Постанова

Іменем України
19 вересня 2018 року

м. Київ
Справа № 357/12027/16-к

Провадження № 51-2388км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6
розглянув у касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004312 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2017 року вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він приблизно о 23.00 год 22 серпня 2016 року, незаконно заволодів мопедом марки «Suzuki ZZ», шасі НОМЕР_1 , вміст двигуна 49,9 куб. см, який був припаркований поряд з під`їздом № 2 будинку АДРЕСА_1 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 8 842 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції відносно ОСОБА_6 з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вважає, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора про те, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання потягло призначення покарання, що є несправедливим внаслідок м`якості, і таким, що не сприятиме його виправленню. Вказує, що апеляційний суд належним чином не спростував доводів прокурора про необгрунтованість застосування ст. 75 КК України. Просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор підтримала касаційну скаргу.
Засуджений вважав, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та кваліфікація його дій прокурором не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, cуд при виборі заходу примусу зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
За правилами ст. 75 КК України у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження в порядку касаційної процедури встановлено, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, повною мірою дотримався положень матеріального права.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та інші обставини, які впливають на покарання.
Зокрема, суд урахував, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, раніше був засуджений за корисливі злочини, взяв до уваги сімейний стан винного, який має на утриманні малолітню дитину, розлучений, задовільно характеризується. Урахував суд і обставини, які пом`якшують покарання засудженого, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини, критичне ставлення до своїх дій. Не залишилася поза увагою і поведінка ОСОБА_6 , який вибачився перед потерпілим.
Взявши до уваги усі вищезазначені обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, думку прокурора в судовому засіданні про можливість виправлення засудженого без ізоляції його від суспільства, врахувавши необхідність додержання принципу індивідуалізації покарання, суд дійшов обгунтованого висновку про наявність підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж максимального іспитового строку, встановленого статтею 75 КК України.
Таким чином, належно умотивувавши свою позицію, суд обрав засудженому покарання, яке відповідає вимогами ст. ст. 50, 65 КК України. Воно є необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Також суд обґрунтовано вирішив звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Переконливих аргументів щодо призначення ОСОБА_6 судом покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, та неправильного застосування кримінального закону, а саме ст. 75 КК України, у поданій касаційній скарзі не наведено.
Крім того, аналогічні по суті доводи прокурора щодо неправильного застосування зазначеної статті закону України про кримінальну відповідальність були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який, навівши докладні мотиви та відповідні підстави, визнав їх необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду повною мірою вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування або зміни оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції, не встановлено.
На підставі наведеного, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України,

п. 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3