Справа № 565/1867/18
Провадження № 1-кп/565/109/18
Провадження №1-кс/565/432/18
У Х В А Л А
02 жовтня 2018 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі:
- головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю:
- секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
- прокурора - ОСОБА_3 ,
- потерпілого - ОСОБА_4 ,
- представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 ,
- неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
- законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_7
- захисника неповнолітнього обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,
- представника служби у справах дітей - ОСОБА_9 ,
- представника уповноваженого підрозділу органів Національної поліції - ОСОБА_10 ,
здійснивши в залі судового засідання відкрите підготовче судове засідання по кримінальному провадженню №0000258, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2018 року, по обвинуваченню неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, громадянина України, учня 2-го курсу Вищого професійного училища №29 смт.Володимирець Рівненської області, раніше судимого вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2017 року за ч.2 ст.289 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки із звільненням від відбуття покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, проживаючого у АДРЕСА_1 , вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 і ч.2 ст.289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
28 вересня 2018 року у Кузнецовський міський суд Рівненської області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000258, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2018 року, складений стосовно неповнолітнього ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 і ч.2 ст.289 КК України.
До початку підготовчого судового засідання 02 жовтня 2018 року прокурор Варашського відділу Сарненської місцевої прокуратури юрист 2 класу ОСОБА_3 подала в суд клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні №0000258, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2018 року. Зокрема, вказане клопотання прокурора має такі вимоги: застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені: п.2 ч.5 ст.194 КПК України не відлучатись з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу прокурора або суду; п.3 ч.5 ст.194 КПК України повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; п.4 ч.5 ст.194 КПК України утримуватись від спілкування з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; встановити строк дій запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на два місяці.
До початку підготовчого судового засідання 02 жовтня 2018 року в суд надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_7 як до законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з клопотанням про прийняття вказаного позову до розгляду у кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила призначити судовий розгляд кримінального провадження та доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь. Прокурор зазначила, що дане кримінальне провадження підсудне Кузнецовському міському суду Рівненської області, підстави для його закриття відсутні, угоди не укладалися, обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України. Із пояснень прокурора слідує, що власник автомобіля, марки «Ауді-80», 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_13 відмовився від залучення його до кримінального провадження як потерпілого, тому відповідно до ч.7 ст.55 КПК України він залучений в якості свідка і його анкетні відомості не вказані в обвинувальному акті. Окрім цього, прокурор підтримала клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_6 , просила суд його задоволити з викладених підстав. Згідно з доводами прокурора ризики, які згідно з ухвалою слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_14 від 14 серпня 2018 року були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , на теперішній час не змінилися, нові не з`явилися, проте згідно з відомостями Вараського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово порушив умови застосованого щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки у період часу з 21 години до 07 години не перебував за місцем свого проживання. Вирішення питання про прийняття цивільного позову ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні прокурор покладає на суд.
Представник уповноваженого органу підрозділу органів Національної поліції ОСОБА_10 підтримав вказану позицію прокурора в даному кримінальному провадженні.
Потерпілий ОСОБА_4 , його представник адвокат ОСОБА_5 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 , його законний представник ОСОБА_7 , захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 і представник служби у справах дітей ОСОБА_9 не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Потерпілий ОСОБА_4 не визначився з думкою щодо клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_6 . Представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 спочатку зазначив, що частково підтримує вказане клопотання прокурора, проте в подальшому при з`ясуванні в якій саме частині він підтримує це клопотання вказав, що оскільки неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 навчається у Вищому ПТУ смт.Володимирець Рівненської області, то він вважає за доцільне заборонити йому залишати житло лише у період часу з 21 години до 07 години, як вказано в ухвалі слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_14 від 14 серпня 2018 року. Потерпілий ОСОБА_4 і його представник просили прийняти до розгляду у кримінальному провадженні цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, заявлений до законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 його матері ОСОБА_7 .

Представник служби у справах дітей ОСОБА_9 заперечила проти задоволення клопотання прокурора про застосування стосовно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 цілодобового домашнього арешту, зазначивши, що обрання такого запобіжного заходу порушить його право на здобуття професійно-технічної освіти та матиме значно менший виховний вплив на поведінку неповнолітнього, аніж його навчання у Вищому ПТУ смт.Володимирець Рівненської області під контролем викладачів і вихователів. Питання про прийняття цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні представник служби у справах дітей просила вирішити суд на власний розсуд.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 , його законний представник ОСОБА_7 і його захисник адвокат ОСОБА_8 вказали про безпідставність клопотання прокурора про застосування стосовно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та просили суд відмовити в його задоволенні.
Адвокат ОСОБА_8 зазначив про невідповідність цього клопотання вимогам ст.200 КПК України, неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту при діючому запобіжному заходу у вигляді домашнього арешту, обраного ухвалою слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_14 від 14 серпня 2018 року, також просив суд звернути увагу на відсутність нових ризиків і ненадання жодних належних підтверджень, які б дійсно свідчили про порушення неповнолітнім ОСОБА_6 заборони залишати житло з 21 години до 07 години. Згідно з доводами захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 невідчинення дверей квартири АДРЕСА_2 не є доказом відсутності ОСОБА_6 у вказаному житлі, тим більше о 00 годині 50 хвилин. Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 і його законний представник ОСОБА_7 заперечили обставини порушення умов домашнього арешту ОСОБА_6 , викладені у листах Вараського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області від 04 вересня 2018 року, від 08 вересня 2018 року, від 18 вересня 2018 року, від 25 вересня 2018 року і від 28 вересня 2018 року.
Законний представник ОСОБА_7 пояснила, що жодного разу вона не відмовилась від дачі письмових пояснень працівникам поліції і не зазначала про те, що місце перебування її сина їй невідоме. Законний представник ОСОБА_7 просила суд врахувати, що разові випадки відсутності ОСОБА_6 за місцем проживання після 21 години були зумовлені його перебуванням у гуртожитку за місцем навчання у Вищому ПТУ смт.Володимирець Рівненської області, про що вона достовірно знала, так як особисто забороняла неповнолітньому синові повертатися додому із смт.Володимирець Рівненської області в нічний час.
Згідно з доводами неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_7 і його захисника адвоката ОСОБА_8 неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 не мав і не має наміру переховуватися від суду, не впливав і не впливає незаконно на свідків у цьому кримінальному провадженні і не вчинив та не має наміру вчинити інше кримінальне правопорушення.
Захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 вказав про невідповідність вимогам ЦПК України позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а саме: щодо її змісту (ст.ст.175, 177 ЦПК України) і також щодо надання документів про сплату судового збору в частині відшкодування моральної шкоди.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 і його законний представник ОСОБА_7 просили суд вирішити питання про прийняття цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні на власний розсуд.
Разом з цим неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що він не був за кермом автомобіля, марки «RENAULT KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1998 року випуску, і не розуміє чому він має відшкодовувати потерпілому ОСОБА_4 матеріальну і моральну шкоду.
Заслухавши думки і доводи прокурора, потерпілого, представника потерпілого, неповнолітнього обвинуваченого, його законного представника і захисника, представника служби у справах дітей, представника уповноваженого органу підрозділу органів Національної поліції, суд застосував норми кримінального процесуального законодавства України і за наслідками підготовчого судового засіданняя прийшов до наступних висновків.
Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

У даному випадку обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000258, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2018 року, складений стосовно неповнолітнього ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 і ч.2 ст.289 КК України, вимогам КПК України не відповідає, тому на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Слідуючи вимогам ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. До обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Судом встановлено, що вимоги, передбачені п.5 ч.2 ст.291 КПК України, при складенні обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000258, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2018 року, стосовно неповнолітнього ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 і ч.2 ст.289 КК України, не дотримані.
Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, є неконкретним і незрозумілим, додатковим підтвердженням чого є думка, висловлена в підготовчому судовому засіданні особисто неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_6 про те, що він не розуміє чому саме він має відшкодовувати шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_4 , якщо не був за кермом транспортного засобу, належного останньому.

Так, у першому абзаці другого аркуша обвинувального акта зазначено, що 23.07.2018 неповнолітній ОСОБА_6 , без відома власника ОСОБА_13 та всупереч його волі, з метою здійснення поїздки, вирішив незаконно заволодіти належним ОСОБА_13 автомобілем марки «Audi» 80, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 50 712 грн. 38 коп., який в цей час був припаркований на місці для тимчасового паркування транспортних засобів, що знаходиться за житловим будинком АДРЕСА_3 . Реалізовуючи свій умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 попередньо повідомив ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , завідомо неправдиву інформацію про те, що вказаний автомобіль ніби-то належить його діду, викликавши в них таким чином помилкове уявлення про наявність в нього законних підстав на користування вказаним автомобілем.

Отже, в обвинувальному акті не вказано в який саме час (о котрій годині 23.07.2018) та при яких обставинах у неповнолітнього ОСОБА_6 виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «Audi» 80, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 50 712 грн. 38 коп., а також коли саме (попередньо) він повідомив ОСОБА_12 та ОСОБА_11 завідомо неправдиву інформацію.

У другому абзаці другого аркуша обвинувального акта вказано, що на виконання свого злочинного наміру, ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, повторно близько 04 год. 00 хв., за допомогою ключа належного ОСОБА_13 , та отриманого ним за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, шляхом відкриття замка передніх водійських дверцят разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 проник до автомобіля марки «Audi» 80, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановивши таким чином над ним контроль. Після цього, ОСОБА_6 з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, передав згаданий вище ключ ОСОБА_12 для того, щоб останній спробував за допомогою нього чи шляхом з`єднання дротів замка запалювання привести в дію двигун автомобіля. В подальшому ОСОБА_12 , маючи помилкове уявлення про право ОСОБА_6 на користування автомобілем марки «Audi» 80, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вставивши ключ в замок запалювання спробував запустити двигун, однак йому це не вдалось в зв`язку з відсутність в авто автомобільного акумулятора, окрім цього оглянувши замок запалювання ОСОБА_12 повідомив, що йому і іншим чином не вдасться запустити двигун. Приблизно через декілька хвилин після цього ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір направлений на незаконне заволодіння автомобілем марки «Audi» 80, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в салоні вказаного транспортного засобу самостійно спробував привести в дію його двигун, вставивши ключ належний ОСОБА_13 , та отриманий ним за невстановлених обставин до замка запалювання, та намагаючись його повернути, вчинивши при цьому усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак йому це не вдалось із незалежних від нього причин, а саме в зв`язку з відсутність в авто автомобільного акумулятора.

По-перше, у цьому абзаці обвинувального акта не зазначено дати події злочину, у вчиненні якого обвинувачується неповнолітній ОСОБА_6 закінченого замаху на незаконне, повторне заволодіння транспортним засобом, оскільки вказана лише година (близько 04 год. 00 хв.). По-друге, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у цій частині обвинувального акта суперечить між собою, а також правовій кваліфікації кримінального правопорушення, формулюванню обвинувачення і даним про обвинувачених осіб. Зокрема, такий виклад обставин (На виконання свого злочинного наміру, ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, повторно близько 04 год. 00 хв., за допомогою ключа належного ОСОБА_13 , та отриманого ним за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, шляхом відкриття замка передніх водійських дверцят разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 проник до автомобіля марки «Audi» 80, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановивши таким чином над ним контроль. Після цього, ОСОБА_6 з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, передав згаданий вище ключ ОСОБА_12 для того, щоб останній спробував за допомогою нього чи шляхом з`єднання дротів замка запалювання привести в дію двигун автомобіля.) вказує на наявність у ОСОБА_6 з іншими особами ОСОБА_12 і ОСОБА_11 спільного злочинного наміру і спільної мети, спрямованих на незаконне заволодіння транспортним засобом, та їх спільної участі у вчиненні цього злочину. Проте, такі дії стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.2 ст.15 і ч.2 ст.289 КК України, як закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений повторно, цей злочин інкримінується лише ОСОБА_6 , правової оцінки вказаним діям ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , зазначеним в якості встановлених фактичних обставин, не надано. Крім цього, суд врахував, що з моменту встановлення контролю над транспортним засобом злочин визнається закінченим, якщо заволодіння відбувалося під час руху транспортного засобу. Однак в обвинувальному акті відсутні дані про те, яким саме способом було встановлено контроль над автомобілем марки «Audi» 80, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначений недолік з врахуванням подальшого викладу інших обставин про невдалі спроби запустити двигун вказаного автомобіля, в тому числі ОСОБА_12 і ОСОБА_6 , які суперечать попередньому викладу обставин про встановлення контролю над транспортним засобом, не дає можливості зробити однозначний висновок про момент закінчення злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 . При цьому суд прийняв до уваги, що формулювання обвинувачення (п`ятий абзац третього аркуша обвинувального акта) не містить попередньо викладених в обвинувальному акті даних як встановлених фактичних обставин про спільне проникнення ОСОБА_6 разом із ОСОБА_11 і ОСОБА_12 до автомобіля марки «Audi» 80, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , і встановлення над ним контролю, що свідчить про істотну суперечність між викладом фактичних обставин і формулюванням обвинувачення.

