Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/3196/18
Провадження № 1-кс/723/3740/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2018 року

Слідчий суддя Сторожинецького районного суду
Чернівецької області ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
слідчий ОСОБА_3
підозрюваного ОСОБА_4

розглянувши клопотання слідчого СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 про арешт майна.

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Сторожинецького районного суду з клопотанням, погодженим прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна, посилаючись на те, що 04.09.2018 року біля 17 год. в ході патрулювання працівниками СРПП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області в м. Сторожинець по вул. Чернівецькій був зупинений автомобіль «КАМАЗ» д/н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який перевозив гравійно- піщану суміш, яка попередньо незаконно була видобута на території Сторожинецького району.

Постановою слідчого від 04.09.2018 року визнано речовим доказом автомобіль Камаз н/з НОМЕР_1 та гравійно- піщану суміш.

Посилаючись на те, що дані речі є речовими доказами, оскільки вилучений гравій являється об`єктом кримінально правових дій, з метою збереження речових доказів та спеціальній конфіскації необхідно накласти арешт на гравій та транспортний засіб.

В суді слідчий підтримав клопотання, посилаючись на обставини викладені у клопотанні.

Слідчий суддя розглядає клопотання за участю підозрюваного, власника майна ОСОБА_4 , який був повідомлений про розгляд клопотання згідно вимог ч.1 ст. 172 КПК України.

ОСОБА_4 в суді показав, що працівниками поліції Сторожинецького ВП 04.09.2018 року був зупинений автомобіль, яким він керував та перевозив гравій. Всі належні документи ним були надані. Вважає, що підстав для накладення арешту на гравій не має,оскільки він його виписав та перевозив відповідно до товаро-транспортної накладної, щодо арешту автомобіля також немає підстав.

Розглянувши клопотання і дослідивши додані до нього документи, заслухавши пояснення слідчого та ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Разом з тим, статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження у кожному випадку розгляду відповідних клопотань, в тому числі арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний: перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, зясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів; зважати, що незалежно від визначеного процесуальним законом суб`єкта ініціювання застосування заходів забезпечення обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (ст. 132 ч.3 КПК України) покладається на слідчого та /або прокурора.

Згідно вимог ст. 171 ч.2 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У клопотання слідчий посилається на постанову від 04.09.2018 року про визнання речовими доказами майна, на яке необхідно накласти арешт, однак дана постанову слідчому судді не надана.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, ратифікувавши яку 17.07.1997 року Україна визнала не лише право на мирне володіння майном, а визнала обов`язок щодо запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування свом майном, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
В рішеннях Європейського Суду «Маркс проти Німеччини» та «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» відображено визнання права будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.
Однак, зазначених вимог закону слідчий не дотримався та не довів необхідності арешту гравію, у клопотанні та поданих матеріалах відсутнє відповідне обґрунтування.
Що стосується вимог про накладення арешту на автомобіль Камаз н/з НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 і на якому перевозився гравій, слідчий суддя, вважає, що ці вимоги є безпідставні і задоволенню не підлягають.

З матеріалів провадження не вбачається, що автомобіль Камаз є предметом злочину і знаходиться у володінні ОСОБА_6 незаконно. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_6 причетна до даного кримінального правопорушення, в справі немає, на гравій, який є предметом кримінального правопорушення, свої права не заявляла.

За таких обставин позбавлення права особи користуватись автомобілем, правомірність придбання і володіння якими ніким не оспорюється, та за відсутності відомостей про те, що ОСОБА_6 причетна до даного кримінального правопорушення, в даному випадку призвело б до незаконного позбавлення права особи володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А тому вимоги слідчого про накладення арешту на автомобіль, власником якого є ОСОБА_6 , задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 173 ч.1 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, у клопотанні та поданих матеріалів відсутнє відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Чернівецького області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя