Справа № 128/2771/17
19 квітня 2018 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
в складі судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гавришівка, Вінницького району, Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працюючого, розлученого, має неповнолітню дитину, 2004 р.н.
Раніше судимого:
25.05.2005р. Замостянським районним судом м.Вінниця за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі;
26.02.2008р. Крижопольським районним судом Вінницької області за ст.390 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі;
17.09.2009р. Красноліманським міським судом Донецької області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;
20.12.2012р. Вінницьким районним судом Вінницької області за ст.185 ч.2, ч.3, ст.186 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі;
15.11.2013 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.186 КК України,-
ОСОБА_4 13.09.2017 року, в темну пору доби, приблизно о 20:30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік вулиці Колгоспної, що розташована в смт. Вороновиці, Вінницького району, Вінницької області, помітив раніше невідому йому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка поверталась з роботи додому. В цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на відрите заволодіння чужим майном, а саме, жіночою сумочкою ОСОБА_5 , яку остання тримала в себе на плечі. Після цього, діючи умисно та повторно, з корисливим мотивом та метою, маючи намір збагатись за рахунок чужого мана, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій, ОСОБА_4 підбіг до ОСОБА_5 та застосувавши фізичну силу, смикнув її рукою за шию, від чого остання, не втримавшись на ногах, впала на землю. В подальшому ОСОБА_4 опустився до ОСОБА_5 , яка в той час знаходилась на землі та затулив їй рота рукою, наказавши при цьому вимкнути мобільний телефон. Однак, ОСОБА_5 вдалося вирватися та вона почати тікати, але ОСОБА_4 наздогнав її та штовхнув рукою в спину, від чого вона знову впала на землю, опинившись таким чином у положенні лежачи на спині.
В подальшому ОСОБА_4 , сів потерпілій на ноги, таким чином частково обмежуючи її рухи, та продовжуючи свої злочинні дії, застосовуючи фізичну силу, відкрито, за допомогою ривку, намагався заволодіти жіночою сумочкою чорного кольору, яка належить ОСОБА_5 , вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи № 991 від 21.09.2017 року становить 393,34 грн., грошовими коштами в розмірі 200 гривень, що знаходились в середині, а також іншим майном, що не становить матеріальної цінності. Однак, довести злочин до кінця ОСОБА_4 не вдалося з причин, що не залежали від його волі, оскільки будучи поміченим сторонніми особами, він був вимушений залишити місце вчинення кримінального правопорушення.
Згідно висновку судово-медичного експерта №1138 від 18.09.2017 року у ОСОБА_5 наявні наступні тілесні ушкодження: садна обличчя, шиї, задньої поверхні грудної клітини. Вказані тілесні ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень, що виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), давністю утворення можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 2 ст.186 КК України визнав повністю, щиро розкаявся. Суду показав, що 13.09.2017 року він попередньо вживши біля одного літру горілки, добирався додому в с. Гаврішівка. Оскільки в нього витягнули гроші, він доїхав лише до смт.Вороновиця, де в подальшому просився в транспорт без оплати. Підвезти його ніхто не бажав і він помітив раніше невідому йому потерпілу ОСОБА_5 і вирішив її пограбувати. Спочатку він пройшов за нею десь 200-300 м., а потім напав, щоб заволодіти її сумочкою. Він, смикнув її рукою за шию, від чого потерпіла впала, а потім затулив їй рота та наказав вимкнути мобільний телефон. Однак потерпіла вирвалася від нього та побігла. Він наздогнав її, вдарив рукою в спину, від чого вона впала на землю. Він сів їй на ноги та намагався відібрати сумочку, але це побачили люди, які підбігли до них, скрутили його та викликали поліцію.
За згодою обвинуваченого, згідно ст.349 ч.3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім даних, що характеризують особу обвинуваченого, і при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумніву у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку обвинувачений буде позбавлений можливості оспорювати дані фактичні обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабежі), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненим повторно
Відповідно до ч. 3 ст. 15 КК України, замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, сімейний та матеріальний стан обвинуваченого те, що він характеризується за місцем проживання посередньо, має непогашені судимості за вчинення тяжких умисних злочинів. Злочин скоїв у стані алкогольного сп`яніння. У вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв у розслідуванні вчиненого кримінального правопорушення.
Згідно висновку органу пробації оцінка ризику вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення визначена як висока. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства ( у т.ч. окремих осіб).
Обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння в розкритті злочину.
Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.
Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.
При розгляді даного кримінального провадження, суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
З урахуванням всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно обрати покарання в межах санкції ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.186 КК України з ізоляцією від суспільства, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і захистом інтересів потерпілого.
Призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є необхідним для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
З обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ч.2 ст.124 КПК України на користь держави підлягають до стягнення витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню за проведення судових експертизи, що становлять загальну суму 593,34 грн., згідно наданої довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні.
Міра запобіжного заходу слід встановити у вигляді утримання під вартою з залу суду.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу обрати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з залу суду.
Початок строку покарання вважати з моменту затримання з залу суду, а саме, з 19.04.2018р.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на суму 593,34 грн.
Речові докази, а саме: жіночу сумочку чорного кольору, передану на збереження ОСОБА_5 - повернути в повне розпорядження потерпілої.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1