Дата документу Справа № 313/1588/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №313/1588/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/889/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Веселе Веселівського району Запорізької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 02 березня 2011 року Веселівським районним судом за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.105 КК України від відбування покарання звільнений із застосуванням заходів виховного характеру передачі під нагляд матері ОСОБА_7 ;

- 28 грудня 2011 року Веселівським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ст.75, ст.76 п.2, 3, 4 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

- 25 квітня 2013 року Веселівським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Веселівського районного суду від 28 грудня 2011 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців, звільнений 29 грудня 2015 року з Бердянської ВК Запорізької області №77 на підставі ухвали Бердянського міськрайонного суду від 21 грудня 2015 року умовно-достроково на не відбутий строк 11 місяців 4 дні;

- 23 травня 2017 року Веселівським районним судом ухвалений обвинувальний вирок за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»,

ВСТАНОВИЛА:

обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_10 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.4 ст.187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за п.6 ч.2 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього майна, на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого строку покарання за вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 23 травня 2017 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього майна.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 10 жовтня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертиз в розмірі 11005,28 гривень.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, призначити новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Судом було встановлено нанесення 12 ударів ножем в різні частини тіла, але в висновку експерта зазначено три удари ножем, які призвели до смерті потерпілої та 5 ударів ножем, які не пов`язані з настанням смерті, натомість суд встановив ще 4 удари, не зазначивши, до яких тілесних ушкоджень вони призвели.

Крім того зазначає, що йому не було роз`яснено право на суд присяжних ані прокурором, ані судом, чим було порушено його право на захист.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі.

В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який вчинив злочин в період іспитового строку, проти особи похилого віку, наніс її матері 12 ударів ножем, від яких вона страждала. Посилання суду на щире каяття обвинуваченого є помилковим, оскільки останній фактично свою вину не визнавав та взагалі відмовився давати показання в суді.

Згідно з вироком суду, 18 липня 2017 року, приблизно о 15-00 годині, знаходячись у приміщенні літньої кухні, розташованої на території домоволодіння АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , маючи умисел на напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_12 , здійснив напад на ОСОБА_12 , під час якого, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого за допомогою ножа наніс 12 ударів в різні частини тіла ОСОБА_12 .

Крім того, діючи умисно, маючи умисел на вбивство останньої, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою плаского односторонньо-гострого колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, наніс 12 ударів в різні частини тіла ОСОБА_12 , спричинивши останній тілесні ушкодження від яких настала її смерть на місці події.

Злочинними діями ОСОБА_6 ОСОБА_12 заподіяно: сліпі колото-різані поранення обличчя справа, правої надключичної області, передньої поверхні правого плечового суглоба, різані рани передньої поверхні шиї, тильно-зовнішньої поверхні основної фаланги 2-го пальця правої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають;

- сліпе колото-різане поранення животу, проникаюче в черевну порожнину з локалізацією шкірної рани в правому підребер`ї в проекції передньої пахвової лінії і пошкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітки, м`яза живота, очеревини і правої долі печінки; сліпе колото-різане поранення животу, проникаюче в черевну порожнину з локалізацією шкірної рани на передній черевній стінці справа і пошкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітки, м`яза, очеревини і правої долі печінки; сліпе колото-різане поранення животу, проникаюче в черевну порожнину з локалізацією шкірної рани на передній черевній стінці справа і пошкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітки, м`яза, очеревини, брижі тонкої кишки, правої передньобічної стінки черевного відділу аорти. Зазначені пошкодження призвели до гострої крововтрати, що явилося безпосередньою причиною смерті, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Заслухавши:

доповідь судді;

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_11 , які не підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили вирок суду залишити без змін;

потерпілу ОСОБА_10 та її представника - адвоката ОСОБА_9 на підтримання апеляційної скарги потерпілої;

прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг і вважала вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.

В судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 винним себе визнав повністю, не заперечував, що при зазначених у вироку обставинах скоїв злочин, попросив вибачення у потерпілої, однак в силу ст.63 Конституції України відмовився від надання пояснень, мотивуючи тим, що йому тяжко згадувати обставини вбивства.

Натомість в апеляційній скарзі обвинувачений оспорює встановлені судом першої інстанції фактичні обставини та вказує на порушення судом його права на захист.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується дослідженими в установленому порядку доказами, які наведені в оскаржуваному вироку.

Так, потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила, що вона є рідною донькою вбитої ОСОБА_13 18 липня 2017 року вона знаходилась на роботі в магазині в с. Веселе, приблизно о 16-00 годині до магазину зайшов місцевий мешканець та повідомив, що за місцем її мешкання ( АДРЕСА_3 ) відчинено хвіртку, однак ніхто не виходить та не відповідає. Вона одразу стала телефонувати матері, але на дзвінки відповіді не було. Вона зателефонувала своєму чоловіку та на велосипеді відправилась додому. В цей час її чоловік виїхав за зазначеною адресою на машині, він і знайшов тіло матері без ознак життя. Одразу зателефонували до швидкої допомоги та поліції.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що ОСОБА_6 знає як співмешканця його рідної сестри, неприязних стосунків по відношенню до нього не має, характеризує його як людину неврівноважену з запальним характером. Літом 2017 року у другій половині дня ОСОБА_6 прийшов до нього додому та став розпитувати чи чув він про те, що в селищі сталося вбивство, на що ОСОБА_14 відповів, що чув. ОСОБА_6 сказав йому про те, що це він вчинив вбивство, однак він йому не повірив, оскільки вважав, що ОСОБА_6 не міг би цього зробити. Крім того селом ходили чутки, що вбивцю начебто затримали, тому він не сприйняв цю розмову серйозно.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_6 знайомий та має приятельські відносини. Вони разом відбували покарання в одному виправному закладі. Про вбивство він дізнався від співробітників поліції, коли останні приїхали до нього до дому та задавали питання про те, що він давав ОСОБА_6 . Оскільки він вдома в гаражі займається гравіруванням та виготовленням сувенірних ножів, він згадав, що за деякий час до вбивства, ОСОБА_6 прийшов до нього додому. В нього було багато заготовок та ножів, що не вдалися. ОСОБА_6 попросив ніж, зроблений з однієї половини ножиців, який виготовлявся для кидання, та був заточений з одного боку. Він віддав його, за для якої мети, він в нього не питав. Пізніше з ОСОБА_6 вони стали міркувати про те, де заробити гроші, на думку спадали різні ідеї, однією з яких була - викрадення металу у ОСОБА_16 (за адресою скоєння вбивства ОСОБА_13 ). Коли мова зайшла за вбивство, яке ОСОБА_6 запропонував у разі появи будь-кого з господарів, йому стало нецікаво, оскільки намірів вбивати в нього не було. Злочин з викрадення металу вони планували, декілька разів у ночі виходили до вищевказаного будинку, де придивлялися. ОСОБА_6 весь час умовляв його на скоєння злочину, але він постійно знаходив відмовки і в останній момент не зустрівся з ним і в загалі відмовився від запланованого. ОСОБА_6 неодноразово телефонував йому, однак на його пропозицію скоєння злочину він відмовився.

Показання вищезазначених свідків узгоджуються з письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом під час розгляду провадження, а саме:

- відомостями з протоколу огляду місця події від 17 липня 2017 року та фото таблицею до нього, під час якого було виявлено труп ОСОБА_17 (т.1 а.п.107-157);

- відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту від 23 листопада 2017 року з додатками, під час якого ОСОБА_6 розповів про обставини скоєного ним злочину та на манекені продемонстрував механізм нанесення ударів ножем ОСОБА_12 (т.2 а.п.102-107);

- відомостями з протоколу огляду предметів з доданою до неї фототаблицею від 19 грудня 2017 року, відповідно до якого на території між автомобільною дорогою та вул.Пушкіна в смт.Веселе на відстані десяти метрів від стежки, яка простягається від автомобільної дороги по вул.Південній до тротуарної доріжки, яка простягається по вул.Пушкіна в смт.Веселе Веселівського району, було оглянуто та вилучено спортивні брюки, грошові купюри номіналом 20 гривень, в кількості 2-ві штуки, картуз, толстовка та медична маска (т.1 а.п.199-212);

- відомостями з висновку експерта від 31 липня 2017 року №8-329 з відповідним додатком до нього за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи, відповідно до якого генетичні ознаки клітин з ядрами на толстовці, спортивних брюках, медичній масці, містять спільний домінуючий ДНК профіль (т.1 а.п.220-230);

- відомостями з висновку судово-медичної експертизи від 18 липня 2017 року №353, відповідно до якого, причиною смерті ОСОБА_12 є сліпе колото-різане поранення животу, проникаюче в черевну порожнину з локалізацією шкірної рани в правому підребер`ї в проекції передньої пахвової лінії і пошкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітки, м`яза живота, очеревини і правої долі печінки; сліпе колото-різане поранення животу, проникаюче в черевну порожнину з локалізацією шкірної рани на передній черевній стінці справа і пошкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітки, м`яза, очеревини і правої долі печінки; сліпе колото-різане поранення животу, проникаюче в черевну порожнину з локалізацією шкірної рани на передній черевній стінці справа і пошкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітки, м`яза, очеревини, брижі тонкої кишки, правої передньобічної стінки черевного відділу аорти. Зазначені пошкодження призвели до гострої крововтрати, що явилося безпосередньою причиною смерті, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті (т.1 а.п.190-198);

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 12 жовтня 2017 року ОСОБА_6 в момент скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення не виявив характерних феноменологічних ознак стану фізіологічного афекту або будь-якого іншого особливого емоційного стану яке могло б вплинути на його поведінку та має юридичне значення. Він міг усвідомлювати свої дії й керувати ними (т.2 а.п.91-98).

Проаналізувавши досліджені докази, суд дав цим доказам правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази є належними, допустимими та достатніми і у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Тому доводи обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є необґрунтованими.

Також є необґрунтованими доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про не встановлення судом першої інстанції кількості ударів, нанесених потерпілій, оскільки в судовому засіданні на підставі висновків експертів судом було встановлено нанесення 12 ударів ножем, 3 з яких призвели до смерті потерпілої.

Доводи обвинуваченого про те, що органом досудового розслідування та судом не було роз`яснено йому право на суд присяжних спростовуються матеріалами провадження, в яких є письмове роз`яснення розгляду кримінального провадження судом присяжних від 25 листопада 2017 року, яке було власноруч підписане саме обвинуваченим ОСОБА_6 . Крім того, при прослуховуванні технічного запису судового засідання від 08 грудня 2017 року встановлено, що головуючим суддею також роз`яснено ОСОБА_6 його право на розгляд справи судом присяжних, а сам обвинувачений зазначив, що йому це було роз`яснено ще під час досудового розслідування, клопотань про розгляд справи судом присяжних від нього не надходило.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, а доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про зворотне суперечать матеріалам провадження.

Стосовно доводів потерпілої в апеляційній скарзі про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинені ним злочини. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не має постійного джерела доходу. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей обвинувачення.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано призначив остаточне покарання ОСОБА_6 із застосуванням положень ст.71 КК України, оскільки останній не відбув покарання, призначене йому за попереднім вироком.

Остаточно призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових правопорушень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, і підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання не вбачає.

З доводами потерпілої та її представника про відсутність обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів не погоджується, оскільки згідно з матеріалами провадження, на стадії досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнавав, сприяв у встановлені обставин правопорушення, що підтверджується в т.ч. відомостями з протоколу слідчого експерименту, під час розгляду справи судом першої інстанції свою вину теж не заперечував.

Те, що останній відмовився давати показання в суді, висновків суду в частині призначеного покарання не спростовує і не може бути підставою для призначення більш суворого покарання, оскільки це є конституційним правом обвинуваченого, передбаченим ст.63 Конституції України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційних скаргах потерпілої та обвинуваченого, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, тому вказані скарги задоволенню не підлягають.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4