У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.10.2018 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управляння Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області радником юстиції ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Діброва Тячівського району Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні малолітню дитину, депутата Нижньо-Апшанської сільської ради сьомого скликання, Тячівського району Закарпатської області, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0001470, відомості про яке 20.12.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управляння Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області радником юстиції ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0001470, відомості про яке 20.12.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 19.12.2017 року, приблизно о 17 год. 20 хв., водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Caddy», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням «Мукачево-Рогатин-Львів» в с. Нижня Апша по вул. Борканюка, в напрямку смт. Солотвино, Тячівського району, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, а також не врахував дорожню обстановку, що склалася, внаслідок чого напроти будівлі № 2 магазину ПП «Пітіку» на вищевказаній вулиці, допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в той час перетинала проїжджу частину дороги зліва направо відносно напрямку руху вказаного автомобіля. Внаслідок наїзду малолітню ОСОБА_7 по інерції відкинуло на смугу зустрічного руху, де в той час на її тіло в лежачому положенні відбувся наїзд невстановленим досудовим розслідуванням легковим автомобілем, який рухався в зустрічному напрямку відносно руху автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Caddy», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновками судово-медичної експертизи № 246 від 21.12.2017 року, комісійної судово-медичної експертизи № 38 від 17.07.2018 року, та додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 47 від 10.10.2018 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: саден зовнішньо-бокової поверхні правої гомілки з утворенням смугастих саден у вказаній ділянці тіла, садно правої верхньої кінцівки, саден шкіри обличчя та тильної поверхні кистей, перелому четвертого і восьмого ребер, вдавленого перелому лобної кістки з права, перелому кісток основи черепа, що проходить через потиличну кістку, праву скроневу кістку, по задній черепній ямці у вигляді неправильного кільця; вдавленого (трикутної форми) закритого перелому лобної кістки справа; закритих прямих переломів 4 і 8-го ребер справа по парахребетовій лінії; забій головного мозку на рівні стовбурових структур; обширні забійно-рвані скальповані рани верхньої ділянки лівого стегна та сідниці, ділянки правого кульшового суглобу; множинні смугасті садна обличчя обох кистей по тильній поверхні, правого плеча і передпліччя по зовнішній поверхні, на передньо-зовнішніх поверхнях обох гомілок. Первинний контакт зовнішньо-боковою поверхнею правої гомілки пішохода ОСОБА_7 , що перебувала у вертикальному чи близькому до нього положенні, з лівою передньо-боковою поверхнею облицювання автомобіля «Volkswagen» моделі «Caddy» з утворенням смугастих саден у вказаній ділянці тіла, ротація і ковзання правої верхньої кінцівки та перелому 4 і 8 ребер від співудару з боковим дзеркалом. Внаслідок цього відбулося відкидання тіла та падіння на підлеглі покриви дороги з утворенням вдавленого перелому лобної кістки справа, саден шкіри обличчя та тильної поверхні кистей. В результаті контакту виступаючих елементів днища невстановленого досудовим розслідуванням автомобіля з ділянкою сідниць (тазу) потерпілої, що перебувала в лежачому положенні долінець в напрямку осі хребта знизу догори утворилися перелом кісток основи черепа (неправильної кільцеподібної форми), забій стовбурових структур головного мозку, скальпованої рани в ділянці лівого стегна та сідниць, правого кульшового суглобу. Тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток основи черепа, вдавленого перелому лобної кітки та забою стовбурових структур головного мозку згідно з п. 2.1.1. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя. Безпосередня причина смерті ОСОБА_7 настала внаслідок поєднаної травми голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток черепу із забоєм головного мозку. Всі виявленні на тілі потерпілої ОСОБА_7 тілесні ушкодження знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілої, і заподіяні внаслідок дії тупогранних та тупих предметів, з прикладанням значної сили, можливо і при ударі об такі під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.12.2017 року.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, а саме: п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.2 у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали, а саме смертю ОСОБА_7 .

За твердженням слідчого, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

12.10.2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, показання не надав та послався на ст. 63 Конституції України.

Слідчий вказує, що у вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , депутат Нижньо-Апшанської сільської ради сьомого скликання, Тячівського району, Закарпатської області, раніше не судимий.

За твердженням слідчого вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: оглядом місця події та схеми до нього від 19.12.2017 та іншими зібраними матеріалами у кримінальному провадженні.

Слідчий зауважує, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

З посиланням на вищевикладене та те, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі може в подальшому переховуватися від органів досудового розслідування та суду, виїхавши за межі місця свого проживання, чим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на свідків, потерпілого, експерта, перешкоджати у кримінальному провадженні іншим чином, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не дасть можливості запобігти вищевказаним ризикам, відтак, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити, посилаючись на наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваному ОСОБА_4 обґрунтовано інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які наведені у внесеному клопотанні.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на обставини, викладені ним у письмових запереченнях, які долучені до матеріалів клопотання. Зауважив, що сторона захисту не погоджується з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, інкримінованого його підзахисному, яка є безпідставною, а також жодний із ризиків, наведений стороною обвинувачення у клопотанні, не підтверджений. Захисник просив застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Підозрюваний у судовому засіданні погодився з позицією свого захисника.

Заслухавши позиції прокурора з приводу внесеного клопотання, підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управляння Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001470, відомості про яке 20.12.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У рамках даного кримінального провадження 12.10.2018 року повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження.

Статтею 177 КПК України регламентовано, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з норм КПК України, і його належної поведінки. У п. 13.3 даної постанови зазначено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

За приписами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час розгляду клопотання встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя враховує тяжкість покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який раніше не судимий, є молодим за віком, має на утриманні малолітню дитину, наявність у нього постійного місця проживання, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своєю дружиною та малолітнім сином, сімейний стан підозрюваного, який має досить міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно. Також слідчий суддя бере до уваги ту обставину, що підозрюваний затриманим у порядку, визначеному ст. 208 КПК України, не був, а сам злочин, у вчиненні якого він підозрюється, відноситься до необережних.

Разом з тим, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Між тим, тяжкість інкримінованого особі злочину, так само як суворість можливої санкції не можуть слугувати єдиними підставами для тримання особи під вартою. Існування обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого правопорушення хоч і є важливим фактором, не може бути єдиною підставою для виправдання тривалого періоду запобіжного ув`язнення (рішення ЄСПЛ у справі «Калашников проти Росії, Kalashnikov v. Russia» від 24 червня 2002 року, заява № 47095/99, п. 116). Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку. У цьому контексті мають враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, а також міжнародні контакти (рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії, W v. Shitzerland» від 26 січня 1993 року Серія А, № 254-А, п. 33).

Оцінюючи доводи сторони кримінального провадження з боку обвинувачення про необхідність застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя констатує, що стороною обвинувачення не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з встановлених слідчим суддею обставин, з урахуванням даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_4 , та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, прокурором доведено обставини, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема, обґрунтованість підозри на даному етапі досудового розслідування та необхідність запобігання ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, але не доведено обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під варту слід відмовити.

Разом з тим, приймаючи до уваги наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, слідчий суддя вважає за можливе застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.00 год. до 06.00 год. наступної доби, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім та зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти вищезазначеному ризику.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Між тим, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Слідчий суддя констатує, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 194, 196, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управляння Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області радником юстиції ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.00 год. до 06.00 год. наступної доби.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні процесуальні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду на їх першу вимогу;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;
повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Встановити строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту до 10 грудня 2018 року, включно.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Згідно з ч. 6 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 25 жовтня 2018 року об 11 год. 30 хв.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1