Провадження №: 1-кс/752/6710/18
У Х В А Л А
09.08.2018 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора четвертого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва, про арешт майна,-
Згідно з нормою ч. 1 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалася.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого розглядається без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
В обґрунтування клопотання зазначається наступне.
Так, на початку 2010 року Голові правління ПАТ Інститут транспорту нафти ОСОБА_9 , у власності якого на той час перебувало 37% (тридцять сім відсотків) акцій ПАТ Інститут транспорту нафти, та ОСОБА_10 , у власності якого на той час перебувало 28% (двадцять вісім відсотків) акцій ПАТ Інститут транспорту нафти, від громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 надійшла пропозиція щодо продажу належних останнім акцій ПАТ Інститут транспорту нафти іноземним компаніям TENDERSON TRADING LIMITED та VENECHI HOLDING LIMITED відповідно.
При цьому, ОСОБА_4 , зловживаючи довірою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , повідомив їм, що у разі продажу акцій зазначеним іноземним компаніям, вони залишаться їх фактичними власниками, оскільки кінцевими бенефіціарами (власниками) іноземних компаній TENDERSON TRADING LIMITED та VENECHI HOLDING LIMITED будуть саме вони - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Крім того, ОСОБА_4 наполягав на проведенні операції з купівлі-продажу акцій ПАТ Інститут транспорту нафти іноземним компаніям TENDERSON TRADING LIMITED та VENECHI HOLDING LIMITED нібито з метою захисту інтересів ПАТ Інститут транспорту нафти від можливого протиправного захоплення активів даної компанії.
Однак, станом на день подання клопотання, кінцевим бенефіціарним власником компаній TENDERSON TRADING LIMITED та VENECHI HOLDING LIMITED є саме ОСОБА_4 , а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не мають жодної частки у вищевказаних компаніях. Таким чином, ОСОБА_4 , зловживаючи довірою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , шахрайським шляхом заволодів пакетами акцій ПАТ Інститут транспорту нафти у 37% (тридцять сім відсотків) та 28% (двадцять вісім відсотків).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки зазначені рахунки містять ознаки передбачені ст. 98 КПК України та з метою забезпечення їх збереження - необхідно застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 98, 107, 131, 132, 170173, 309 КПК України, слідчий суддя,-
Клопотання задовольнити.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Контроль за виконанням даної ухвали покласти на процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_11 .
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя: