Постанова
Іменем України

8 травня 2018 року

м. Київ
Справа № 644/2417/16-к

Провадження № 51-1107км18
Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000942, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Харкова, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за його касаційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 10 листопада 2015 року о 06.25 год., керуючи автомобілем марки ГАЗ 3110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Грицевця у м. Харкові, перетинаючи пішохідний перехід, перед яким зупинився транспортний засіб, що рухався в попутному напрямку і надавав дорогу пішоходу, порушив вимоги пунктів 10.1, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїжджу частину по пішохідному переходу справа наліво по ходу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення щодо нього змінити та звільнити його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через суворість. На обґрунтування своїх доводів посилається на те, що судом:

- не достатньою мірою враховано те, що він раніше не судимий, протягом тридцяти років роботи водієм до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні дружину та неповнолітню онуку, пенсіонер, робота водієм є єдиним джерелом його заробітку;
- безпідставно зроблено висновок про відсутність щирого каяття, оскільки він щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, безпосередньо після вчинення злочину надавав допомогу потерпілому, відвідував останнього у лікарні, має намір відшкодувати шкоду через страхову компанію, що не відбувається через те, що цивільний позов потерпілим не заявлено.

Позиції учасників судового провадження
Від учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надійшло.
У судовому засіданні прокурор вважала судові рішення законними та обґрунтованими й просила залишити їх без зміни.
Мотиви Суду

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував:
- пом`якшуючу покарання обставину, якою суд визнав визнання вини й публічне вибачення перед потерпілим за скоєне під час судового розгляду;
- відсутність обтяжуючих обставин;
- дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, без нарікань, одружений, неповнолітніх дітей немає, пенсіонер, працює водієм, вчинив злочин невеликої тяжкості;
- а також конкретні обставини провадження, а саме те, що на час судового розгляду будь-які відшкодування потерпілому ОСОБА_7 . ОСОБА_6 не проводив та даних, що вказували б на щире каяття обвинуваченого, судом не встановлено.
Вищевказані обставини провадження суд обґрунтовано визнав підставами для звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, дійшовши при цьому висновку про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання, яке не є обов`язковим за ч. 1 ст. 286 КК України.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу засудженого на безпідставне призначення йому додаткового покарання, враховуючи обставини кримінального провадження, яке сталося внаслідок грубого порушення ОСОБА_6 трьох пунктів Правил дорожнього руху, та наслідки, які настали, у виді заподіяння потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, висновок суду першої інстанції про недоцільність звільнення ОСОБА_6 від додаткового покарання визнав обґрунтованим.

Доводи у скарзі ОСОБА_6 про те, що робота водієм є єдиним джерелом його заробітку та існування його сім`ї, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції й за наявності вищевказаних обставин правильно не враховані судом як підстава для звільнення його від додаткового покарання, оскільки суспільна небезпека від можливих наслідків порушення Правил дорожнього руху значно перевищує особисті інтереси обвинуваченого. Крім того, як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_6 має статус пенсіонера і неповнолітніх дітей на його утриманні немає.
Наведені у касаційній скарзі засудженого доводи про те, що він щиро розкаявся та намагався виплатити потерпілому шкоду через страхову компанію, однак цьому заважає відсутність цивільного позову потерпілого, в цілому не спростовують правильність висновків суду щодо необхідності призначення додаткового покарання.
На думку Суду, призначене ОСОБА_8 основне та додатковепокарання, з урахуванням обставин провадження та наслідків вчиненого злочину відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Даних, які б свідчили, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не встановлено.

Таким чином, підстав для задоволення скарги та зміни судових рішень не встановлено.

Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, п. 15 Перехідних положень КПК України, пунктами 4, 6 §3 розділу 4 Закону України №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, його касаційну скаргу без задоволення.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3