Справа №490/5691/16-к 04.09.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0002350 апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2017 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, який служив водієм-електриком в в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_9
потерпілий ОСОБА_10
представники потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_11

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2017 року скасувати, та ухвалити новий, яким призначити більш суворе покарання, без застосування ст. 75 КК України, та задовольнити цивільний позов потерпілої у повному обсязі.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.415 КК України і призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік із застосуванням п.2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 369220 грн матеріальних збитків та 50000 грн моральної шкоди. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник потерпілої не оспорює правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини. Разом з тим, вважає незаконним застосування судом першої інстанції відносно ОСОБА_7 ст. 75 КК України.
На думку апелянта, поза увагою суду залишено той факт, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин, те, що він вчинив його свідомо, грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок його дій людина отримала тяжкі тілесні ушкодження, а сам обвинувачений будь-якої участі у її подальшій судьбі не приймав, грошові кошти на лікування не надавав, станом потерпілої не цікавився.

Вказує, що при ухваленні вироку судом було задоволено цивільний позов в частині стягнення вартості пошкодженого автомобіля, однак повністю залишено без уваги цивільний позов в частині стягнення витрат на лікування потерпілої від злочину. У вироку відсутнє будь-яке обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову у цій частині.
Зазначає, що суд не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні сум, які були стягнуті у відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В ході розгляду справи апеляційним судом, потерпілою ОСОБА_5 подано зміни до апеляційної скарги, в яких вона просить вирок суду скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи та постановленні вироку.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , проходячи службу на посаді водія-електрика відділення командно-штабних машин центру зв`язку в/ч НОМЕР_1 , 04.11.2015 року о 5 год. 20 хв. керуючи транспортним засобом - бойовою машиною БТР-60, діючи із злочинною самовпевненістю, рухаючись в темний час доби на перехресті вулиць Велика Морська та Пушкінська в м. Миколаєві зі швидкістю 50 км/год допустив порушення Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміни, не вибрав безпечну швидкість, яка б допускала під час руху можливість безпечно керувати транспортним засобом, контролювати його рух, не зреагував на червоний сигнал світлофору, тобто проїхав на заборонений "червоний" сигнал світлофора, не пропустив транспортний засіб, що наближався до перехрестя на зелений сигнал світлофора, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем "Фольксваген гольф" д.н. НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_10 , який рухався по вул. Велика Морська в сторону вул. Фалеєвська в м. Миколаєві. У результаті ДТП потерпілій ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.1 ст.415 КК України, як порушення правил водіння або експлуатації бойової машини, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання суд врахував пом`якшуючі обставини, а саме - визнання своєї вини, каяття, обставин, що обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено, врахував особу обвинуваченого, який за місцем служби характеризується позитивно, раніше не судимий, брав участь у АТО, суд прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, та вважав за можливе відносно ОСОБА_7 обрати покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди на підставі ст.1187,1167 ЦК України, Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", суд задовольнив частково.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_10 на підтримку змінених вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 його захисника ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_8 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без зміни, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Проте, зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався.

Так, одним із завдань кримінального провадження ст.2 КПК України визначено необхідність забезпечення до кожного учасника кримінального провадження застосування належної правової процедури.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.09.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» зазначено про необхідність суворого додержання судами кримінального процесуального законодавства при здійсненні правосуддя в кримінальних справах незалежно від характеру і тяжкості вчиненого злочину, недопустимість будь-яких відхилень від вимог закону. Звертається увага на те, що вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючись вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень ч.1 ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно, негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

В той же час, як слідує із журналу та технічного запису фіксації судового засіданні, провівши 12 жовтня 2017 року судове засідання, суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення по справі, однак будь-яких даних про повернення суду з нарадчої кімнати та проголошення судом вироку матеріали кримінального провадження не містять. Згідно матеріалів кримінального провадження вирок судом ухвалено 13 жовтня 2017 року. Між тим, журнал та технічний запис фіксації судового засідання на зазначену дату (13.10.2017 р) в матеріалах кримінального провадження відсутні. Вказані обставини свідчать про те, що судом в порушення вимог ст. 376 КПК України вирок не проголошувався. Що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити судом законне та обґрунтоване рішення.

Крім того, при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 судом були порушені норми кримінального процесуального закону, що регулюють розгляд цивільного позову у кримінальній справі.

Відповідно до положень ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової, моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається із матеріалів справи, потерпілою на досудовому слідстві заявлено позов про відшкодування 722 777 грн 52 коп. матеріальних збитків та 100000 моральної шкоди (Т.1 а.п.62-65).

Вироком суду задоволено цивільний позов в частині стягнення вартості пошкодженого автомобіля, яка становить 369 220 грн, однак повністю залишено без уваги цивільний позов в частині стягнення витрат на лікування потерпілої від злочину у розмірі 353 557 грн без будь-якого обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову в цій частині та на підставі якої правової норми таке було зроблено.

Разом з тим, задовольняючи вимоги про часткове відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції не дослідив доказів щодо цивільного позову не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні саме таких сум стягнення.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачені ч.1 ст. 412 КПК України. Враховуючи положення ст. 9 ч. 6 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження - верховенства права та забезпечення права на захист (п. п. 1, 13 ч.1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суду.

При новому судовому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, перевірити доводи викладені в апеляційній скарзі та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 424, 532 КПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: