11-кп/775/271/2018(м)
265/8588/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000666 від 23.02.2018 року за апеляційною скаргою прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 лютого 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Маріуполя Донецької області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

- 14.11.2011 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за ст.ст.121 ч.1, 153 ч.3, 70 ч.1 КК України до позбавлення волі строком на 7 років, звільнений 26.02.2016 року по відбуттю строку покарання;

- 21.11.2016 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за ст. 185 ч.1 КК України до 180 годин громадських робіт,

який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним за ч.2 ст.389, ст.395, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК та призначено покарання:

- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців;

- за ч.2 ст.389 КК України у вигляді арешту строком на 3 (три) місяці;

- за ст.395 КК України у вигляді арешту строком на 3 (три) місяці;

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, застосував принцип часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 21 листопада 2016 року, переведеного відповідно до вимог ст.72 КК України, у вигляді 20 (двадцяти) днів позбавлення волі, остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців та 20 днів з утриманням в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

В с т а н о в и л а :

вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, він вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.389 КК України, тобто ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт; ст.395 КК України, порушення правил адміністративного нагляду, що виразилось у самовільному залишенні особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду; ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, грабіж, вчинений повторно, за наступними обставинами:

так, вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 21 листопада 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком 180 годин, але він, діючи умисно, будучі обізнаним про призначену міру покарання та ознайомлений Лівобережним РС ММВ з питань пробації ПСМУ з ПВКП та пробації Міністерства юстиції (далі Лівобережний РС) 10.01.2017 року про умови та порядок відбуття покарання, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт та систематично не виконує встановленні обов`язки, порушує порядок та умови відбування покарання. А саме незважаючи на винесені інспектором Лівобережного РС письмові застереження від 27.02.2017, 17.03.2017, 22.03.2017 року не приступив до відбуття покарання у вигляді громадських робіт, без поважних причин. Таким чином, ОСОБА_7 , якому достовірно було відомо про необхідність відбуття покарання у вигляді громадських робіт, будучи засудженим до цього покарання умисно, ухиляється від його відбуття.

Крім того, ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 28 квітня 2017 року ОСОБА_7 встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік на підставі п. «в» ч.1 ст.3, ст.ст.6,10 Закону України від 01.12.1994 року «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», відповідно до якого ОСОБА_7 встановлені наступні обмеження, а саме: - заборонено вихід з будинку (квартири) з 20 години 00 хвилин до 04 години 00 хвилин, крім випадків пов`язаних з роботою; - заборонено виїжджати за межі населеного пункту без дозволу начальника відділення поліції за вибраним місцем проживання; - зобов`язано явкою на реєстрацію до Лівобережного ВП ЦВП ГУНП України Донецької області три рази на місяць; - заборонено відвідувати місця реалізації спиртних напоїв на розлив; - зобов`язано з`являтися за викликом поліції у зазначений час для дачі усних та письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням правил адміністративного нагляду; - зобов`язано повідомляти працівникам поліції, що здійснюють адміністративний нагляд про зміну місця роботи або проживання. 30.04.2017 року ОСОБА_7 повідомлено про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду. Однак, ОСОБА_7 , діючи умисно, достовірно знаючи про те, що відносно нього встановлено адміністративний нагляд, без поважних причин порушив правила адміністративного нагляду, а саме з липня 2017 року (точна дата та час в ході досудового розслідування не встановлена) самовільно залишив місце проживання: АДРЕСА_1 , з метою ухилення від адміністративного нагляду, без повідомлення про зміну місця проживання, чим порушив вимоги п. «в» ст.9, п. «г» ст.10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 01.12.1994 року.

Крім того, 27 листопада 2017 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, умисно, повторно, знаходячись у першому під`їзді жилого будинку АДРЕСА_2 , відкрито, шляхом ривка, вирвав з правої руки потерпілої ОСОБА_8 майно, яке їй належало, а саме: жіночу сумку чорного кольору із шкірозамінника матеріальної цінності не представляє, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 150 гривень, мобільний телефон марки «DOOGEE» в корпусі білого кольору з інеєм НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , вартістю 1500 гривень, планшет марки «ASUS» в корпусі сірого кольору, вартістю 2500 гривень, канцтовари матеріальної цінності не представляють. Від ривка потерпіла втратила рівновагу та впала на підлогу у під`їзді. Після чого ОСОБА_7 почав втікати з місця скоєння злочину, вважаючи, що виконав усі дії необхідні для доведення злочину до кінця, але злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку із тим, що він був затриманий двома свідками даного злочину. Таким чином ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 4150 гривень.

На зазначене судове рішення прокурором Маріупольської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 подана апеляційна скарга.

За змістом скарги прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, покарання, призначене за ч.2 ст.389 КК України та за ст.395 КК України залишити без змін; на підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, застосував принцип часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 21 листопада 2016 року, переведеного відповідно до вимог ст.72 КК України, у вигляді 20 днів позбавлення волі, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 20 днів. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що суд при ухвалення вироку не застосував положення ст.68 КК України, оскільки за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, та призначено обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, тоді як максимально можливе покарання за наведених обставин становить 4 роки позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила вирок щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити; перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законом є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством.

Ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в його діях складів злочинів, передбаченого ч. 2 ст.389 КК України; ст.395 КК України, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, що фактично учасники судового провадження не оскаржують.

Разом з тим, в частині вирішення питання щодо призначення покарання суд допустився помилки.

На підставі п.2 ч.2 ст.65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень загальної частини кримінального кодексу України.

Части 3 ст.68 КК України передбачає, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) особливої частини кримінального кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, тобто закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, грабіж, вчинений повторно.

Санкція частини 2 статті 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Суд при ухвалення вироку не застосував положення ст.68 КК України, оскільки за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, та призначено обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, тоді як максимально можливе покарання за наведених обставин становить 4 роки позбавлення волі.

За таких обставин, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що відповідно до ст.ст.409, 413 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405,407,408,419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

ОСОБА_7 вважати засудженим за ч.2 ст.389 КК України до арешту строком на 3 (три) місяці; за ст.395 КК України до арешту строком на 3 (три) місяці.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, застосував принцип часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 21 листопада 2016 року, переведеного відповідно до вимог ст.72 КК України, у вигляді 20 (двадцяти) днів позбавлення волі, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 20 днів.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 3-х місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _____________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3