ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1472/18
провадження № 1-кп/753/946/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2018 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000906 від 30.01.2016 р. за звинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки він складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, підсудний Дарницькому районному суду м. Києва, підстав для закриття чи зупинення провадження немає.
Потерпілий ОСОБА_4 заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду та просив повернути обвинувальний акт прокурору, посилаючись на те, що органом досудового слідства в обвинувальному акті не конкретизоване місце вчинення злочину, та не зазначено в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 факт вчинення інкримінованих останньому злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

Захисник ОСОБА_5 також просила повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим надала відповідне письмове клопотання.

Обвинувачений підтримав свого захисника.

Вирішуючи питання про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, перевіривши виключно зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, не вдаючись до передчасної оцінки наявності чи відсутності доказів винуватості обвинуваченого на цій стадії кримінального процесу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України - у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст.ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.

Враховуючи те, що в мотивувальній частині вироку суду за наслідком розгляду кримінальної справи відповідно до положень ст. 374 КПК України обов`язково зазначається формулювання обвинувачення, суд вважає, що відсутність в обвинувальному акті висунутого особі обвинувачення є тим недоліком, без якого не може розпочатися судовий розгляд та, відповідно, проводитися судове слідство, пов`язане із вирішенням обвинувачення (так як воно відсутнє) і вказаний недолік, згідно норм КПК України, може бути усунутий лише на стадії підготовчого судового засідання відповідно до процедури, визначеної ст. 314 КПК України.

Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, в обвинувальному акті як у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, так і у формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_6 на момент події проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а потерпілий ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_2 , та ці адреси знаходяться на території дачного кооперативу «Озон» за адресою: м. Київ, Дарницький район, Бортничі. Проте, потерпілий в судовому засіданні повідомив, що його ділянка на вул. Зодчих, 43 знаходиться на території Бориспільського району Київської області. З витягу з ЄДРПОУ вбачається також, що садівницьке товариство «Озон» розташоване на території Бориспільського району Київської області. Зазначену обставину не заперечував в судовому засіданні обвинувачений, який зазначив, що його земельна ділянка на відміну від земельної ділянки потерпілого розташована саме в Дарницькому районі м. Києва, Бортничі.

Разом з тим, з тексту обвинувального акту неможливо встановити, де саме відбулись події, відносно яких сформульоване обвинувачення ОСОБА_6 . Так, в обвинувальному акті зазначено, що під час конфлікту 05.06.2016 р. в період часу між 22:30 та 23:00 год. ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості без зазначення місця вчиненні цих дій. Далі в тексті обвинувального акту зазначено, що 05.06.2015 р. о 22-35 год. екіпаж патрульної поліції отримали виклик за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши за викликом на протязі 30 хв. працівники УПП ДПП в м. Києві побачили як ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наздоганяють ОСОБА_4 та як ОСОБА_6 наносить удари ОСОБА_4 предметом, схожим на биту у різні частини тіла ОСОБА_4 та голосно вигукує погрози фізичного насильства щодо нього. Після цього ОСОБА_6 поводив себе агресивно та намагався нанести тілесні ушкодження поліцейським. Далі зазначено, що ОСОБА_6 підбіг до службового автомобіля «Тойота Пріус» та використовуючи спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень предмет, схожий на биту, навмисно наніс удар по лівому передньому пасажирському склу автомобіля, розбивши його. Далі зазначено, що не реагуючи на законні вимоги працівників поліції ОСОБА_6 взяв предмет, схожий на бетонну брилу та кинув на передню праву стійку службового автомобіля «Тойота» та повторно умисно пошкодив його з хуліганських мотивів. Після цього за текстом обвинувального акту на місце прибули інспектори патрульної поліції, які затримали ОСОБА_6 та доставили до Дарницького УП ГУНП у м. Києві. Всі вищезазначені дії в обвинувальному акті зазначені без вказівки на місце їх вчинення. У формулюванні обвинувачення за ч.1 ст. 121 КК України також не вказано, де саме ОСОБА_6 наніс потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта визначені як тяжкі тілесні ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що всі вищевказані дії відбувались на його земельній ділянці по АДРЕСА_2 , що перебуває на території Бориспільського району Київської області.

Прокурор в судовому засіданні пояснив, що вищезазначені дії розпочались на земельній ділянці по вул. Зодчих, 43, що належить потерпілому, а закінчились біля буд. № 99 по вул. Крилова в Дарницькому районі м. Києва, який належить ОСОБА_6 . Разом з тим, в обвинувальному акті зазначені обставини не відображені та місце вчинення кожних з інкримінованих ОСОБА_6 діянь в обвинувальному акті не зазначено.

Також в обвинувальному акті не вказаний час, коли ОСОБА_6 вчинив інкриміновані дії.

Відсутність зазначення в обвинувальному акті конкретних місць вчинення інкримінованих злочинів, а також часу їх вчинення унеможливлює визначення територіальної підсудності кримінального провадження відповідно до вимог ст. 32 КПК України та суперечить положенням ст. 91 КПК України.

Також, при викладі фактичних обставин кримінальних правопорушень, на думку суду порушений принцип презумпції невинуватості, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що разом із обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_4 наносив тілесні ушкодження його син ОСОБА_7 , а саме: наносив удари ногами в область ніг та тулуба, після чого ОСОБА_4 впав на землю. Більше того, далі по тексту зазначено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на законні вимоги представників поліції не реагували та продовжували вчиняти хуліганські дії відносно ОСОБА_4 . Таким чином орган досудового слідства посилається на факт вчинення хуліганських дій ОСОБА_7 , якому не висунуте обвинувачення у даному кримінальному провадженні та який позбавлений права на особисту присутність при розгляді цього кримінального провадження, що свідчить про порушення права цієї особи на захист. Неприпустимість зазначення у формулюванні обвинувачення осіб, яким не пред`явлено обвинувачення узгоджується із усталеною практикою ЄСПЛ, у висновках якого відображений принцип, який забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Зокрема у справі «Хужін та інші проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що положення ч.2 ст. 6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий суд упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді.

Також в обвинувальному акті наявне посилання на письмовий доказ, а саме на висновок експерта № 1559/е від 31.10.2017 р., що є неприпустимим, оскільки дослідження письмових доказів відбувається на відповідній стадії судового розгляду та надання таких доказів суду та посилання на них до початку цієї стадії є неприпустимим.

Також заслуговує на увагу твердження потерпілого ОСОБА_4 про те, що під час вчинення інкримінованих дій обвинувачений ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння, про що зазначено у наданому потерпілим висновку перевірки за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 від 24.09.2016 р., де вказано, що ОСОБА_6 знаходився в стані алкогольного сп`янніня. Разом з тим в обвинувальному акті зазначені обставини не відображені та відсутнє посилання на вчинення ОСОБА_6 інкримінованих дій в стані алкогольного сп`яніння.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає КПК України.
Разом з тим, суд не може взяти до уваги як на необхідність повернення обвинувального акту прокурору, твердження потерпілого ОСОБА_4 про те, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні ряду інших злочинів, які розслідуються слідчими Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, оскільки відповідно до положень КПК України суд розглядає обвинувальний акт лише в межах висунутого особі обвинувачення, а підставою для повернення обвинувального акту прокурору є виключено невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 291, ч.3 ст. 314 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000906 від 30.01.2016 р. за звинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України - повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1