Тернівський районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області
номер справа № 215/645/18
номер провадження 1-в/215/92/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року Тернівський районний суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника засудженого ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, цигана, громадянина України, про невідповідність у кримінальному законодавстві України призначеної йому санкції покарання у виді довічного позбавлення волі, як незаконного виду покарання в Україні, та заміни покарання на обмежений строк позбавлення волі 15 років,

в с т а н о в и в:
У серпні 2017 року до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу надійшло клопотання ОСОБА_5 , в якому він просить суд визнати призначене йому покарання за вироком апеляційного суду Донецької області від 13.12.2006р., як несумісне, незаконне та не конституційне, змінити призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі, на обмежений строк позбавлення волі 15 років.

В обґрунтування клопотання вказав, що покарання у виді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, зокрема статті 3 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод (на що вказує практика Європейського суду з прав людини), Конституції України (оскільки є нелюдським та принижуючим людську гідність), а також незаконності порядку його введення та застосування згідно чинного законодавства України.
Засуджений та його захисник, у судовому засіданні підтримали вказане клопотання та просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Вивчивши клопотання, вислухавши учасників судового засідання, суд приходить до наступного висновку.

У своєму клопотанні засуджений вказав, що воно подано до суду на підставі п. 14 ч. 1 ст. 537, п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, тобто відповідно до порядку, передбаченого розділом VІІІ КПК України, який регламентує виконання судових рішень, а не в порядку розділу V цього Кодексу, яким передбачені судові провадження з перегляду судових рішень, у тому числі тих, які набрали законної сили.
Пунктом 14 ч.1 ст. 537 КПК України, зокрема передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, в даному випадку суд, який ухвалив вирок, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Системний аналіз зазначених вище норм кримінального процесуального закону дозволяє зробити висновок про те, що в порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, суд може вирішувати лише ті питання, які не стосуються суті вироку і не тягнуть за собою погіршення становища засудженого.
В зазначеному порядку не можуть розглядатись питання, які стосуються суті вироку, в тому числі прогалин чи недоліків вироку частині призначеного засудженому покарання, оскільки відповідно до вимог ст. 124 Конституції України та ст. 533 КПК України, судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Як вбачається з матеріалів справи вироком апеляційного суду Донецької області від 13.12.2006 р. ОСОБА_5 визнаний винним і засуджений за п.п. 4, 6, 12, 13, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією усього майна засудженого (а.с.16-17).
Ухвалою Верховного суду України від 10.04.2008 р. касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, вирок щодо нього залишений без змін (а.с.18).
Зазначені факти свідчать про те, що ОСОБА_5 був засуджений до довічного позбавлення волі, і саме таке покарання він відбуває на теперішній час.
Частиною 1 ст. 82 КК України передбачена лише можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Згідно змісту ст.64 та ст. 87 КК України, засуджені до довічного позбавлення волі не підлягають зміні покарання, інакше як на підставі Акта помилування Президента України. Так покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.
В клопотанні засудженого ОСОБА_5 мова йде фактично про перегляд судового рішення в частині призначеного йому покарання, а тому клопотання засудженого не може бути задоволене, оскільки, незважаючи на доводи наведені в клопотанні, у тому числі на судову практику Європейського суду з прав людини, це питання знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Так, Європейський суд з прав людини вказав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року). Вказаний принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду.
Таке правозастосування відповідає практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Окрім того, в порядку виконання судових рішень предметом судового розгляду є вирішення лише тих питань, які прямо передбачені законом, зокрема ст. 537 КПК України, а не вирішення кримінального провадження чи кримінальної справи по суті, у тому числі в частині вирішення питання про відповідність чи невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.
Так, відповідно до частини другої статті 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
З матеріалів справи вбачається, що вирок апеляційного суду Донецької області від 13.12.2006 р. щодо ОСОБА_5 переглядався Верховним судом України та був залишений без змін, а тому суд вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання за п.п. 4, 6, 12, 13, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді довічного позбавлення волі повністю відповідає вимогам чинного кримінального закону, які діяли на момент вчинення ним злочину.
Посилання засудженого ОСОБА_5 на порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає необґрунтованим, оскільки ч. 1 ст. 87 КК України передбачена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом строком покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином Кримінальним Кодексом України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Що стосується вимоги заявленої в клопотанні засудженим ОСОБА_5 про визнання порушення прав людини та громадянина, передбачених ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав людини основоположних свобод (1950р.), за піддання засудженого жорстокому, нелюдському чи такому, що принижує гідність покаранню, через призначення йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, то дані вимоги також не підлягають задоволенню, так як відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України і не надано право вирішувати заявлену вимогу.
За таких обставин в задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі ст. 74 КК України, керуючись 537 КПК України, суд
у х в а л и в:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, цигана, громадянина України, про невідповідність у кримінальному законодавстві України призначеної йому санкції покарання у виді довічного позбавлення волі, як незаконного виду покарання в Україні, та заміни покарання на обмежений строк позбавлення волі 15 років, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її проголошення через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя: