14.06.2018
Справа № 494/369/18
Провадження № 1-кп/494/63/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.06.2018 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3
потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_4
обвинуваченого, цивільного відповідача - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 0000028 щодо обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець м.Березівка Одеської області з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України);

ВСТАНОВИВ:
28.01.2018 року ОСОБА_5 приблизно о 18:30 год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, пішов разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до центру м. Березівка Одеської області. Знаходячись на вул.. Слави (Енгельса), навпроти вхідних воріт будинку №1 у м. Березівка Одеської області, в ході сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_5 дістав з кишені одягненої на ньому куртки кухонний ніж, який носив при собі для господарських потреб, та завдав один удар ножем в живіт зліва ОСОБА_4 , в результаті чого спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді однієї прохідної колото-різаної рани живота з пошкодженнями стінки шлунку та діафрагми, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_5 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України.
У справі заявлений цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,завданої кримінальним правопорушенням.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністюта надав суду пояснення про те яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину та просив суд призначити найменш суворе покарання..
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_5 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 121 КК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого, потерпілого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який не перебуває на наркологічному обліку, раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо. Перебуває на психіатричному обліку, згідно довідки №27 від 29.01.2018року.

Разом з цим, згідно висновку судово-психіатричних експертів №6 від 01.03.2018 року ОСОБА_5 на період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення, в якому він підозрюється на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав, виявляв клінічні критерії «Розладу особистості та поведінки викликаних вживанням алкоголю». Але вказане у нього порушення психіки за глибиною та ступенем вираженості не позбавляло його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_5 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.

На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким вони скористались.
Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому покарання за частиною першою статті 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст. 75,76 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього відповідних обов`язків. Обвинувачений просив не позбавляти його волі та вказав, що в подальшому житті не буде вчиняти таких дій. Потерпілий у судовому засіданні погодився з думкою прокурора..
У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав вину у інкримінованому йому злочині, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
До вказаного висновку суд прийшов також, виходячи із висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Орлов проти України» від 11.02.2016 року, відповідно до яких «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Злочин вчинений обвинуваченим є дійсно небезпечним, оскільки посягає на життя та здоров`я потерпілої особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченої обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину відповідно до статті 12 КК України, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, думку потерпілого, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, а також з урахуванням думки потерпілого ОСОБА_4 , який просить покарати обвинуваченого відповідно до закону, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції цієї статті строком на 5 років та на підставі ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього відповідних обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.

Потерпілим ОСОБА_4 по справі заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в сумі 50000 грн.00 коп.
Відповідач ОСОБА_5 позовну заяву визнавав частково на суму 15000 грн., а саме в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 8000 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 7000 грн.
Водночас, потерпілий ОСОБА_4 (цивільний позивач) надав суду належні та допустимі докази про заподіяння ї обвинуваченим ОСОБА_5 (цивільним відповідачем) матеріальних збитків і моральних страждань, внаслідок яких позивач змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, щоб усунути негативні наслідки, заподіяні кримінальним правопорушенням. За таких обставин, суд вважає задовольнити позов в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 7000 грн.
Цивільний позов щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає задовольнити частково у сум 8000 грн., виходячи з наступного.
Згідно зі ст.ст.23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_4 тілесними ушкодженнями, отриманими ним в результаті неправомірних дій Білобородова суд враховує, тяжкість тілесних ушкоджень заподіяних кримінальним правопорушенням потерпілій, моральні переживання у зв`язку з їх заподіянням та страждання від фізичного болю через отримані тілесні ушкодження, ступінь порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілої, а тому вважає за можливе позов задовольнити частково.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Таким чином, враховуючи практику Європейського суду та те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, з урахуванням визнання позову ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає стягнути з нього на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 8000 гривень.
Таким чином, задоволенню підлягає лише сума у розмірі 15000 грн. 00 коп.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.
Речові докази у кримінальному провадженні №0000028, а саме: чоловічу куртку, темно-синього кольору, чоловічі джинси синього кольору та чоловічу шапку чорного кольору, які добровільно надав ОСОБА_5 повернути йому по-приналежності.
Речові докази у кримінальному провадженні №0000028, а саме: шубу, светр, футболку, брюки, підштаники, одну пару носків, одну пару взуття та шапку, які добровільно надав ОСОБА_4 повернути йому по-приналежності.
Речовий докази,а саме: ніж,який знаходиться у камері зберігання речових доказів Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області - необхідно знищити.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. 30.01.2018 року до обвинуваченого обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк якого закінчився.
Витрати пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні прокурором - не заявлені.

Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, статтею 121 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років..
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_4 - задовольнити частково
Стягнути ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 7000 грн. 00 коп. та моральну шкоду в сумі 8000 грн. , а загалом 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн.
В решті вимог цивільного позову потерпілого у кримінальному провадженні - відмовити.
Речові докази у кримінальному провадженні №0000028, а саме: чоловічу куртку, темно-синього кольору, чоловічі джинси синього кольору та чоловічу шапку чорного кольору, які добровільно надав ОСОБА_5 повернути йому по-приналежності.
Речові докази у кримінальному провадженні №0000028, а саме: шубу, светр, футболку, брюки, підштаники, одну пару носків, одну пару взуття та шапку, які добровільно надав ОСОБА_4 повернути йому по-приналежності.
Речовий докази,а саме: ніж,який знаходиться у камері зберігання речових доказів Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області - необхідно знищити.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Витрати пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні прокурором - не заявлені.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1