Справа № 742/3120/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/724/2018
Категорія - ч.2 ст.162 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

секретаря судового засідання ОСОБА_3

з участю: прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000092 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні малолітню доньку, освіта базова вища, працює дільничним офіцером поліції Пирятинського відділення поліції ГУНП в Полтавській області, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.162 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи згідно наказу начальника ГУНП в Полтавській області № 355ос від 28.10.2016 року на посаді інспектора Пирятинського ВП Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області, маючи спеціальне звання «старший лейтенант поліції», відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», будучи працівником правоохоронного органу, здійснював функції представника влади і таким чином згідно з ч.3 ст.18 КК України та п.1 примітки до ст.364 КК України був службовою особою.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України та іншими нормативно-правовими актами.

Обвинувачений ОСОБА_6 , обіймаючи посаду інспектора Пирятинського ВП Гребінківського ВП ГУНП у Полтавській області, будучи працівником правоохоронного органу, маючи спеціальне звання «старший лейтенант поліції», здійснюючи функції представника влади, відповідно до Закону, маючи право застосовувати заходи, висувати вимоги та приймати рішення, обов`язкові для виконання, будучи таким чином службовою особою, наділеною владними повноваженнями, діючи умисно, усвідомлюючи незаконність своїх дій, усупереч чинному законодавству, а саме: ст. 30 Конституції України, ст.ст.13, 233, 234 КПК України в частині того, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє або на підставах, визначених у законі, а проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не допускається інакше як за вмотивованим рішенням суду, крім у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин:

08 листопада 2016 року, ОСОБА_6 спільно зі старшим інспектором-черговим Пирятинського відділення поліції ОСОБА_8 та громадянином ОСОБА_9 на власному автомобілі ОСОБА_9 , марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , прибули за адресою: АДРЕСА_3 , з метою виявлення раніше судимого громадянина ОСОБА_10 , мешканця м. Пирятин, Полтавської області, який, на думку ОСОБА_6 , міг перебувати за вищевказаною адресою.

Усупереч вимогам ст.30 Конституції України та ст.ст.13, 233, 234 КПК України, 08 листопада 2016 року, близько 14.40 год., ОСОБА_6 , достовірно знаючи про відсутність у Пирятинському відділенні поліції кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , рішення суду щодо проведення обшуку, підстав для врятування життя людей та майна, а також безпосереднього переслідування особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, незаконно проник до жилого будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_11 , без відповідної добровільної згоди власника даного будинку. У зазначений вище час ОСОБА_6 , явно виходячи за межі своїх службових повноважень, провів у вищевказаному житловому будинку незаконний обшук без умотивованого рішення суду, подавляючи при цьому своїм статусом представника правоохоронного органу волю ОСОБА_11 , яка перебувала у зазначеному володінні, до захисту її законних прав, порушивши таким чином конституційне право ОСОБА_11 на недоторканість житла.

Продовжуючи свої протиправні дії, порушуючи вимоги ст.30 Конституції України та ст.ст.13, 233, 234 КПК України, 08 листопада 2016 року, близько 15.00 год., ОСОБА_6 , достовірно знаючи про відсутність у Пирятинському відділенні поліції кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , рішення суду щодо проведення обшуку, підстав для врятування життя людей та майна, а також безпосереднього переслідування особи, погрожуючи потерпілій ОСОБА_11 пошкодженням замка та вхідних дверей, незаконно проник до жилого будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , без відповідної добровільної згоди власника даного будинку. У зазначений час, ОСОБА_6 явно виходячи за межі своїх службових повноважень провів у вищевказаному житловому будинку незаконний обшук без умотивованого рішення суду, подавляючи при цьому своїм статусом представника правоохоронного органу волю ОСОБА_11 , яка перебувала за межами зазначеного володіння, до захисту її законних прав, порушивши таким чином конституційне право ОСОБА_11 на недоторканість житла.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження щодо нього, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказав на недопустимість доказів протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , оскільки вони були проведені без добровільної згоди ОСОБА_11 , як власника житла. Також зазначив, що його захисником під час судового розгляду кримінального провадження подавалось клопотання про визнання недопустимими доказами вищевказаних протоколів слідчих експериментів, однак місцевий суд не прийняв з цього приводу вмотивованого рішення. В протоколі пред`явлення особи для впізнання не вказані ознаки, за якими потерпіла його упізнала, оскільки таке упізнання проводилось по фотознімкам осіб, які були у поліцейській формі, а не цивільному одязі. Зазначив, що судом не було прийнято як докази довідку Прилуцького відділу поліції, яка свідчить про негативне ставлення ОСОБА_13 (цивільного чоловіка потерпілої) до працівників поліції та погрози на адресу поліції; роздруківку витягу з новин; рапорт чергового Прилуцького відділу поліції, відповідно до якого на номер «102» спочатку був дзвінок від ОСОБА_13 , а вже пізніше від потерпілої. Вказав на суперечності показів свідка ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_11 . Зазначив, що місцевим судом не було взято до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , які підтверджують його показання в тій частині, що свідка ОСОБА_12 не було біля подвір`я ОСОБА_11 і що до будинку потерпілої ОСОБА_6 не заходив. Крім того, не взято до уваги судом те, що потерпіла та свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 є родичами між собою, а ОСОБА_13 цивільний чоловік потерпілої, а тому вони є зацікавленими особами по справі. Послався на те, що працівниками поліції після надходження заяви потерпілої ОСОБА_11 огляд місця події не проводився і жодні речові докази не вилучались. Вказав, що стороною обвинувачення не доведено його причетності до незаконного проникнення до житла потерпілої ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, наполягав на тому, що до господарства ОСОБА_11 він не проникав і обшуки у будинках потерпілої не проводив, бо на такі дії у нього не було відповідного дозволу. Він лише розмовляв з ОСОБА_11 біля хвіртки її господарства, щоб встановити місцезнаходження розшукуваного ОСОБА_16 .

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винуватість знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитана у місцевому суді потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що 08 листопада 2016 року, близько 16 год., побачила з вікна свого будинку невідомого чоловіка, одягненого у цивільний одяг (ним виявився ОСОБА_6 ), який ходив по території її господарства. Вийшовши з будинку, вона спитала, що він хоче. Останній повідомив, що він працівник поліції з м. Пирятина Полтавської області й розшукує раніше судимого громадянина ОСОБА_16 , який може перебувати у її господарстві. ОСОБА_6 був не сам, на нього чекало ще двоє чоловіків біля хвіртки господарства потерпілої, які були також одягнені у цивільний одяг. ОСОБА_6 намагався забрати мобільний телефон у потерпілої, щоб та нікуди не подзвонила, але вона надіслала смс-повідомлення своєму сусіду ОСОБА_12 , щоб той прийшов на допомогу. Невдовзі ОСОБА_6 , усупереч волі потерпілої та за відсутності відповідних документів для проведення обшуку, проник до будинку останньої, наголосивши лише про те, що у нього це «оперативная разработка», і він має право зайти до її будинку. Зайшовши до будинку та взявши за плечі малолітнього онука потерпілої, ОСОБА_6 став допитувати його про ОСОБА_17 , проте онук відповів, що йому нічого невідомо. Далі обвинувачений, протягом близько 7 хв., ходив та оглядав кімнати будинку ОСОБА_11 , відчиняв меблі, підсвічував під ліжком. Після цього, погрожуючи потерпілій пошкодженням вхідних дверей іншого житлового будинку, розташованого на вказаному подвір`ї за адресою: АДРЕСА_4 , якщо остання не відчинить, без її добровільної згоди, у присутності свідка ОСОБА_12 , проник до вказаного будинку, де протягом 3-4 хвилин ходив та оглядав його з останнім. Під час огляду, який був проведений без добровільної згоди потерпілої, ОСОБА_6 не пред`явив необхідних для цього документів, не складав жодного процесуального документу і не залучав жодного свідка. Обвинувачений тільки залишив їй номер свого мобільного телефону на той випадок, коли щось стане відомо про ОСОБА_18 . А тому ОСОБА_11 повідомила про неправомірні дії ОСОБА_6 до Прилуцького відділу поліції.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що 08 листопада 2016 року прийшов до господарства ОСОБА_11 , оскільки вона по телефону просила його про допомогу. У дворі він побачив ОСОБА_6 , який стояв та говорив із потерпілою, яка була знервована і плакала. Ще двоє невідомих чоловіків стояли біля хвіртки господарства ОСОБА_11 . Прохання ОСОБА_12 відрекомендуватися ОСОБА_6 проігнорував та не пред`явив жодного документа, який посвідчує особу. Лише сказав, що вони приїхали виконувати спецоперацію: шукати раніше судимого громадянина, який здійснив крадіжки у місті Пирятині, і що це свідка не стосується. Після цього потерпіла дала ОСОБА_12 ключі від вхідних дверей жилого будинку, в АДРЕСА_5 , щоб той їх відчинив, куди він зайшов разом із ОСОБА_6 . У присутності ОСОБА_12 обвинувачений здійснював обшук вказаного будинку, оглядав кімнати, заглядав до погребу, робив це протягом 10-15 хвилин. При цьому ОСОБА_6 не складав жодного процесуального документу і не залучав понятих.

Свідок ОСОБА_15 у місцевому суді пояснив, що 08 листопада 2016 року бачив автомобіль «Мерседес», який зупинився біля його господарства, і з нього повиходили люди. Двоє чоловіків пішли до господарства ОСОБА_11 , поспілкувались з нею протягом 3-4 хв. і покликали до себе водія автомобіля. Потім всі разом стояли на вулиці біля господарства потерпілої та розмовляли протягом 10-15 хв., і до них ще підійшов свідок ОСОБА_12 . Після того ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_15 та сказав, що шукає ОСОБА_17 у зв`язку з підозрою у вчиненні крадіжок, і залишив свідку свій номер мобільного на той випадок, коли щось стане відомо про ОСОБА_19 .

Допитаний у якості свідка ОСОБА_20 пояснив, що у листопаді 2016 року працював дільничним Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області. 08.11.2016 року, перебуваючи на добовому чергуванні, він отримав дзвінок від чергового Прилуцького відділу поліції ОСОБА_21 , який повідомив, що до чергової частини надійшло повідомлення від громадянки ОСОБА_11 про те, що їй погрожували невідомі особи, які видавали себе за поліцейських. Прибувши за викликом, ОСОБА_20 відібрав у потерпілої заяву та пояснення по даному факту.

Свідок ОСОБА_21 у місцевому суді пояснив, що у листопаді 2016 року він працював черговим чергової частини Прилуцького відділу поліції. 08.11.2016 року по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_11 , про те, що невідомі особи, які видавали себе за поліцейських, проникли до її житлового будинку та провели там обшук. Після цього ОСОБА_21 направив за адресою ОСОБА_11 слідчо-оперативну групу.

Окрім показів свідків, вина обвинуваченого підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- рапортом чергового Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_22 , згідно якого 08.11.2016 року, об 15.39 год., на службу «102» звернулася ОСОБА_11 та повідомила, що 08.11.2016 року за адресою: АДРЕСА_3 , до неї у будинок без будь-яких пояснень увірвались працівники поліції та провели обшук, просить розібратись в даній ситуації; дане повідомлення було зареєстрованого в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення 08.11.2016 року за № 11982 (т.1, а.к.п.12);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 01.08.2017 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_11 вказала, що один з трьох невідомих чоловіків, які прибули до її господарства 08.11.2016 року, незаконно проник до належних їй житлових будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 , де незаконно провів у них обшуки (т.1, а.к.п.92-107);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.08.2017 року, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 серед пред`явлених осіб по фотознімкам, впізнала особу по обличчю на фотознімку №3, яка проводила у її житловому будинку обшук 08.11.2016 року, близько 15 години, ним виявився ОСОБА_6 (т.1, а.к.п.108-110);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.08.2017 року, з якого слідує, що свідок ОСОБА_12 серед пред`явлених осіб по фотознімкам впізнав особу по обличчю на фотознімку №1, яка проводила у господарстві потерпілої ОСОБА_11 обшук 08.11.2016 року, так як чітко запам`ятав його, бо перебував з останнім поруч під час обшуку, ним виявився ОСОБА_6 (т.1, а.к.п.89-91);

- копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно яких потерпіла ОСОБА_11 є власником житлових будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 (т.1, а.к.п.122-125);

- повідомленням заступника начальника Пирятинського відділення поліції від 14.08.2017 року, згідно якого у провадженні слідчих Пирятинського ВП упродовж 2016-2017 років відсутні кримінальні провадження відносно громадянина на ім`я ОСОБА_23 , під прізвиськом « ОСОБА_24 », при цьому слідчі Пирятинського ВП упродовж 2016-2017 років не отримували ухвали слідчого судді на проведення обшуків за можливим місцем перебування останнього в АДРЕСА_3 (т.1, а.к.п.112);

- повідомленням т.в.о. начальника Пирятинського ВП ГУНП у Полтавській області від 15.11.2016 року, згідно якого сім-картою з номером НОМЕР_2 користується старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , інспектор Пирятинського ВП, згідно з наявними даними, працівники підпорядкованого підрозділу до міста Прилуки та Прилуцького району в період з 07.11.2016 року по 09.11.2016 року не відряджались (т.1, а.к.п.15, та довідка від 02.08.2017 року, т.1, а.к.п.115);

- наказом ГУ НП в Полтавській області від 28.10.2016 р.№ 355о/с, згідно якого старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 було призначено на посаду інспектора Пирятинського ВП Гребінківського відділу поліції ГУНП в Полтавській області (т.1, а.к.п.134).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи, і незаконне проведення в них обшуку, вчинені службовою особою, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи обвинуваченого з приводу недопустимості доказів протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , оскільки він був проведений без добровільної згоди ОСОБА_11 , як власника житла, не заслуговують на увагу.

Так, вказані слідчі дії були проведені за участі свідка ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_11 , яка водночас є власником господарства, де ці слідчі дії проводились, у один і той же день, через короткий проміжок часу. А тому повністю відповідають вимогам КПК України.

Посилання ОСОБА_6 на те, що місцевим судом не було прийнято рішення з приводу заявленого захисником під час судового розгляду клопотання про визнання недопустимими доказами вищевказаних протоколів слідчих експериментів є безпідставним, з огляду на таке.

За змістом ч.1 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Згідно журналу судового засідання від 17 травня 2018 року, заявлене клопотання захисника про приєднання до матеріалів справи клопотання про визнання доказів недопустимими було задоволено судом та вказані матеріали приєднані (т.2, а.к.п.185-187).

В подальшому, перебуваючи у нарадчій кімнаті, оцінюючи надані докази, та поклавши вищенаведені протоколи слідчих експериментів в основу вироку як доказ на підтвердження вини ОСОБА_6 , місцевий суд у вироку зазначив, що дані слідчі дії «проведені з дотриманням вимог ст.240 КПК України, згідно якої слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, а тому доводи захисту, щодо недопустимості як доказу по провадженню даного протоколу, так як така слідча дія проведена в порушення вимог ст.240 КПК України, суд вважає не обґрунтованими, не підтвердженими, і такими що не заслуговують на увагу» (т.2, а.к.п.195).

Посилання обвинуваченого на суперечності у показах потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , а також неприйняття судом як доказів довідки Прилуцького відділу поліції, яка свідчить про негативне ставлення ОСОБА_13 (цивільного чоловіка потерпілої) до працівників поліції та погрози на адресу поліції; роздруківку витягу з новин; рапорту чергового Прилуцького відділу поліції, відповідно до якого на номер «102» спочатку був дзвінок від ОСОБА_13 , а вже пізніше від потерпілої, є непереконливими, оскільки вищенаведені, на думку ОСОБА_6 , порушення жодним чином не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку місцевого суду.

Крім того, пояснення, надані суду потерпілою ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_12 є детальними, узгоджуються між собою, а також з об`єктивними даними, які містяться у матеріалах кримінального провадження, незважаючи на незначні розбіжності у суб`єктивному сприйнятті цими людьми тих фактичних обставин, що відбувались.

До того ж, ані потерпіла, ані свідки не мали підстав для обмови ОСОБА_6 , оскільки до 08 листопада 2016 року вони навіть не були знайомі.

Місцевим судом обґрунтовано не було взято до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 у тій частині, що свідка ОСОБА_12 не було біля подвір`я ОСОБА_11 і що обвинувачений до будинку потерпілої не заходив, так як дані свідки є зацікавленими особами. ОСОБА_8 є колегою ОСОБА_6 по роботі, а свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 перебувають в дружніх стосунках із ОСОБА_8 . До того ж, їх пояснення суперечать іншим матеріалам справи, і на думку колегії суддів, є намаганням допомогти обвинуваченому уникнути відповідальності за скоєне.

Посилання обвинуваченого на те, що працівниками поліції після надходження заяви потерпілої ОСОБА_11 огляд місця події не проводився і жодні речові докази не вилучались, не ґрунтується на законі, з огляду на таке.

За змістом ст.237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

Відповідно до ч.1 ст.223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Так, слідчу (розшукову) дію слід розуміти як передбачений Кримінальним процесуальним кодексом захід, який застосовується компетентними особами для збирання, дослідження, оцінки та використання доказів під час конкретного кримінального провадження. Вони мають пізнавальний і водночас процесуальний характер та розшукову спрямованість, сутність якої полягає у намаганні процесуальної особи розшукати й належним чином зафіксувати у відповідних процесуальних джерелах фактичні дані, що мають значення для кримінального провадження.

Крім того, згідно ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відтак, не проведення працівниками поліції огляду місця події після надходження заяви ОСОБА_11 про скоєння злочину щодо неї жодним чином не спростовує обґрунтованість висновків суду про наявність у діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, так як це підтверджується іншими зібраними у справі доказами, яким місцевий суд дав належну оцінку.

Доводи апелянта про проведення пред`явлення особи для впізнання та складення протоколу з порушеннями є безпідставними, оскільки вказана слідча дія була проведена у відповідності з вимогами кримінального процесуального законодавства, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, позицію обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ним відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини статті КК України, яка йому інкримінується, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2018 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_27 ОСОБА_2 ОСОБА_28