп. Злуки м.Тернополя. В порушення вимог пунктів 1.5 ч.1 та 2.3б,д ПДР України ОСОБА_6 , внаслідок алкогольного спяніння, не був достатньо уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати і в такий спосіб не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, життю і здоров"ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Під час руху зі швидкістю близько 50-60 км/год., в порушення п.12.9 та дорожнього знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості 40 км/год" ПДР України, обвинувачений ОСОБА_6 , керованим автомобіем "ВАЗ-21099", р.н. НОМЕР_1 наблизився до регульованого пішоходного переходу, влаштованого напроти будинку №4 по вул.Тарнавського, на світлофорі якого горів червоний в поєданні з жовтим сигнали для автомомблів, що забороняють рух. Де транспортні засоби стояли в правій сусідній смізі та в зустрічній перед даним пішоходним переходом. У цей час проїзну частину дороги в межах вищевказаного регульованого пішоходного переходу перебігав пішоход ОСОБА_13 , в напрямку з права наліво, відносно руху автомобіля "ВАЗ-21099", р.н. НОМЕР_2 . Порушуючи вимоги п.8.7.3 "є" ПДР України, обвинувачений ОСОБА_6 , не зупинив керований автомомбіль на стоп-лінії (розділ 34-дорожня розмітка,1. Горизонтальна розмітка,1.12 ПДР України) на сигнал світлофора, що забороняє рух, а продовжив рухатись на сигнали світлофора, які забороняли йому рух та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_13 .

Унаслідок порушення заначених вимог пунктів ПДР України, обвинувачений ОСОБА_14 створив такі умови, унаслідок яких не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та передньою частиною "ВАЗ-21099", р.н. НОМЕР_1 скоїв наїзд на ОСОБА_13 в межах регульованого пішоходного переходу, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на даного пішохода.

У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді масивної травми тулуба з численними переломами ребер, ушкодження плеври та тканини лівої легені, розривом зчленування між грудними хребцями та ушкодженям спиного мозку аорти та цьому рівні, від яких у цей же день настала його смерть.

Дорожньо-транспортна пригода перебуває у прямому причинно-наслідкововму зв"язку порушенням водієм ОСОБА_6 вище перелічених вимог ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не оспорюючи рішення суду в частині доведеності вини його підзахисного та кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, просить вирок суду щодо призначеного покарання змінити у звязку з його невідповідністю тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого через мякість. В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд при призначенні покарання не врахував помякшуючих його покарання обставин - щирого каяття, визнання вини, сприяння у розкритті злочину, наміру відшкодувати потерпілій заподіяну злочином шкоду, а також даних про його особу, оскільки ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, а тому просить призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнивши від його відбування на підставі ст.75 КК України з встановленням іспитового строку 1 рік без покладення обовязків, передбачених ст.76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію з викладених у ній мотивів, прокурора, який вважає рішення суд законним та обгрунтованим та просить залишити його без змін, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення за яке його засуджено, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які досліджені у судовому засдіанні та оцінені у відповідності до вимог закону. Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані судом за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.50, 65-67 КК України, зокрема, врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, обставини його вчинення, зокрема, мету, спосіб та наслідки, особу винного, який є раніше не судимою особою, позитивно характеризується за місцем проживання, помякшуючі його покарання обставини визнання вини, щире каяття у вчиненому та обставину, що обтяжує його покарання - вчинення злочину у стані алкогольного спяніння, думку потерпілої, яка просить призначити йому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, невідшкодування ним заподіяних злочином збитків та дійшов до вірного висновку про призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі в розмірі наближеному до мінімального, яке є достатнім та відповідає меті призначення покарання.

Доводи апелянта про можливість призначення його підзахисному менш суворого покарання та звільнення від відбування останнього з випробуванням на підставі ст.75 КК України не заслуговують на увагу з огляду на те, що хоча обвинувачений як особа і не становить собою підвищеної суспільної небезпеки, а також мають місце пом"якшуючі його покарання обставини, тяжкість злочину , вчинення його в стані алкогольного спяніння, позиція потерпілої щодо призначення обвинуваченому суворого покарання, невідшкодування ним заподіяної потерпілій та цивільному позивачу моральної шкоди не дають підстав для помякшення призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Отже, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_11 без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.01.2018 року щодо ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня її проголошення, а засудженним, який утримується під вартою в той же строк з дня вручення її копії.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2