Справа №581/771/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/432/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2018 р. колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 на вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 15 січня 2018 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Синівка, Липоводолинського району, Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_11

обвинуваченого - ОСОБА_10 , потерпілого - ОСОБА_12 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

захисника - ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИЛА:

За вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 15 січня 2018 року ОСОБА_10 визнано винуватим у тому, що близько 03 год. 26 серпня 2017 року біля бару ПП «Іщенко Н.В.» по вул. Миру у с. Синівка Липоводолинського району між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на грунті неприязних відносин виник конфлікт, який перейшов у бійку, під час якої обвинувачений ОСОБА_10 умисно наніс потерпілому ОСОБА_12 удар ножем в область лівої половини грудної клітини, заподіявши йому умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а потім наніс декілька ударів ножем в область плечового суглобу, завдавши різані рани, які згідно висновку експерта є легкими тілесними ушкодженнями.

Дії ОСОБА_10 судом кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст.75,104 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 865 грн. 90 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

У апеляційних скаргах :

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

- законний представник потерпілого ОСОБА_8 , порушує питання про скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

- представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги прокурор ОСОБА_7 вказує, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_10 вчинив тяжкий злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років. При цьому наголошує, що злочин скоєно ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що ОСОБА_10 вчинив злочин у віці 17 років і повністю усвідомлював, що його дії можуть заподіяти шкоду іншій людині, а також міг оцінювати свою поведінку (у тому числі злочинну), а тому, на думку прокурора, при призначенні покарання ОСОБА_10 необгрунтовано застосована ст.ст.75,104 КК України, та призначене безпідставно м`яке покарання. Зауважує, що зазначених ст.75,104 КК України підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, на час розгляду справи не встановлено й у вироку не наведено та судом належним чином не мотивоване рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги законний представник потерпілого зазначає, що призначене ОСОБА_10 покарання є очевидно несправедливим, необгрунтованим та надто м`яким, оскільки обвинувачений щиро не розкаявся, намагається уникнути відповідальності за скоєне, а тому покарання у виді позбавлення волі із реальним відбуванням покарання сприятиме виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги представник потерпілого вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що вчинений ОСОБА_10 злочин є тяжким, за місцем мешкання та навчання обвинувачений характеризується посередньо, виявляє ознаки психічного інфантилізму. Зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_10 на час вчинення злочину було тільки 16 років та він є емоційно незрілим у вольовій сфері, жодним чином не свідчить про менший ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, оскільки частиною 2 ст.22 КК України знижено загальний вік кримінальної відповідальності за цей злочин з 16 до 14 років. Зазначає, що дані, що характеризують особу обвинуваченого не з позитивної сторони, були залишені поза увагою та не враховані судом при ухваленні вироку. Крім того, ці дані залишились і поза увагою працівників ювенальної превенції, а тому досудова доповідь про неповнолітнього обвинуваченого с суто формальною та нічим не обгрунтованою та безпідставно врахована судом при призначенні йому покарання. Стверджує, що висновок суду про те, що ОСОБА_10 не перебував у стані алкогольного сп`яніння суперечить показам обвинуваченого про вживання ним пива приблизно за 40-50 хвилин до вчинення злочину. Зауважує, що в якості пом`якшуючих покарання обставин суд першої інстанції врахував вчинення злочину неповнолітнім, а також щире каяття ОСОБА_10 , яке. на думку суду, виразилось, у визнанні обвинуваченим своєї вини, висловлюванні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправитись, проте судом не було враховано, що потерпілий також є неповнолітнім, а обвинувачений у суді хоча і визнав вину, однак по суті надав свідчення, що заподіяв тілесні ушкодження потерпілому з необережності, а потім взагалі висловив припущення, що може ОСОБА_12 з мотоцикла впав та в подальшому знову змінював свої покази, що свідчить про відсутність критичної оцінки своєї поведінки зі сторони ОСОБА_10 та формальне визнання вини з метою пом`якшення покарання. Наголошує, що обвинувачений так і не визнав що ніж, яким він заподіяв тілесні ушкодження потерпілому, належить саме йому, та судом передчасно прийняте рішення про знищення вказаного речового доказу, оскільки не була проведена експертиза ножа на предмет належності до холодної зброї. Вказує, що суд першої інстанції, в порушення положень ч.2 ст.50 та ч.2 ст.65 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_10 не знайшов підстав для застосування положень ст.69 КК України, проте дійшов необґрунтованого та суперечливого висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, оскільки у ході судового розгляду обвинувачений давав неправдиві та непослідовні свідчення про обставини вчиненого злочину, висновків для себе не зробив, що свідчить про неможливість його виправлення без відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, прокурора, законного представника потерпілого, представника потерпілого, на підтримку поданих апеляційних скарг, заперечення обвинуваченого, його законного представника та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, грунтуються на зібраних по справі доказах та учасниками кримінального провадження не оспорюються.

