Справа №: 343/1116/18
Провадження №: 1-кп/0343/120/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 01.11.2016 року за номером № 0000758, про обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Довге Іршавського району Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє 17.12.2013 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ст.ст. 185 ч.2, 186 ч. 2 , 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.390 КК України, суд -,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі та якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду не повернувся до місця відбування покарання.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин:

07.07.2016 року ОСОБА_5 , прибув для відбуття покарання у Долинський виправний центр № 118, що в с. Тростянець, Долинського району, Івано-Франківської області, де йому було роз`яснено порядок та умови відбуття покарання у вигляді обмеження волі, а також попереджено, що у разі ухилення від відбуття покарання його буде притягнено до кримінальної відповідальності за ст. 390 КК України.
ОСОБА_5 , згідно наказу начальника Долинського виправного центру №118 від 10.10.2016 № 432з, отримав короткочасний виїзд для проходження стаціонарного лікування в інфекційному відділенні Долинської центральної районної лікарні з 11.10.2016 на термін необхідний для лікування, і при цьому 11.10.2016 року був ознайомлений з правилами поведінки під час короткочасного виїзду, та попереджений про кримінальну відповідальність за їх порушення, і не повернення до місця відбування покарання після закінчення строку виїзду.
30.10.2016 року приблизно о 20.00 год. ОСОБА_5 , під час перебування на лікуванні в інфекційному відділенні Долинської центральної районної лікарні, не повідомляючи медичний персонал лікарні, залишив межі Долинської ЦРЛ, що в м. Долина по вул. Оксани Грицей, 15 і направився у м.Львів, в зв`язку із чим цього ж дня, а саме 30.10.2016 був виписаний з лікувальної установи з причин порушення внутрішньо-лікувального режиму.
Таким чином, у зв`язку із припиненням лікування, у ОСОБА_5 виник обов`язок щодо повернення до Долинського виправного центру №118.
Проте, ОСОБА_5 , під час відбування покарання у виді обмеження волі у Долинському ВЦ №118, отримавши короткочасний виїзд за межі виправного центру для проходження стаціонарного лікування в інфекційному відділенні Долинської ЦРЛ з 11.10.2016 на термін, необхідний для лікування, будучи попереджений і усвідомлюючи, що у зв`язку із порушенням внутрішньо-лікарського режиму, було припинено його лікування, тим самим закінчено строк короткочасного виїзду, діючи умисно, 31.10.2016 не повернувся до Долинського ВЦ №118, а направився в м.Трускавець Львівської області, де 16.01.2018 року, поблизу Дрогобицької виправної колонії №40, був затриманий працівниками Долинського виправного центру №118.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому визнав повністю, суду пояснив, що він визнає свою вину повністю, просить суд не допитувати свідків, не досліджувати письмові докази. Його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку. У вчиненому розкаюється, просить суворо його не карати.
Враховуючи пояснення обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичних обставин в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого.
Аналізуючи здобуті та перевірені в судовому засіданні докази суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.390 КК України, оскільки він будучи особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі та якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду не повернувся до місця відбування покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він має середню освіту, одружений, раніше неодноразово судимий, на час вчинення злочину відбував покарання в Державній установі «Долинський виправний центр (№ 118)», посередньо характеризується по місцю відбування покарання, за час відбування покарання мав ряд заохочень та стягнень. Як вбачається з контрольно-строкової довідки невідбута частина покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.12.2013 року, з урахуванням ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 23.11.2015 року, станом на 31.10.2016 року становила 3 місяці 11 днів.
Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
У відповідності до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Суд, призначаючи покарання , необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
До обставин що пом`якшують покарання суд відносить, те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому.

Обставини, що обтяжує покарання судом не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 не можливе без ізоляції його від суспільства, тому відносно нього слід обрати покарання в межах санкцій ч.2 ст.390 КК України у вигляді обмеження волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Таким чином суд остаточно призначає ОСОБА_5 , покарання відповідно до ч.1 ст.71 КК України та частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.12.2013 року, перевівши за правилами ст. 72 КК України покарання у виді обмеження волі в позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишити без зміни.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 у строк відбуття покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 16 січня 2018 року до вступу вироку суду в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 124, 368,373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.390 КК України та призначити покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до даного покарання частково приєднати ОСОБА_5 невідбуту ним частину покарання за Ухвалою Долинського районного суду від 08.09.2016 року у виді обмеження волі та за сукупністю вироків остаточно визначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці.
Час відбування покрання рахувати з часу фактичного затримання - з 16 січня 2018 року та до спливу строків, визначених законом.
На підставі ст.72 ч.5 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 16 січня 2018 року до вступу вироку суду в законну силу, з розрахунку, що одньому дню попереднього ув`язнення відповідають два дні обмеження волі.
До вступу вироку в закону силу запобіжний захід щодо ОСОБА_5 залишити раніше обраний у вигляді тримання під вартою.
На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: