Номер провадження: 11-сс/785/1532/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ПП «Альфін» ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах ПП «Альфін»на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2018 року про відмову в задоволення клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004204 від 15 травня 2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Малиновського ВП м.Одеси ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна, а саме нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2415,5 кв.м., у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004204 від 15 травня 2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах ПП «Альфін», в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого з відповідним обґрунтуванням та викладенням мотивувальної частини ухвали відповідно до положень статей 170-173 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що мотивувальна частина судового рішення є необґрунтованою та невмотивованою, оскільки у відповідності до вимог статей 132, 172, 173 КПК України слідчий суддя повинен був розглянути клопотання по суті, та належним чином обґрунтувати прийняте рішення в мотивувальній частині ухвали. Крім того, клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам статей 170-174 КПК України, оскільки в ньому відсутня будь-яка правова підстава та відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно. Представник ОСОБА_7 зазначає, що накладення арешту на майно може призвести до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності підприємства.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , яка залишила вирішення цього питання на розсуд апеляційного суду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про арешт майна не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону. Так, оскаржувана ухвала слідчого судді взагалі не містить мотивів та підстав для її ухвалення. Основним аргументом слідчого судді для відмови в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна стало неприбуття в судове засідання прокурора.

Разом з цим положеннями ч.1 ст.172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що відмова в задоволенні клопотання слідчого через неявку в судове засідання прокурора не відповідає вимогам положень п.п.1-3, ч.3 ст.132, ч.ч.1-3 ст.173 КПК України, оскільки, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна виключно, якщо особа, що його подала, не доведе: 1) необхідність такого арешту; 2) наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу; 3) що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 4) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 5) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя постановив оскаржувану ухвалу без належного з`ясування фактичних обставин справи, не дослідив доводів слідчого про наявність підстав для накладення арешту на майно, викладених у клопотанні, та не навів відповідних мотивів прийнятого ним рішення.

За таких обставин ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна є необґрунтованою, невмотивованою, а отже і незаконною, оскільки постановлена з порушенням вимог ст.370 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України вказані порушення кримінального процесуального закону є істотними.

Встановлені апеляційним судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у відповідності до положень ст.409 КПК України є підставою для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

Розглядаючи доводи клопотання слідчого про арешт майна, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що 15 травня 2014 року до Малиновського РВ надійшло звернення ОСОБА_9 , про те, що невстановлені особи начебто самовільно проводять будівельні роботи у гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , не маючи дозвільних документів.

За даним фактом 15 травня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №0004204 за попередньою правовою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування, встановлено, що відповідно до відповіді з Фонду державного майна України №10-21-16159 від 24 листопада 2014 року, відкрите акціонерне товариство транспортного будівництва «Одестрансбуд» створено в процесі приватизації державного підприємства Одеський спеціалізований трест транспортного будівництва «Одестрансбуд» відповідно до Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про господарські товариства», та наказу Фонду від 26.05.1993 №5-ПП «Про затвердження плану приватизації і перетворення державного підприємства «Одестрансбуд» у відкрите акціонерне товариство».

На звернення ВАТ «Одестрансбуд» від 05.07.2002 №01-341, від 10.07.2002 №01-347 та від 17.07.2002 №01-357 Фонд здійснив підтвердження права власності на нерухоме майно, передане до статутного фонду акціонерного товариства, та листом від 19 липня 2002 №10-21-9264 надав Перелік нерухомого майна, що передається у власність «Одестрансбуд».

Так, відповідно до вищезазначеного Переліку, будівля гуртожитку розташованого за адресою: м.Одеса, Адміральський проспект 34-А, не увійшла до статутного фонду ВАТ «Одестрансбуд» під час приватизації, та начебто не була передана у власність ВАТ «Одестрансбуд».

Голова ВАТ ТБ «Одестрансбуд» ОСОБА_10 , начебто достовірно знаючи зазначені обставини, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, разом із невстановленими слідством особами, шляхом обману, заволодів правом на вищезазначену будівлю, для чого у договорі - купівлі продажу №45/1 від 08 квітня 1996 року, у п.3 зазначив, що нежитлова будівля, яка знаходиться в м.Одесі по проспекту Адміральському, 34-А, належить ВАТ ТБ «Одестрансбуд», на підставі Рішення Виконкому Одеської міської ради депутатів №926 від 19 листопада 1959 року, що насправді начебто не відповідало дійсності, оскільки наведений документ не надає право власності, а будівля не увійшла до статутного фонду ВАТ ТБ «Одестрансбуд під час приватизації.

Після підписання вищезазначеного договору, будівля начебто без законних на те підстав перейшла у власність AT «Український інноваційний банк», державі в особі фонду державного майна спричиненні майнові збитки в сумі 105000 доларів США, що станом на 28 вересня 1996 року за курсом НБУ було еквівалентно 184800 (сто вісімдесят чотири тисячі вісімсот) гривень.

Апеляційний суд вважає, що зі змісту клопотання слідчого залишається не зрозумілим, яке взагалі відношення має ПП «Альфін» до обставин викладених у його клопотанні.

Так, відкрите акціонерне товариство транспортного будівництва «Одестрансбуд» створено в процесі приватизації державного підприємства Одеський спеціалізований трест транспортного будівництва «Одестрансбуд» відповідно до наказу Фонду від 26.05.1993 №5-ПП «Про затвердження плану приватизації і перетворення державного підприємства «Одестрансбуд» у відкрите акціонерне товариство» (а.п. 14).

На підставі Рішення Виконкому Одеської міської ради депутатів №926 від 19 листопада 1959 року, яке було зареєстроване в Одеському міському бюро технічної інвентаризації під №37 від 02 червня 1995 року, приміщення, яке знаходиться в м.Одесі по проспекту Адміральському, 34-А належало ВАТ ТБ «Одестрансбуд» на праві приватної власності, про що свідчить п.З договору купівлі-продажу №45/1 від 08.04.1996 року (а.п. 38).

Тобто, набуття права власності повністю відповідає вимогам закону, який діяв на той час, а саме - п.23 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 р., погоджено заступником Голови Верховного суду Української PCP 15 січня 1966 року, оскільки Рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про перехід у власність державі безхазяйного будинку та про зарахування його на баланс або передачу державній установі, підприємству чи організації, є в переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP.

Голова ВАТ ТБ «Одестрансбуд» ОСОБА_10 , відповідно до Статуту мав повноваження на відчуження відповідного нерухомого майна, відтак абсолютно законно, діючи від імені ВАТ ТБ «Одестрансбуд», згідно договору купівлі-продажу №45/1 від 08 квітня 1996 року, відчужив нежитлову будівлю, яка знаходиться в м.Одесі по проспекту Адміральському, 34-А.

Слідчий у своєму клопотанні про арешт майна взагалі нічого не зазначив про відповідну реєстрацію приміщення в Одеському міському бюро технічної інвентаризації під №37 від 02.06.1995 року.

Разом з тим, листом Заступника Голови Фонду ОСОБА_11 (а.п.15-18) зазначено про підтвердження права власності на нерухоме майно, передане до статутного фонду ВАТ ТБ «Одестрансбуд» станом на 1993 рік, тобто на час коли державне підприємство «Одестрансбуд» було перетворено у ВАТ ТБ «Одестрансбуд».

Тоді як, право власності на приміщення за адресою: м.Одеса, Адміральський проспект, 34-А у ВАТ ТБ «Одестрансбуд» виникло після реєстрації в Одеському міському бюро технічної інвентаризації у 1995 році. Відтак, відповідне майно на той час і не могло бути включено до переліку об`єктів нерухомості.

Разом з тим, звернення ОСОБА_9 , про те, що невстановлені особи начебто самовільно проводять будівельні роботи у гуртожитку, розташованому за адресою: м. Одеса, Адміральський проспект, 34-А, не маючи дозвільних документів спростовується долученим до матеріалів листом Малиновської районної адміністрації на ім`я прокурора Малиновського району міста Одеси від 03 червня 2014 року №2091/01-20 з інформацією про те, що згідно інформації інспекції ДАБК в Одеській області від 28.10.2013 реконструкція приміщення проводиться на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт від 26.07.2013 №IY 96, зареєстрованої інспекцією ДАБК України. Інспекцією з благоустрою міста ОМР укладено договір з ПП «Альфін» від 21 серпня 2013 року №2109 на тимчасове порушення існуючого благоустрою території м. Одеси шляхом установки тимчасового огородження.

Також, залишається незрозумілим, що доводить лист (а.п. 20) Голови Фонду державного майна України ОСОБА_12 , в якому зазначено, що гуртожиток за адресою: м.Одеса, вул. Адміральський проспект, 36/1 (раніше пр-т Лумумби, 36) не увійшов до статутного фонду ВАТ «Одестрансбуд» про що свідчить додаток у виді розшифровки (а.п.21).

Вказаний лист взагалі не стосується приміщення за адресою: м.Одеса, Адміральський проспект, 34-А, на яке слідчий просив накласти арешт.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що майно на яке слідчий просив накласти арешт у своєму клопотанні не відповідає критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке у відповідності до положень ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

Окремо слід зазначити про те, що на теперішній час кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0004204 від 15 травня 2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України закрито на підставі ч.1 ст.284 КПК України, а отже в рамках вказаного провадження не можуть застосовуватись будь-які заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна. Зазначені відомості підтвердила в судовому засіданні прокурор, надавши апеляційному суду відповідний витяг з ЄРДР.

За таких обставин та керуючись вимогами ст.173 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання слідчого про арешт майна задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , подана в інтересах ПП «Альфін» є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання старшого слідчого Малиновського ВП м. Одеси ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна - нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 слід відмовити з підстав, зазначених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду.

Керуючись статтями 170-173, 309, 370, 376, 405, 407, 409, 412, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах ПП «Альфін», задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Малиновського ВП м. Одесі ГУНП в Одеській області про арешт майна, а саме нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Одеса, проспект Адміральський, 34-А, загальною площею 2415,5 кв.м., у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004204 від 15 травня 2014 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого Малиновського ВП м.Одеси ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна, а саме нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2415,5 кв.м., у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004204 від 15 травня 2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4