У четвертому абзаці другого аркуша обвинувального акта вказано, що 23.07.2018 ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без відома власника ОСОБА_4 та всупереч його волі, з метою здійснення поїздки, вирішив незаконно заволодіти належним ОСОБА_4 автомобілем марки «RENAULT KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1998 року випуску, який в цей час був припаркований на прилеглій території до житлового будинку АДРЕСА_3 .
Отже, у цьому викладі фактичних обставин не зазначено часу (о котрій годині 23.07.2018, до попереднього епізоду незаконного заволодіння, одночасно чи після), коли ОСОБА_6 вирішив незаконно заволодіти автомобілем, марки «RENAULT KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1998 року випуску, та при яких обставинах у нього виник такий намір.

У першому абзаці третього аркуша обвинувального акта вказано, що ОСОБА_6 близько 04 год. 30 хв. 23.07.2018 року підійшов до автомобіля марки «RENAULT KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та за допомогою металевого ключа належного ОСОБА_13 , відчинивши водійські дверцята автомобіля, проник до його салону. Після цього, ОСОБА_6 знявши саморобний пристрій для блокування керма, за допомогою згаданого ключа привів в дію двигун автомобіля та разом з ОСОБА_11 , здійснив на ньому поїздку по території міста Вараш, та Володимирецького району Рівненської області. В подальшому близько 21 год. 20 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в межах міста Вараш Рівненської області передав керування викраденого ним раніше автомобіля, ОСОБА_12 , який проїжджаючи по АДРЕСА_4 не справився з керуванням, та здійснив його перекидання, спричинив механічні пошкодження транспортному засобу належному ОСОБА_4 , вартість усунення яких становить 61 997 грн. 59 коп.

Із змісту зазначеного викладу фактичних обставин, які прокурор вважає втановленими, та з врахуванням розділових знаків, поставлених у другому реченні вказаного абзацу, слідує, що ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 привели в дію двигун транспортного засобу. Проте, які саме дії вчинив ОСОБА_11 , дані про його причетність чи непричетність до вчинення цього злочину, дані про його участь у вилученні транспортного засобу і роль, наявність попередньої змови на вчинення чи її відсутність в обвинувальному акті детально не висвітлені. У формулюванні обвинувачення щодо цього епізоду фактичні обставини викладені таким чином: після чого, знявши саморобний пристрій для блокування керма, за допомогою згаданого ключа привів в дію двигун автомобіля та здійснив на ньому поїздку разом з ОСОБА_11 по території м.Вараш, та Володимирецького району Рівненської області (четвертий абзац четвертого аркуша обвинувального акта). Однак, правова оцінка таким діям ОСОБА_11 в обвинувальному акті не надана.

У першому абзаці третього аркуша та в четвертому абзаці четвертого аркуша обвинувального акта зазначено лише час (о 21 год. 20 хв.), коли ОСОБА_6 , перебуваючи в межах міста Вараш, Рівненської області передав керування транспортним засобом ОСОБА_12 . Даних про дату та місце вчинення таких дій ОСОБА_6 не викладено в обвинувальному акті ні у викладі фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, ні у формулюванні обвинувачення, що унеможливлює з`ясування чітких даних про те, чи така поїздка на автомобілі марки «RENAULT KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , дійсно була вчинена ОСОБА_12 після події незаконного заволодіння цим транспортним засобом, що в свою чергу істотно впливає на правову кваліфікацію таких дій.

Аналізуючи обвинувальний акт, суд врахував роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п.п.15, 16 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року з подальшими змінами. Зокрема, що незаконне заволодіння транспортним засобом (ст.289 КК слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, з моменту встановлення контролю над ним. Проникнення в кабіну, гараж чи інше сховище, спробу запустити двигун або буксирувати транспортний засіб з метою заволодіння ним необхідно розглядати як замах на вчинення злочину. Заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб має місце у випадках, коли дві особи і більше заздалегідь, тобто до початку виконання дій, які становлять об`єктивну сторону злочину, домовилися про спільне його вчинення, незалежно від того, хто з них керував цим засобом. Проте не підлягають кримінальній відповідальності за ст.289 КК особи, які не брали участі у вилученні транспортного засобу, але після заволодіння ним винною особою здійснили поїздку на ньому.

З огляду на викладені недоліки обвинувального акта суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000258, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2018 року, складений стосовно неповнолітнього ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 і ч.2 ст.289 КК України, у зв`язку з його невідповідністю вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України необхідно повернути прокурору.

Вирішуючи клопотання прокурора Варашського відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 від 02 жовтня 2018 року, суд врахував наступні обставини.
Ухвалою слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_14 від 14 серпня 2018 року до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк 60 днів, із забороною залишати житло (квартиру АДРЕСА_2 ) з 21 години до 07 години наступної доби та покладено на нього наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатись з населеного пункту, в якому він зареєстрований, та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватись від спілкування із свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в усіх випадках, крім участі разом з ними у слідчих діях; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання. Строк дії запобіжного заходу встановлено до 12 жовтня 2018 року включно.
Отже, з наведеного слідує, що на теперішній час до 12 жовтня 2018 року до неповнолітнього підозрюваного (нині обвинуваченого) ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.
За таких обставин, застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту при діючому запобіжному заходу у виді домашнього арешту, тобто того самого виду, є юридично необґрунтованим.
Згідно з ч.1 ст.200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.
Однак, у даному випадку прокурор подав у суд клопотання про застосування запобіжного заходу, а із клопотанням про зміну запобіжного заходу чи про зміну або покладення додаткових обов`язків у порядку, визначеному ст.200 КПК України, у суд не звертався.
Окрім цього, суд врахував, що в клопотанні прокурора не зазначено виникнення після прийняття попереднього рішення про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу нових ризиків. Ризики того, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, які передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, були підставою застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 , як свідчить зміст ухвали слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_14 від 14 серпня 2018 року. Обставин виникнення нових ризиків не встановлено.
Більше того, суд взяв до уваги, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні закінчено, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 своєчасно з`явився за викликом суду в підготовче судове засідання, під час його проведення беззаперечно підкорявся відповідним розпорядженням головуючого судді та додержувався порядку проведення судового засідання. Наведені обставини викликають в суду обґрунтований сумнів щодо наявності на теперішній час в неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 наміру на ухилення від органу досудового розслідування та суду.
Спроб незаконного впливу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 на свідків у даному кримінальному провадженні не доведено. Вказаний ризик ґрунтується на припущеннях у зв`язку із наданням свідками ОСОБА_11 і ОСОБА_12 суперечливих показань під час досудового розслідування, що може бути зумовлене іншими обставинами, не пов`язаними із діями неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 . При цьому суд прийняв до уваги, що ухвалою слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_14 від 14 серпня 2018 року на неповнолітнього ОСОБА_6 покладено обов`язок утримуватись від спілкування із свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Даних про те, що з моменту постановлення ухвали слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_14 від 14 серпня 2018 року до теперішнього часу неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 вчинив інше кримінальне правопорушення суду не надано. Отже, ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, ґрунтується лише на наявності в неповнолітнього ОСОБА_6 попередньої судимості і на теперішній час не посилився.
Доводи прокурора про порушення неповнолітнім обвинуваченим умов застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту заборони залишати житло (квартиру АДРЕСА_2 ) з 21 години до 07 години наступної доби суд критично оцінює, виходячи із їх недоведеності.
Так, у листах Варашського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області №6941/215/01-18 від 04 вересня 2018 року, №7323/215/01-18 від 04 вересня 2018 року, №7388/215/01-18 від 18 вересня 2018 року, №7632/215/01-18 від 25 вересня 2018 року, №7635/215/01-18 від 25 вересня 2018 року, №7706/215/01-18 від 28 вересня 2018 року і №7325/215/01-18 від 08 вересня 2018 року зазначено, що було зафіксовано факт порушення неповнолітнім ОСОБА_6 умов виконання домашнього арешту 29 серпня 2018 року о 21 годині 49 хвилин (останній був відсутній за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , в ході спілкування працівниками поліції з ОСОБА_7 , остання повідомила, що їй невідомо де на даний час перебуває її син, від дачі письмових пояснень відмовилась), 08 вересня 2018 року о 00 годині 50 хвилин (останній був відсутній за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , при перевірці дверей квартири ніхто не відчинив), 16 вересня 2018 року о 21 годині 43 хвилин (останній був відсутній за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 ), 20 вересня 2018 року о 23 годині 30 хвилин (при проведенні перевірки дверей квартири ніхто не відчинив), 25 вересня 2018 року о 00 годині 30 хвилин (під час перевірки двері квартири відчинила ОСОБА_7 та повідомила працівникам поліції, що її син ОСОБА_6 перебуває в смт.Володимирець), 25 вересня 2018 року о 22 годині 39 хвилин (при проведенні перевірки останній був відсутній за місцем свого проживання), 08 вересня 2018 року о 00 годині 50 хвилин (останній був відсутній за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , при перевірці дверей квартири ніхто не відчинив).
Таким чином, за 08 вересня 2018 року і за 25 вересня 2018 року видано по два листи за кожну дату, двічі (08 вересня 2018 року о 00 годині 50 хвилин і 25 вересня 2018 року о 00 годині 30 хвилин) перевірка виконання неповнолітнім ОСОБА_6 умов домашнього арешту здійснювалась у нічний час, двічі (08 вересня 2018 року о 00 годині 50 хвилин і 20 вересня 2018 року о 23 годині 30 хвилин) факт порушення неповнолітнім ОСОБА_6 умов виконання домашнього арешту ґрунтується на тому, що дверей квартири ніхто не відчинив, що могло бути викликано не лише відсутністю мешканців квартири, а й іншими обставинами (сном і т.д.), двічі (16 вересня 2018 року о 21 годині 43 хвилин і 25 вересня 2018 року о 22 годині 39 хвилин) не пояснюється за яких обставин встановлена відсутність неповнолітнього ОСОБА_6 за місцем проживання і чим це підтверджується.
Наведені обставини щодо відсутності неповнолітнього ОСОБА_6 за місцем свого проживання 29 серпня 2018 року о 21 годині 49 хвилин з покликанням на повідомлення ОСОБА_7 спростовано законним представником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні.
Разом з цим, враховуючи те, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 навчається у Вищому професійному училищі №29, що розташоване не за місцем його проживання в м.Вараш Рівненської області, а в іншому населеному пункті смт.Володимирець Рівненської області, суд вважає об`єктивними показання законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 про те, що протягом декількох разів у зв`язку з пізнім часом і відсутністю транспорту з її відому і наполягань її неповнолітній син ОСОБА_6 залишався ночувати за місцем навчання в гуртожитку без наміру переховування від органу досудового розслідування та суду чи порушення умов застосованого домашнього арешту.
Окрім вказаних листів Варашського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області, інших доказів у підтвердження фактів порушення неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_6 умов домашнього арешту прокурором суду не надано.
Отже, за таких встановлених обставин суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора Варашського відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 від 02 жовтня 2018 року є необгрунтовааним і безпідставним, тому в його задоволенні слід відмовити.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 необхідно приєднати до матеріалів кримінального провадження №0000258, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2018 року, виходячи з прав потерпілого та вимог ч.1 ст.128 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314-315, 372, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні №0000258, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2018 року, стосовно неповнолітнього ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 і ч.2 ст.289 КК України, - повернути прокурору.
У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу стосовно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 у виді цілодобового домашнього арешту - відмовити у зв`язку з його безпідставністю.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 приєднати до матеріалів кримінального провадження №0000258, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2018 року.
Ухвала суду в частині повернення обвинувального акта може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення.
В іншій частині ухвала суду окремому оскарженню не підлягає, заперечення можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.
Оголошення повного тексту даної ухвали суду учасникам судового провадження призначити на 11 годину 00 хвилин 05 жовтня 2018 року.
Головуючий суддя ОСОБА_15 Горегляд