Провадження 11-кп/792/308/18
Справа № 677/1658/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
доповідача - судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000231 від 01 травня 2017 року, за апеляційними скаргами обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 , на вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лагодинці Красилівського району Хмельницької області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , з незакінченою середньо-спеціальною освітою, студента 3 курсу Хмельницького політехнічного коледжу, неодруженого, несудимого, визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
Від призначеного покарання ОСОБА_8 звільнено на підставі п.а ч.1 ст. 1 Закону України ''Про амністію в 2016 році''.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Лагодинці Красилівського району Хмельницької області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , з незакінченою середньо-спеціальною освітою, студента 3 курсу Хмельницького політехнічного коледжу, неодруженого, несудимого, визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_9 обчислюється з дня ухвалення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , солідарно, на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 5500 грн. та моральну шкоду в розмірі 120000 грн.

За вироком суду, 30 квітня 2017 року близько 01 год. 30 хв. у м.Красилові, поблизу розважального закладу «Black Hole», розташованого за адресою вул. Воскресенська, 1, між ОСОБА_13 з одної сторони та ОСОБА_9 і неповнолітнім ОСОБА_8 з іншої, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, відбувся словесний конфлікт, у ході якого в ОСОБА_9 та неповнолітнього ОСОБА_8 виник спільний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , за попередньою змовою групою осіб. Реалізуючи свій спільний злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та неповнолітній ОСОБА_8 запропонували ОСОБА_13 відійти в сторону від вхідних дверей, вищезазначеного розважального закладу, на проїзну частину АДРЕСА_2 , на що ОСОБА_13 погодився. Відійшовши близько 10 м., ОСОБА_9 , перебуваючи за спиною ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , умисно наніс один удар кулаком руки в голову ОСОБА_13 . Далі, діючи з умислом на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та неповнолітній ОСОБА_8 умисно, за попередньою змовою, нанесли ОСОБА_13 декілька ударів кулаками рук по голові, від чого той упав на землю. В подальшому ОСОБА_9 та неповнолітній ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, завдали декілька ударів ногами по голові ОСОБА_13 .

Внаслідок вищевказаних спільних протиправних дій ОСОБА_9 та неповнолітнього ОСОБА_8 , ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому виличної кістки зліва, перелому лівої гайморової пазухи, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що спричинили тривалий розлад здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, перелому кісток носа, крововиливів та саден обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в поданих апеляційних скаргах, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації дій, вважають вирок місцевого суду не обґрунтованим та не вмотивованим, просять його змінити, в частині часткового задоволення позову потерпілого, і відмовити йому у відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди. Посилаються на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили призначення йому лікування та витрат, понесених за таким призначенням. Крім того, потерпілим ОСОБА_13 не надано жодного доказу та обґрунтування суми, нанесеної йому моральної шкоди, в чому виразились істотні вимушені зміни у його життєвих стосунках, часу й зусиллях, необхідних для відновлення його попереднього стану, доказів того, що останній продовжує хворіти на даний час.
Представник потерпілого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_14 , в поданій апеляційній скарзі просить вирок місцевого суду, в частині призначення покарання ОСОБА_9 , із застосуванням ст.75 КК України змінити та призначити його в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді реального позбавлення волі, в частині застосування відносно ОСОБА_8 амністії скасувати та призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без зміни. Посилається на істотне порушення норм кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, вказує, що судом не наведено переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням та неправильно застосовано щодо ОСОБА_8 . Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки його було засуджено вже після закінчення терміну для застосування вказаного закону. При цьому, судом залишено поза увагою те, що вину ОСОБА_9 визнав частково, а ОСОБА_8 не визнав взагалі, обвинувачені давали неправдиві показання, з метою зменшення своєї відповідальності, наявність обтяжуючих покарання обставин, що завдану потерпілому шкоду не відшкодовано, вибачення просили, лише, в останньому судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , їх захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_12 , на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілого задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості обвинувачених у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діянь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України, відповідно до вимог ст.404 КПК України, колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку, в цій частині, не оскаржувались.

Разом з тим, цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 , в частині стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди, розглянуто судом першої інстанції з істотним порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України.
В силу п.3 ч.1 ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, заподіяної злочином, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до приписів ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Зазначених вимог кримінального-процесуального закону суд не дотримав.

З досліджених судом матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільним позивачем ОСОБА_13 був заявлений цивільний позов до цивільних відповідачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зокрема, про стягнення матеріальної шкоди у зв`язку з придбанням ліків та медикаментів в сумі - 9 тис. 500 грн., моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі - 200 тис. грн.(а.с.44).

Згідно з вироком суду його позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , солідарно, на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 5500 грн. та моральну шкоду в розмірі 120 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги потерпілого ОСОБА_13 про стягнення з обвинувачених 5500 грн. за заподіяння матеріальної шкоди, суд розв`язав цивільний позов без дослідження підстав і розміру позову, не провів розрахунків розміру відшкодування шкоди, не зазначив відповідних доказів на підтвердження стягнутої суми на користь потерпілого.

В процесі апеляційного розгляду обвинувачені змінили апеляційні вимоги і погодились сплатити потерпілому 3054 грн. 19 коп., які він затратив на лікування та по 5 тисяч грн. за заподіяну моральну шкоду.

Колегія суддів приходить до висновку, що в іншій частині позовних вимог потерпілий та його представники, в тому числі, і в процесі апеляційного розгляду, не надали належні та допустимі докази на підтвердження заявлених потерпілим позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зокрема, які підтверджують затраченні ОСОБА_13 кошти на лікування, на що є посилання в апеляційних скаргах обвинувачених.

За вказаних обставин, з обвинувачених підлягає стягненню на користь потерпілого 3054 грн. 19 коп., за заподіяну матеріальну шкоду, яка ними визнається.

Також обґрунтованими колегія суддів вважає вимоги апеляційних скарг ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо зменшення стягнення з них суми моральної шкоди на користь цивільного позивача.

У відповідності до п.3 ст.23 ЦПК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Місцевий суд вказаних вимог закону не дотримався.

Так, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції, встановивши, що саме протиправними злочинними діями ОСОБА_8 і ОСОБА_9 були завдані моральні страждання ОСОБА_13 , з урахуванням їх тривалості, стану здоров`я, істотності вимушених змін у життєвих стосунках, часу і зусилля необхідних для відновлення попереднього стану, частково задовольнив його цивільний позов, однак при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди не достатньо врахував характер вчинених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діянь, що призвели до заподіяння умисного середньої тяжкості тілесні ушкодження, дані про їх особи, матеріальний стан обвинувачених, які є студентами та відсутність у них доходів.
Виходячи з наведених обставин та керуючись ст. 1167 ЦК України, колегія суддів, вважає, що суму відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинувачених на користь потерпілого необхідно зменшити до 30 000 гривень включно.

Саме така сума, на думку колегії суддів, є обґрунтованою і відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_14 щодо призначення обвинуваченим більш суворого покарання, оскільки воно не відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі та застосовуючи Закон України «Про амністію у 2016 році», ОСОБА_9 за ч.1 ст.121 КК України 2 роки позбавлення волі, від якого він звільнений з випробуванням, у відповідності до положень ст.ст.65, 75 КК України, суд у вироку обґрунтував таке рішення. Колегія суддів вважає, що воно є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченим вказане покарання, судом враховано тяжкість вчиненого злочину, дані про особи обвинувачених, обтяжуючі та пом`якшуючі покарання обставини.

Зокрема, враховано таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вчинення злочину ОСОБА_8 в неповнолітньому віці.

Крім того, судом враховано також і те, що обвинувачений ОСОБА_9 не судимий, ОСОБА_8 скоїв злочин неповнолітнім, його вік, стан здоров`я та загальний розвиток, умови життя та виховання, не відшкодування спричиненої потерпілому шкоди, що обвинувачені розкаялись у вчиненому, позитивно характеризуються.

Колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається в поданій апеляційній скарзі представник потерпілого, не дають підстав для призначення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 більш суворого покарання, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні їм покарання, таке покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання представника потерпілого в апеляційній скарзі щодо недоцільності звільнення від відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки суд першої інстанції задовольнив клопотання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 та звільнив його від призначеного покарання на підставі п.а ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» з врахуванням вимог вказаного закону та Закону України «Про застосування амністії в Україні».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є необхідність зменшення сум, які підлягають стягненню.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне вирок, в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди змінити, зменшивши суми, які підлягають стягненню на користь потерпілого.

Керуючись п.2 ч.1 ст.407, п.3 ч.1 ст.408, ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 задовольнити частково. Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 залишити без задоволення.

Вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2018 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, змінити.

Зменшити стягнення з цивільних відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь цивільного позивача ОСОБА_13 за заподіяну матеріальну і моральну шкоду.

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , солідарно, на користь ОСОБА_13 у відшкодування матеріальної шкоди 3054 грн. 19 коп., у відшкодування моральної шкоди 30 тис. грн.

В решті вирок суду залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_3