Дії ОСОБА_10 за ч.1 ст. 121 КК України кваліфіковані судом правильно.

Аналізуючи доводи прокурора, представника потерпілого, законного представника потерпілого щодо безпідставного застосування ст.ст.75,104 КК України при призначенні ОСОБА_10 покарання, колегія суддів вважає їх обгрунтованими з наступних підстав.

Згідно положень ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд, у кожному конкретному випадку, повинен дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, при цьому, зазначене рішення суду має бути належним чином мотивоване.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що зазначених вимог закону суд першої інстанції не виконав.

Щире каяття ґрунтується на відповідній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки шляхом визнання вини та готовності нести кримінальну відповідальність, відшкодувати шкоду, заподіяну злочином.

Як вбачається з матеріалів справи, призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме вчинення злочину неповнолітнім та щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину, віднесеного до тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його молодий вік (на час вчинення злочину мав 16 років), навчається, за місцем проживання та навчання характеризується посередньо, задовільний стан його здоров`я та наявність ознак психічного інфантилізму (незрілість в емоційно-вольовій сфері), що на думку суду зумовлено недостатністю контролю та виховного впливу з боку батьків, склад сім`ї та умови проживання, відсутність зі сторони потерпілого та його законного представника вимог майнового характеру, надані у досудовій доповіді відомості про низький ризик імовірності вчинення повторного кримінального правопорушення.

Між тим висновки суду про щире каяття обвинуваченого в якості пом`якшуючої покарання обставини є помилковими, оскільки в ході прослуховування звукозаписів судового засідання від 09.11.2017, 21.12.2017, а також 15.01.2018, відповідна ознака зі сторони обвинуваченого ОСОБА_10 мала лише вербальний вияв.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що у судовому засіданні 09 листопада 2017 року під час допиту обвинувачений ОСОБА_10 повідомив, що вину у вчиненому визнає повністю, однак по суті надав свідчення, що заподіяв тілесні ушкодження потерпілому з необережності, ніж, зі слів ОСОБА_14 , брав для самооборони, який був у розкладеному стані, а потім взагалі висловив припущення, що може ОСОБА_12 з мотоцикла впав. У судовому засіданні 21 грудня 2017 року обвинувачений уточнив свої пояснення, а фактично - змінив, та повідомив суд. що під час досудового розслідування, зокрема, у ході слідчого експерименту говорив неправду, так само говорив неправду і в суді 09 листопада 2017 року, а вибачення потерпілому обвинувачений ОСОБА_10 приніс лише під час судового розгляду.

Колегія суддів приходить до висновку, що сукупність наведених обставин свідчить про відсутність критичної оцінки своєї поведінки ОСОБА_10 та формальне визнання ним вини з метою пом`якшення покарання, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої обставини, яке щире каяття.

Суд першої інстанції при призначенні покарання не навів достатніх мотивів для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки наведені обставини в їх сукупності, на переконання колегії суддів, ставлять під сумнів готовність ОСОБА_10 належно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки й досягти мети заходу примусу в умовах лише певного контролю за його поведінкою.

За таких обставин, на думку колегії суддів, звільнення ОСОБА_10 на підставі ст.ст.75,104 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, є безпідставним за умови відсутності інших додаткових обставин, а тому доводи прокурора, представника потерпілого, а також законного представника потерпілого в цій частині є обгрунтованими, вмотивованими та такими, що заслуговують на увагу колегії суддів.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність такої обтяжуючої покарання обставини, як перебування обвинуваченого під час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки в матеріалах провадження відсутні документально підтверджені докази з цього приводу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що при призначенні покарання суд першої інстанції врахував наявні у матеріалах справи характеристики на обвинуваченого та прийшов до висновку, що за місцем проживання та навчання обвинувачений характеризується посередньо, а тому доводи апеляційної скарги представника потерпілого в цій частині не є слушними.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і твердження представника потерпілого з приводу передчасності прийнятого рішення про знищення ножа як речового доказу, оскільки таке рішення суду узгоджується з вимогами ст.ст.100, 374 КПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг, скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення свого вироку на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання, колегія суддів не знаходить підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, водночас, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, молодий вік та емоційно-вольову незрілість обвинуваченого ОСОБА_10 , визнання ним вини, надані у досудовій доповіді відомості про його особу, добровільне відшкодування позову прокурора, колегія суддів вважає ці обставини такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та вважає за можливе застосувати до нього ч.1 ст.69 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, зазначеної в санкції статті за ч.1 ст.121 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.404,405,407,413,418,420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , законного представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 15 січня 2018 року щодо ОСОБА_10 в частині призначення йому покарання скасувати у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і постановити свій вирок.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.

В іншій частині вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

.