Справа №212/6598/14-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження № 0005763 від 08.12.2013 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого лікарем Криворізького міського Управління Держсанепідслужби, не судимого, одруженого, маючого на утримані малолітню дитину, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурори Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_9 , експерт ОСОБА_10 , експерт ОСОБА_11

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 07 грудня 2013 року, в темний час доби, приблизно о 23 годині 00 хвилин в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, по сухому освітленому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги вул. Електрична з боку вул. Кремлівська в напрямку вул.Ногіна, керував автомобілем «PEUGЕOT-107» реєстраційний номер НОМЕР_1 . В цей час проїжджу частину дороги вул. Електрична по нерегульованому пішохідному переходу позначеного дорожньою розміткою 1.14.1, розташованого в зоні дії дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2, перетинав пішохід ОСОБА_12 . В ході подальшого руху водій ОСОБА_3 , діючи зі злочинною недбалістю, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, попередньо не переконався у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, в порушеня вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», не зменшив швидкість, не надав перевагу в русі та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , що перетинав дорогу по вказаному нерегульованому переходу зліва на право за напрямком руху вказаного автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 був травмований. Згідно висновку судово-медичного експерта № 153 від 24.01.2014 року при судово-медичній експертизі у потерпілого ОСОБА_9 виявлено сполучену травму: закрита травма передньо-черевної стінки, зачеревна гематома, розрив лонного зчленування та переломи лонної та сідничної кістки тазу праворуч. Закритий 3-х щиколотковий перелом кісток лівої гомілки зі змішенням уламків. Забійна рана лівої гомілки, підшкіряні гематоми пахви калитки, поперекової ділянки тулуба та сідниць. Вищезазначені ушкодження за своїм збігом ускладнились розвитком шоку. Вищевказані ушкодження могли бути утворені від дії тупого твердого предмета, або предметів, які з обмежено-подовгуватою поверхнею, якими могли бути деталі кузова автомобіля, так і при подальшому падінні на твердий тупий предмет з необмеженою контактуючою поверхнею, яким могло бути дорожнє покриття.

Характер виявлених ушкоджень в наданих медичних документах свідчить, що термін їх виникнення може відповідати 07.12.2013 року.

Не виключена вірогідність виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого при механізмі, вказаному в обставинах, призначеної експертизи. Виявлені у нього ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя - п.2.1.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року.

Згідно висновку судово-автотехнічного експерта № 58/27-131 від 22.05.2014 року, встановлено, що при завданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_3 по керуванню автомобілем «PEUGЕOT-107» вбачаються невідповідності вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з розглянутою ДТП.

Між порушеннями водієм ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху в частині виконання вимог п.18.1. Правил дорожнього руху України і настанням наслідків - спричиненням потерпілому ОСОБА_9 , тяжких тілесних ушкоджень, вбачається прямий причинний зв`язок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не визнав себе винним в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України повністю і пояснив, що 07 грудня 2013 року пішохід ОСОБА_9 , який був одягнений в одяг чорного кольору, в нетверезому стані не встиг перебігти автостраду на пішохідній розмітки з ліва на права та був збитий правим дзеркалом його автомобіля в область тазу, через погану видимість та погані погодні умови. До події ДТП ОСОБА_9 не перебував на пішохідному переході. Швидкість руху автомобіля була в межах допустимого. Зазначив, що заперечує дії слідчого Холопцова, який сфальсифікував постанову про призначення авто-технічної експертизи та вказав, що швидкість руху автомобіля була 80 км/год та заперечує дії слідчого Холопцова, який вказав в постанові про призначення авто-технічної експертизи, що було відсутнє гальмування автомобіля. Пояснює, що керуючи автомобілем в темний час доби не бачив пішохода, який був одягнений в чорний одяг на чорному асфальтованому покритті. Також заперечує дії слідчого Холопцова, який вказав в постанові про призначення авто-технічної експертизи погодні умови, як безхмарно та без опадів. На той час була мерехтлива погода з мокрим снігом, яка характерна для зимового періоду, що доведена даними довідки офіційної метео станції м.Кривого Рогу, де зазначено погодні умови того дня. Чітко видно на відео з камер охоронного спостереження з кафе мокрий сніг, який пролітав того дня. Вказав також, що заперечує дії слідчого Холопцова, який в постанові про призначення авто-технічної експертизи не зазначив про те, що потерпілий біг у стані алкогольного сп`яніння, в одязі чорного кольору, під час складних погодних умов, були опади, поза межі дорожньої розмітки пішохідного переходу, що підтверджується реальним відеозаписом з камер охоронного спостереження з кафе та показами потерпілого у судовому засіданні. Вважає, що біг пішохода у стані алкогольного сп`яніння у чорному одязі, під час складних погодних умов, під час опадів взимку це є порушення правил дорожнього руху України, зокрема п. 4.7., п. 4.14., в яких зазначається, що пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах та пішоходам забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. Потерпілий ОСОБА_13 почав свій рух від зупинки Фрунзе в напрямок Кресу, не виходячи та не заходячи на пішохідний перехід, навскіс зупинки Фрунзе в напрямку Сухої Балки, на третій полосі руху був збитий правим дзеркалом автомобіля в область тазу, в зв`язку з тим, що були погані погодні умови і потерпілого не було видно із за темного кольору одягу і останній намагався пробігти перед автомобілем, але не вийшло. Також пояснив, що він як водій транспортного засобу почув глухий звук і упевнившись про відсутність перешкод зправа зупинив автомобіль за поворотом, повернувшись на місце ДТП, побачив людину на асфальті.Оскільки з собою не було мобільного телефону, він повернувся до автомобіля, щоб взяти телефон та викликати швидку допомогу. Впевнившись, що потерпілий знаходиться в свідомості, попросив, щоб люди, які були поряд, не чіпали потерпілого та не пересували його до приїзду швидкої, щоб не погіршити стан здоров`я останнього. Потерпілий до приїзду швидкої допомоги був у свідомості. Після того, як швидка допомога повезла потерпілого в лікарню, він перебував на тротуарі до приїзду слідчого для оформлення події ДТП. Вважає, що ДТП, яке він скоїв не є подією злочину і ця подія сталася з вини потерпілого.
На питання прокурора пояснив, що повертався в той вечір додому з району Сухої Балки, рухався прямо.Коли проїжджав вул. Кремлівську на світлофорі був червоний колір та він зупинявся, загорівся зелений та поїхав далі, відстань до пішоходу де було зіткнення не пам`ятає. Швидкість руху була в межах дозволеного, оскільки були складні погодні умови. Коли їхав перед світлофором на Кремлівській інших автомобілей не було, були тільки у зустрічному напрямку. На місці події знаку «пішохідний перехід» не було встановлено. Потерпілого зачепив дзеркалом автомобіля в область тазу та воно відпало. Причиною ДТП було підвищений рух пішохода, який був одягнений в одязі чорного кольору та складні погодні умови. Заходи щодо припинення ДТП не вживав, гальмування не застосовував, тому що потерпілого взагалі не бачив на дорозі. Тієї ночі він одразу поїхав до потерпілого в Першу міську лікарню та запропонував грошову допомогу, але родичі дідуся відмовилися. Вину не визнає в повному обсязі, не вбачає в своїх діях складу злочину, відшкодував потерпілому витрати на лікування, оскільки усім людям потрібно допомагати, сума відшкодовувалася частинами на протязі чотирьох місяців. Потерпілого в лікарні не провідував, дідусь відмовився від спілкування, був в лікарні лише у ніч після ДТП. При перегляді відеозапису ДТП додатково пояснив, що не заперечує, що на відео рухається його транспортний засіб. Разом з тим не пам`ятає на якій відстані зупинився, почув просто удар по боковому дзеркалу, проїхав далі. Після цього переконався, що автомобілів більше не має, переїхав на іншу полосу дороги та зупинився позаду стовпа, щоб не створювати аварійну ситуацію на дорозі. Вважає, що на пішохідному переході не було потерпілого, він йшов поруч пішохідного переходу, коли дійшов до середини то почав бігти по дорозі.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 07 грудня 2013 року повертався з гаражу додому, переходив дорогу зі сторони шахти Фрунзе. Перш ніж розпочати рух переконався, що зі сторони ОСОБА_14 не було транспорту, перейшов перші три полоси дороги, далі на четвертій полосі дороги зупинився, огледівся по сторонам, транспорту не було, перейшов четверту полосу дороги, на п`ятій полосі дороги транспортний засіб зупинився та він пройшов далі на шосту полосу дороги, зупинився та побачив, що до нього швидко наближається автомобіль, який його збив, після чого він втратив свідомість. Він рухався по дорозі один, інших пішоходів не було. У цей вечір вживав алкогольні напої. Коли переходив дорогу зупинився на пішохідному переході, подивився вправо і побачив автомобіль, який був від нього далеко, фари були в автомобілі ввімкнені, освітлення дороги було вуличне. Погодні умови у цей вечір були нормальні, але пролітав сніжок. На питання захисника пояснив, що пройшов перші три полоси дороги, зупинився та подивився вліво, переконався, що зі сторони шахти Фрунзе транспорту не було, та продовжив рух. Він вирішив, що встигне пройти дорогу і почав бігти та за два кроки від бордюри був збитий автомобілем, якого не бачив, а бачив лише фари автомобіля. Збитки обвинуваченим відшкодовані у повному обсязі, ніяких претензій до нього не має. На питання обвинуваченого пояснив, що в той вечір був на зупинці зі сторони шахти Фрунзе, почав рух з зупинки, дійшов до пішохідного переходу та почав рухатись вперед, два інші автомобілі не заважили рухатись, а автомобіль обвинуваченого не зупинився. На питання головуючого пояснив, що коли сталася ця подія, то втратив свідомість та опинився в реанімації, на другу чи третю добу прийшов до свідомості та обвинувачений прийшов в лікарню і запропонував вісім тисяч гривень на лікування, проте, порадившись з адвокатом ОСОБА_15 , він відмовився брати ці кошти. Через декілька місяців, березень або квітень 2014 року приблизно, обвинувачений особисто прийшов додому та в присутності адвоката повністю відшкодував витрати на лікування в розмірі сорок п`ять тисяч гривень, попросив вибачення, а він в свою чергу написав розписку про відсутність моральних та матеріальних претензій до ОСОБА_3 .

Допитаний у судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_16 пояснив суду, що він стояв на зупинці Фрунзе та бачив, що по пішохідному переходу повільно йшов чоловік старшого віку та його збив автомобіль червоного кольору, марку автомобіля не пам`ятає. Він викликав швидку допомогу, поліцію та надав покази. Ці події мали місце ввечері, після 17.00 години, дату не пам`ятає. Він стояв на зупинці Фрунзе в сторону вулиці Ногіна у м. Кривому Розі, погодні умови того вечора не пам`ятає, чоловік йшов по пішохідному переходу на протилежній стороні від нього. Після того, як сталось дорожньо-транспортна пригода водій автомобіля зупинився, вийшов з автомобіля та підійшов до пішохода, який знаходився на проїжджій частині. На питання захисника пояснив, що на зупинці чекав маршрутку,побачив чоловіка, постійно не спостерігав за дорогою, тому моменту зіткнення автомобіля з пішоходом не бачив. Коли приїхали працівники поліції, то приймав участь в замірах дороги та в той же день підписував протокол допиту. До слідчого викликали один раз для надання пояснень. Активних дій з боку обвинуваченого про надання допомоги потерпілому не було. Інші деталі пригоди не пам`ятає, так як минуло багато часу.

Експерт ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що згідно висновку експертизи від 26.05.2014 року № 58/27- 139, який був складений ним особисто та який він підтримує, при заданих вихідних даних в діях водія ОСОБА_3 по керуванню автомобілем «Peugeot 107» вбачаються не відповідності вимогам п.18.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з розглянутою ДТП. Згідно постанови про призначення авто технічної експертизи від 20.05.2014 року, яку призначив слідчий ОСОБА_17 було вказано, що автомобіль «Peugeot 107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався технічно справний без пасажирів та вантажу зі швидкістю 80 км. на годину. Якщо б швидкість автомобіля ОСОБА_3 була 60 км.на годину, то у водія було більше вірогідності уникнути ДТП. Згідно висновку водій ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзд на пішохода, що пересікав проїзну частину по позначеному не регульованому пішохідному переході з моменту виявлення останнього на проїзній частині. Також дослідженням встановлено, що в розрахунках зупиночний шлях автомобіля «Peugeot 107», значно в декілька разів перевищував відстань пішохода, яка завдавалася йому 147 метрів, водій міг не екстренним гальмуванням запобігти наїзд на пішохода, а плавним гальмуванням транспортного засобу надавши таким чином пішоходу можливість залишити небезпечну зону. Згідно п.18.1 ПДР України водій ОСОБА_3 повинен був надати дорогу пішоходу.

На питання захисника, пояснив суду, що для дослідження йому задавалися природні та погодні умови,за яких сталося ДТП Постановою від 20.05.2017 року в якій зазначалося, що дорожньо-транспортна пригода мала місце в Жовтневому районі м.Кривого Рогу, біля зупинки Фрунзе, проїжджа частина має асфальтне покриття, горизонтального профілю нанесена дорожня розмітка 1.14.1, встановлені дорожні знаки 5.35.1; 5.35.2, ширина проїзної частини по вул.Електрична становить 28 метрів, дорожньо-транспортна пригода мала місце в темний час доби при штучному освітленні, видимість знаків 5.35.1; 5.35.2 становить 205 метрів, видимість дорожньої розмітки 1.14.1 становить 32.4 метрів, видимість пішохода складає 147 метрів. На момент скоєння ДТП проїзна частина була суха. Зазначив суду, що слідчий експеримент повинен проводитися в умовах, які максимально наближені до умов, які були під час ДТП.

На питання обвинуваченого пояснив, що з 07.11.2015 року не працює експертом у зв`язку з реорганізацією установи, але на момент складання висновку був головним експертом. Для проведення експертного дослідження, складання висновку за основу брав дані з постанови від 20.05.2014 року, яка була направлена слідчим Холопцовим та вивчав матеріали справи. Швидкість завдана слідчим з постанови слідчого 80 км.год., відповідно цю швидкість він брав для розрахунку. Пояснює, що йому достатньо надали відомостей та вихідних даних, для проведення експертизи та складання висновку. Якби була виробнича необхідність та не достатньо даних, то він би звернувся з клопотанням до слідчого для надання додаткових відомостей, або не складав висновок взагалі. Вказав, що без швидкості транспортного засобу не зміг би скласти висновок експертизи.

Експерт ОСОБА_11 суду пояснив, що на всі три питання вказані в Ухвалі суду, які ставилися йому на вирішення, відповів в залежності від завданих йому даних механізму ДТП, які вказані в Ухвалі суду.

Відповідно до варіанту 1 згідно даних встановлених при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 пояснює, що ОСОБА_18 вказував на розташування транспортного засобу відносно проїзної частини та швидкість руху транспортного засобу, будь яких даних, щодо місця пішоходу, характер руху, траєкторію руху та швидкість руху пішохода ОСОБА_18 вказати не міг, оскільки до наїзду на пішохода його не бачив. На всі три поставлені питання судом, експерту необхідно знати дані параметри для того, щоб розрахувати чи мав водій ОСОБА_18 технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог правил дорожнього руху, тому по всім трьом питанням в кожному варіанті, згідно свідчень ОСОБА_3 , дати відповіді на поставлені питання, не було можливим в момент проведення дослідження .

Відповідно до варіанту 2, за участі потерпілого ОСОБА_13 , який вказав, що рухався по пішохідному переходу до моменту наїзду на нього автомобіля, вказати швидкість руху автомобіля не можливо. Отже для того, щоб вказати на те, чи була в діях ОСОБА_3 можливість запобігти наїзду на пішохода необхідно знати швидкість руху транспортного засобу, оскільки при розрахунку зупиночного шляху основним параметром є швидкість руху автотранспортного засобу, оскільки зупиночний шлях в залежності від швидкості транспортного засобу може змінюватися, у зв`язку з тим, що йому не надали даних щодо швидкості транспортного засобу, розрахувати технічну можливість не є можливим.

Відповідно до варіанту 3, згідно даних встановлених при проведенні слідчого експерименту за участі ОСОБА_16 було встановлено, що місце наїзду на пішохода розташовується на відстані поза лівою межею габаритної смуги руху автомобіля, на схемі події видно, що місце наїзду розташоване на відстані ліворуч від машини, при цьому в матеріалах справи є фотозображення та відеозаписи та ознайомившись з ними вбачається, що автомобіль контактував з пішоходом правим переднім кутом, при цьому в матеріалах справи мається інформація, що автомобіль при наїзді на пішоходу напрямок не змінював. У зв`язку з вказаними розбіжностями дослідження в даному випадку не проводилося.

На питання обвинуваченого, пояснив в судовому засіданні, що при складанні висновку ознайомлювався з відеозаписом на якому було чітко видно сухість поверхні дороги, але пролітав сніг .

За вимогами ч.1 ст.349 КПК України докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу.

Крім показів самого обвинуваченого, свідка, потерпілого, в ході судового розгляду за клопотанням прокурора та сторони захисту досліджено також інші докази вини обвинуваченого ОСОБА_3 .

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.12.2013 року, наїзд на пішохода відбувся на нерегульованому пішоходному переході біля буд.10 по вул. Електричній у м. Кривий Ріг, огляд проводився при температурі повітря 0, у похмуру погоду без опадів. Дорожнє покриття асфальтобетонне, сухе чисте, освітлення міське. Автомобіль «PEUGЕOT-107» д.з. НОМЕР_1 за пішохідним переходом під незначним кутом в правій крайній смузі, на автомобілі виявлені пошкодження у вигляді деформації правого бокового дзеркала наружного виду, переднього бамперу з правої сторони, передньої правої двері, правої фари. До протоколу складено схему дорожньо-транспортної пригоди із фото таблицею. (т.1 а.к.п.135-144).
Протоколом перегляду відеозапису від 10.01.2014 року в ході якого в присутності понятих оглянуто СD диск із відеозаписом вилученим з архіватора камери зовнішнього спостереження, встановленої на буд. АДРЕСА_2 і встановлено, що відеозапис відповідає реальному часу, даті та місцю скоєння ДТП за участю автомобіля «PEUGЕOT-107» д.з. НОМЕР_1 та пішохода ОСОБА_9 . До протоколу додано фото-таблицю з роздруківкою окремих кадрів відеозапису (т.1 а.к.п.146-151)
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 153 від 24.01.2014 року у потерпілого ОСОБА_9 , виявлено сполучену травму: закрита травма передньо-черевної стінки, зачеревна гематома. Розрив лонного зчленування та переломи лонної та сідничної кістки тазу праворуч. Закритий 3-х щіколотковий перелом кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків. Забійна рана лівої гомілки, підшкіряні гематоми пахви, калитки, поперекової ділянки тулуба та сідниць. Вище зазначені ушкодження за своїм збігом ускладнилися розвитком шоку. Вище вказані ушкодження могли бути утворені від дії тупого твердого предмета, або предметів, як з обмежено-подовгуватою поверхнею, якими могли бути деталі кузова автомобіля, так і при подальшому падінні на твердий тупий предмет з необмеженою контактуючою поверхнею, яким могло бути дорожнє покриття. Характер виявлених ушкоджень в наданих медичних документах свідчить, що термін їх виникнення може відповідати 07.12.2013 року. Не виключена вірогідність виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого при механізмі вказаному в обставинах призначеної експертизи. Виявлені у ОСОБА_9 ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. (т.1 а.к.п.153-156).

З дослідженого висновку судового-медичного експерта, зіставляючи його у сукупності із виявленими механічними пошкодженнями автомобіля під час огляду на місці ДТП, суд приходить до переконливого висновку, що тілесні ушкодження, отримані потерпілим ОСОБА_9 саме внаслідок наїзду на нього автомобіля «PEUGЕOT-107» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , що також не заперечувалось самим обвинуваченим та його захисником.

Отже, в подальшому підлягає вирішенню судом питання наявності або відсутності вини водія ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 надано, а судом досліджено також протокол проведення слідчого експерименту від 19.05.2014 року за участю статиста ОСОБА_19 у відповідності з антропологічними даними потерпілого, в ході якого, учасникам експерименту за допомогою ноутбука «Accer» було надано для перегляду відеозапис дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07.12.2013 року на дорозі вул. Електрична. Після перегляду статист був виставлений відповідно на відстані 1.0 м перед розміткою 1.14.1 за напрямком руху автомобіля. Після чого, за участю понятих з використанням статистичного автомобіля на якому увімкнуто ближнє світло фар, зі швидкістю 5 км/год здійснювався рух з боку вул.Кремлівська в напрямку статиста. Автомобіль рухався у вказаному напрямку по лівій крайній смузі, ближче до розмітки 1.3. При зближенні, в момент чіткого виявлення розташованих дорожніх знаків 5.35.1 і 5.35.2, понятими від передньої частини автомобіля до пішохода була виміряна відстань, яка склала 205.0 м. При наступному, послідовному зближенні понятими було наголошено на конкретній видимості пішохода в зоні дії дорожніх знаків 5.35.1 і 5.35.2. Проведеними замірами понятими було встановлено, що відстань від передньої частини автомобіля до виявленого пішохода складає 147.0 м. В наступному, при зближенні до розташованого пішохода на відстані 32.4 м встановлена видимість дорожньої розмітки 1.14.1. Виявити розташування пішохода не на нанесеній дорожній розмітці 1.14.1 в момент виявлення вказаної дорожньої розмітки на вказаній відстані, не представилося можливим, оскільки з робочого місця водія понятими було наголошено на ймовірному розташуванні статиста на нерегульованому пішохідному переході позначеному дорожньою розміткою та відповідними дорожніми знаками. До протоколу складено схему та відповідну фототаблицю (т.1 а.к.п.173-177).

Згідно висновку судово-автотехнічного експерта № 58/27-131 від 22.05.2014 року, встановлено, що при заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_3 по керуванню автомобілем «PEUGЕOT-107» вбачаються невідповідності вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з розглянутою ДТП (т.1 а.к.п.179-181).

В ході судового розгляду за клопотанням учасників процесу судом було також призначено та проведено слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_9 . Згідно протоколу від 10.12.2015 року в ході слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_9 вказав, що погодні умови, що були під час ДТП відповідають погодним умовам на момент проведення слідчого експерименту. Наголосив, що опадів на момент ДТП не було, проїжджа частина дороги була, чистою, сухою, освітленою з електроопор, так само як і на слідчому експерименті. Після чого потерпілий в присутності понятих показав місце вчинення ДТП, а саме ділянку дороги біля зупинки громадського транспорту «Фрунзе» та напрямок в якому він мав намір перетнути дорогу по нерегульованому пішохідному переходу. Вийшовши на проїжджу частину потерпілий продовжив рух в темпі спокійного кроку по пішохідному переходу, перетинав дорогу прямолінійно, перпендикулярно межам дороги. Вподальшому, в районі середини дороги помітив зі сторони вул. Кремлівська легковий автомобіль,який наближався. Після чого, з метою швидшого завершення перетину дороги він пришвидшив темп руху без зміни напрямку та відчув удар в праву сторону свого тіла і впав на дорожнє покриття. Після чого потерпілий вказав місце свого виходу на дорогу, напрямок та лінію руху і місце наїзду на нього автомобілем. Проведеними замірами було встановлено, що місце виходу пішохода на дорогу розташовано на відстані 0.8 м. перед розміткою 1.14.1 ПДР України. Після здолання відрізку рівного 2.0 м під певним кутом на відділення пішохід потерпілий продовжив рух по пішохідному переходу. Місце наїзду на потерпілого розташоване на розмітці 1.14.1 ПДР України на відстані 0.5 м. за електроопорою №64 та на відстані 9.2 м. від правої межі дороги за напрямком руху автомобіля. Місце падіння пішохода розташовано на проїжджій частині вул. Електрична, на відстані 3.3 м за електропорою №64 та на відстані 7.1 м. В ході встановлення видимості з робочого місця водія було проведено експеримент в якому в присутності понятих з робочого місця водія відстані не менш ніж 102,5 м. безперешкодно оглядається розташування дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 та детальна силуетна видимість пішохода на проїжджій частині. З вказаного розташування встановити положення пішохода на розмітці 1.14.1 ПДР України або в безпосередній близькості від неї, не можливо. До протоколу додану відповідну схему та фото таблицю. (т.2 а.к.п.17-22).

Згідно протоколу слідчого експерименту від 30.11.2016 року повторно проведеного з потерпілим ОСОБА_9 в ході судового розгляду за клопотанням сторін кримінального провадження, потерпілий в присутності понятих пояснив, що добре пам`ятає обставини ДТП і вказав місце виходу на проїжджу частину дороги біля зупинки громадського транспорту «Фрунзе», зазначивши, що рухався зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, прямолінійно під прямим кутом в однаковому темпі, а посередині дороги прискорив темп руху. Замірами встановлено, що місце виходу пішохода на дорогу знаходиться на межі лівого краю проїзної частини на відстані 1,3 м перед електроопорою № 64, місце в якому пішохід збільшив темп руху - на відстані 15,3 м від лівого краю дороги навпроти електроопори № 64. Довжина відрізку шляху пішохода до збільшення темпу руху скала 12,4 м., інший відрізок шляху у прискореному темпі склав довжину 2,9 м. Експерементальним шляхом проведеними замірами також встановлено швидкість темпу руху потерпілого, а саме на відрізку 12,4 м. швидкість складала 7,8 сек., на відрізку 2,9 м. швидкість склала 1,8 сек. Далі за допомогою статистичного автомобіля потерпілий вказав траєкторію його руху до моменту зіткнення, пояснивши, шо вказати швидкість руху не може, а також вкзав на те, що до наїзду не було застосовано екстреного гальмування чи відворота керма. До протоколу додану відповідну схему та фото таблицю. (т.2 а.к.п.196-200)

В ході судового розгляду за клопотанням сторони захисту також було проведено слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_16 , згідно протоколу від 08.12.2016 року також за участю статиста з антропологічними даними потерпілого. В ході чого свідок ОСОБА_16 підтвердив, що пам`ятає обставини ДТП від 07.12.2013 року, пояснив, що знаходився в цей момент на тротуарі за електроопорою № 64 біля зупинки громадського транспорту «Фрунзе» по вул. Електричній і вказав за допомогою статиста місце виходу пішохода на проїздну частину дороги, яке знаходилось в зоні дії знаку «Пішохідний перехід». Після чого свідок вказав, що пішохід рухався прямолінійно і знаходячись приблизно посередині дороги змінив темп свого руху. Проведеними замірами експериментальним шляхом встановлено за допомогою статиста, що перший відрізок довжиною 12,6 м пішохід подолав за показами свідка за 1.3 сек, а другу частини дорогу до місця наїзду довжиною 3,2 м. пішохід подолав за 2,3 сек. За допомогою статистичного автомобіля свідок також вказав місце розташування автомобіля на дорозі в момент наїзду і зазначив, шо візуально швидкість автомобіля була приблизно 80 км/год і до наїзду водій не застосовував відворотів керма чи екстреного гальмування. До протоколу додану відповідну схему та фото таблицю. (т.2 а.к.п.201-207).

Крім того, за клопотанням сторони захисту було призначено та проведено слідчий експеримент з обвинуваченим ОСОБА_3 і згідно протоколу якого від 30.11.2016 року він у присутності понятих пояснив, що через складні погодні умови (зливовий сніг) пішохода не бачив на дорозі, але зможе показати свої дії як водія під час ДТП. За допомогою статистичного автомобіля обвинувачений вказав, що рухався з боку зуп. «Піонер» в напрямку зуп. «Суха Балка», на спідометр він не дивився, тому швидкість руху не може вказати, однак вона була не більше 60 км/год. Він рухався в крайній лівій смузі з ввімкненим ближнім світлом та протитуманними фарами. Пішохідний перехід на час ДТП був нерегульованим. Самостійно керуванням статистичного автомобіля обвинувачений не зміг його встановити відносно меж проїзної частини, але слідчим зі слів ОСОБА_3 було встановлено статистичний автомобіль відповідно до запитуваних параметрів. Проведеними замірами встановлено, що автомобіль рухався на відстані 10,3 м від його правих вісей до правого краю проїзної частини, у зв`язку з просіданням ґрунту. Рухаючись далі обвинувачений ОСОБА_3 відчув глухий удар перед пішохідним переходом, далі увімкнув правий показник повороту, переконавшись у відсутності перешкод перестроївся у середню смугу руху, а потім припаркувався біля приватного будинку. До моменту наїзду на пішохода не застосовував відворотів керма чи екстренного гальмування у зв`язку з тим, що не виявив перешкод на дорозі.

Під час судового розгляду призначено та проведено автотехнічну експертизу, за висновками якої для оцінки дій пішохода ОСОБА_9 не потрібно застосування спеціальних автотехнічнихзнань, тому суд може самостійно це зробити відповідно до вимог р.4 Правил дорожнього руху України.

Судом у порядку ст. 359 КПК України продемонстровано відеозапис дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «PEUGЕOT-107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням волія ОСОБА_3 .

За доводами прокурора в місці ДТП асфальтне покриття сухе, чисте погода похмура без опадів, видимість дороги не обмежена. За доводами обвинуваченого та його захисника ОСОБА_3 не заперечує, що на відео рухається його транспортний засіб. Він не пам`ятає на якій відстані зупинився, почув просто удар по боковому дзеркалу, проїхав далі, і переконавшись, що автомобілів більше не має, переїхав на іншу полосу дороги та зупинився позаду стовпа, щоб не створювати аварійну ситуацію на дорозі. Вважає, що з відео вбачається відсутність на пішохідному переході потерпілого, оскільки він рухається біля пішохідного переходу, а коли дійшов до середини, то почав бігти по дорозі. Захисник просить звернути увагу на погодні умови, які відображені на відеозаписі, зокрема сніг, мокре покриття асфальту та тьмяне освітлення, одяг потерпілого, який був одягнений в чорну куртку, темні штани, взуття та прискорений рух пішохода, який йшов у напрямку до пішохідного переходу, а у подальшому цей рух перетворився на біг.

Суд не знаходить підстав для визнання вказаних доказів недопустимим з підстав передбачених ст.87 КПК України, оскільки вони отримані в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством і судом не встановлено будь-яких істотних порушень прав та свобод людини під час отримання вказаних доказів.
Положеннями ст.22 КПК України закріплено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими кримінальним процесуальним законодавством.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, повинен перевірити не тільки докази обвинувачення, а і докази сторони захисту на спростування обвинувачення, що узгоджується з вимогами ст.7 КПК України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Оцінюючи зібрані у справі докази, суд також враховує прецеденту практику Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Нечипорук і Йонкало проти України» (п.150) від 21.04.2011 року та «Кобець проти України» (п.43) від 14.02.2008 року, згідно яких суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає зібрані у справі докази належними та допустимим, оскільки вони отримані в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, у повній мірі узгоджуються між собою, і судом не встановлено жодних істотних порушень прав і свобод людини під час їх отримання. Будь-яких інших доказів сторонами, які були рівними і вільними у використанні своїх процесуальних прав у межах і у спосіб, передбачений КПК України, суду не надано.

Аналізуючи твердження сторони захисту щодо наявності вини самого потерпілого, який перетинав дорогу в темному одязі поза розміткою пішохідного переходу, в темний час доби, йшов мокрий сніг і у водія об`єктивно була відсутня можливість побачити пішохода, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 4.16 ПДР України пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Відповідно до п.п.8.1, 8.2 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Відповідно до п. 8.5.ПДР дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Таким чином, незалежно від знаходження пішохода саме на лініях дорожньої розмітки 1.14.1 або біля них, він у будь-якому випадку перетинав дорогу та знаходився в межах дії попереджувальних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2, що були встановлені з обох боків пішохідного переходу і мали перевагу перед дорожньою розміткою.

