Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

11 жовтня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000045 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 на ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року про звільнення від кримінальної відповідальності
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лютинськ Дубровицького району Рівненської області, де проживає по АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,
в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_4 просить вказану ухвалу скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України (далі - КК), та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ст.75 КК ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 цього Кодексу.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що при прийнятті ухвали судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до лікувального закладу з приводу епізодичного вживання канабіоїдів після скерування прокурором до суду обвинувального акту відносно нього, а це, на думку апелянта, свідчить про проходження вказаного лікування з метою уникнення кримінальної відповідальності. Окрім того, обвинувачений проходив лікування з приводу епізодичного вживання канабіоїдів, яка не носить ознак систематичного вживання, залежності від цих речовин, розвиток абстиненції внаслідок припинення їх прийому, що свідчить про те, що останній фактично не проходив лікування від наркоманії.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України на підставі ч.4 ст.309 КК України, а кримінальне провадження №0000045 закрито.

Згідно ухвали суду, проведеним досудовим розслідуванням по даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу канабіс без мети збуту, який згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року, відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, всупереч вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» № 60/95-ВР від 15 лютого 1995 року, порушуючи вимоги Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 589 від 03 червня 2009 року, за невстановлених обставин, у невстановлений досудовим розслідуванням час придбав наркотичний засіб канабіс, загальною масою 29,4 г (в перерахунку на висушену речовину), переніс його до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав вказаний наркотичний засіб для власного вживання без мети збуту до 15 год. 15 хв. 06.10.2017 року, до моменту коли зазначений наркотичний засіб був виявлений та вилучений співробітниками поліції в ході проведення обшуку за вказаною адресою.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_4 , який підтримавши апеляційну скаргу, просив задовольнити її частково та скасувати ухвалу місцевого суду і повернути матеріали провадження на новий судовий розгляд, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 4 ст.309 КК встановлено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тобто суд відповідно до положень кримінального закону, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, повинен з`ясувати: 1) чи вчинила особа злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК; 2) чи звернулась вона до лікувального закладу добровільно, а не вимушено, тобто чи ставила вона за мету вилікуватись від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин; 3) чи розпочала лікування.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання захисника про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК, належним чином дотримався вказаних вимог закону.

Так, за даними відповіді головного лікаря Комунального закладу «Обласна психіатрична лікарня с.Орлівка» Рівненської обласної ради на запит місцевого суду, ОСОБА_5 знаходився на лікуванні в обласній психіатричній лікарні з 23.03.2018 року по 30.03.2018 року з приводу епізодичного вживання канабіоїдів і пройшов курс лікування.

Як визначено в науковій літературі, зокрема у «Судовій психіатрії» під редакцією ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , психоактивна речовина вважається наркотичною, якщо відповідає трьом критеріям: медичному, соціальному і юридичному. Тільки наявність усіх трьох критеріїв створює передумови у правовому аспекті для визнання психоактивної речовини наркотичною. Медичний критерій передбачає, що речовина, ліки повинні справляти тільки специфічну дію на центральну нервову систему (стимулюючу, седативну, галюциногенну тощо), що було б причиною їх немедичного застосування. Соціальний критерій припускає, що немедичне застосування психоактивних речовин набирає таких масштабів, що це стає соціально значущою проблемою. Юридичний критерій потребує визнання відповідною інстанцією (Кабінетом Міністрів України за поданням МОЗ України) речовини наркотичною з подальшим внесенням її до переліку наркотичних засобів.

З огляду на викладене термін "наркоманія" потрібно вживати тільки при поєднанні трьох зазначених критеріїв.

Колегія суддів враховує, що під зверненням до лікувального закладу слід розуміти звернення у будь-якій формі (усній, письмовій) із заявою про хворобу на наркоманію і бажанням лікуватися від цієї хвороби. Таке звернення повинно мати місце після вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК, у будь-який момент, але до закінчення судового слідства (п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів»). У даній справі було встановлено, що ОСОБА_5 добровільно звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування від наркоманії.

Таким чином посилання прокурора щодо проходження обвинуваченим лікування з приводу епізодичного вживання наркотичних засобів, не свідчить про те, що ОСОБА_5 проходив лікування від наркоманії, на увагу не заслуговує, оскільки кримінальний закон не повязує звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК з моментом порушення кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів зауважує, що спростування наданих винним матеріалів щодо звернення обвинуваченого до лікувального закладу вимушено, щоб ухилитись у такій спосіб від кримінальної відповідальності, покладається на сторону обвинувачення. Однак прокурором під час апеляційного розгляду не було надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 вимушено звернувся до лікувального закладу. Факт того, що обвинувачений пройшов курс лікування в період скерування обвинувального акту до суду ще не свідчить про проходження ним вказаного лікування саме з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що апеляційні вимоги прокурора щодо скасування ухвали та постановлення вироку відносно ОСОБА_5 не узгоджуються з положеннями ст.407 КПК, яка містить вичерпний перелік повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала місцевого суду є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для її скасування та задоволення апеляційних вимог прокурора не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_4 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3