Отже, водій ОСОБА_3 , незалежно від наявності або відсутності дорожньої розмітки 1.14.1 в межах дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2, якими був позначений пішохідний перехід, повинен був діяти відповідно до вимог п.18.1 ПДР, згідно якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Крім того, суд зазначає, що згідно п.12.2 ПДР у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Таким чином, суд відхиляє доводи сторони захисту в цій частині, оскільки у встановлених судом обставинах дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 на підставі п.18.1 ПДР мав перевагу у русі перед водієм ОСОБА_3 з моменту вступу на проїзну частину в межах дії дорожніх знаків «Пішохідний перехід», а водій ОСОБА_3 , повинен був, виходячи з погодних умов, обрати таку швидкість руху, щоб мати змогу зупинитись за необхідності та надати дорогу пішоходу.

Твердження обвинуваченого щодо неможливості об`єктивно побачити пішохода, оскільки під час ДТП йшов мокрий сніг і було темно, суд також не приймає до уваги та розцінює як бажання ввести суд в оману та уникнути відповідальності, виходячи з наступного.

Виходячи з п. 1.10 ПДР недостатня видимість - це видимість дороги в напрямку руху менше 300 м у сутінках, в умовах туману,дощу, снігопаду тощо.

При цьому, протоколом огляду місця ДТП від 07.12.2013 року безпосередньо після події було зафіксовано відстань видимості дороги з робочого місця водія, яка була необмежена і складала більше 300 м. Також було зафіксовано оглядовість з кабіни водія із смуги руху транспортного засобу і видимість пішохода склала більше 100 м.

Про відсутність туману, снігу, дощу, недостатнього освітлення та інших факторів, що могли обмежити видимість дороги водію на місці ДТП свідчить також відеозапис з камери зовнішнього спостереження, який був переглянутий в ході судового розгляду за участю сторін кримінального провадження з якого достеменно встановлено, що ділянка дороги освітлювалась ліхтарями міського освітлення, жодних опадів чи туману не було.

Крім того, з довідки Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології Авіаметеостаціїї Кривий Ріг, наданої стороною захисту, підтверджується відсутність снігу та складних погодних умов, що узгоджується з даними відеозапису з камери зовнішнього спостереження.

Отже, суд приходить до переконливого висновку, що невиконання обвинуваченим ОСОБА_3 вимог п.18.1 ПДР в частині зменшення швидкості руху під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу, а в разі потреби зупинки для надання пішоходом переваги у русі знаходиться у прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим ОСОБА_9 з вини водія ОСОБА_3 .

З огляду на вищенаведене, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Не підтверджується також факт про застосування на досудовому розслідуванні та судовому розгляді з боку працівників Криворізького ВП ГУНП у Дніпропетровській області та працівників прокуратури до обвинуваченого ОСОБА_3 , психологічного тиску. На виконання ухвали суду про перевірку викладених у заяві ОСОБА_3 фактів, суду надано постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001674 від 21 травня 2018 року, в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Суд розцінює покази обвинуваченого ОСОБА_3 про непричетність до вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, як обрану ним позицію захисту з метою уникнути відповідальності, оскільки його твердження, спростовуються дослідженими під час судового розгляду зазначеними вище доказами та власними показаннями.

При призначенні покарання, суд керується положенням ст. 65 КК України та враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При застосуванні обвинуваченому кримінального покарання, суд додержується вимог справедливості, закріплених в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.

У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим відноситься до категорії тяжких злочинів, обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює і за місцем роботи характеризується позитивно, за місцем проживання також характеризується добре, одружений, має на утриманні малолітню доньку 2010 року народження.

В якості обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 66 КК України, суд вважає можливим врахувати добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги вищевикладене, а також встановлені судом обставини, наявність підстав, що пом`якшують покарання, а також з урахуванням думки потерпілого, суд уважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи суд не вбачає підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Суд, реалізуючі принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції закону, за яким визнав його винуватим, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідно до ст. 50 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме: автомобіль «PEUGЕOT-107» реєстраційний номер НОМЕР_1 слід залишити у обвинуваченого ОСОБА_3 за належністю.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 983 грн. 84 коп.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_3 слід залишити незмінним до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 376, 395 КПК України, суд-
ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки.
Захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання - залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покараня обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речовий доказ автомобіль «PEUGOT-107» реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити у володінні ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 983 грн. 84 коп.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1