Справа № 173/374/18
Номер провадження1-кп/173/101/2018
24 вересня 2018 року Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області
У складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, українця, громадянина України, освіта середньо-технічна, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця сел. Опитне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 14.06.2002 року вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296, 70 КК України до 10 років позбавлення волі; умовно-достроково звільнений з не відбутим строком покарання 3 роки 1 місяць 21 день;
- 27.03.2012 року вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області за ч.1 ст.186 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст.71 КК України приєднано вирок від 14.06.2002 року та остаточне покарання призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі; постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2014 року звільнений від покарання умовно-достроково на 8 місяців 28 днів;
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходячись у м. Дніпро, заздалегідь вступив у попередню змову із ОСОБА_5 та двома невстановленими слідством особами, направлену на викрадення людини, а саме ОСОБА_7 з послідуючим його насильним транспортуванням та переховуванням у погребі домоволодіння ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 .
При цьому ОСОБА_4 розподілив між усіма учасниками групи злочинні обов`язки наступним чином, двом невстановленим слідством особам було відведено обов`язок по заволодінню ОСОБА_7 з території лікарні, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом його обману та доставляння його до автомобілю ОСОБА_4 , з послідуючим фізичним утриманням та психологічним залякуванням в автомобілі при транспортуванні викраденої особи до місця схову до погребу у домоволодінні ОСОБА_5 . А ОСОБА_5 , який знаходився у м. Кам`янське біля залізничного вокзалу та чекав на прибуття ОСОБА_4 із викраденою особою та співучасниками їх групи, було відведено обов`язок з надання послуги незаконного утримання у погребі свого домоволодіння викраденої особи ОСОБА_7 . Після надання усіма учасниками даної групи згоди на вчинення кримінального правопорушення, яке полягало у викраденні особи. По заздалегідь погодженому злочинному плану 17 березня 2017 року, близько 11.30 год. двоє невстановлених слідством осіб, виконуючи свої погоджені у групі злочинні обов`язки, шляхом обману доставили ОСОБА_7 від території лікарні, розташованої за адресою: м. Дніпро вул. Канатна, №17 у двір багатоповерхового будинку по АДРЕСА_4 , де на нього чекав ОСОБА_4 . Реалізуючи свої злочинні обов`язки ОСОБА_4 , разом із двома невстановленими слідством особами, бажаючи викрасти ОСОБА_7 , супроводжуючи свої незаконні дії нанесенням йому ударів по всім частинам тіла, умисно заштовхнули ОСОБА_7 до салону автомобілю (невстановленої слідством марки). Після чого ОСОБА_4 сів за кермо даного автомобілю та разом із двома невстановленими слідством особами і викраденим ОСОБА_7 направився у м. Кам`янське, де біля залізничного вокзалу на них чекав ОСОБА_5 . По дорозі до м. Кам`янське ОСОБА_4 , бажаючи заподіяти ОСОБА_7 фізичні страждання, шляхом побиття зупинився у невстановленому слідством місці, та за попередньою змовою із двома невстановленими слідством особами, умисно зв`язали руки ОСОБА_7 , та наносили удари по всім частинам тіла. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 разом із двома невстановленими слідством особами, знову заштовхнули ОСОБА_7 до салону автомобіля, та направились до м. Кам`янське. По приїзду до вказаного населеного пункту, одна невстановлена слідством особа полишає автомобіль ОСОБА_4 , та біля залізничного вокзалу, до салону автомобіля ОСОБА_4 сідає ОСОБА_5 . За вказівкою ОСОБА_5 , ОСОБА_4 спрямовує автомобіль із викраденим ОСОБА_7 до домоволодіння ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 . По прибуттю до даного домоволодіння, ОСОБА_5 , реалізуючи заздалегідь погоджені свої злочинні обов`язки, надав ОСОБА_4 свій погріб для незаконного утримання у ньому ОСОБА_7 . Та у подальшому ОСОБА_4 разом із невстановленою слідством особою насильно одягнули на ОСОБА_7 спецзасіб металеві кайданки та помістили його до погребу, а ОСОБА_5 , достовірно знаючи про поміщення ОСОБА_7 до його погребу, зачинив погріб на навісний замок, ключ від якого залишив у своєму будинку. У такому положенні ОСОБА_7 знаходився до 16.40 хв. 17.03.2017 року до моменту його звільнення працівниками поліції.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України визнав повністю, та від дачі свідчень відмовився. У скоєному щиро кається.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України визнав повністю, та від дачі свідчень відмовився. У скоєному щиро кається.
Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні суду показала, що дійсно при вказаних обставинах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 транспортували його до м. Верхівцеве та насильно утримували його в погребі будинку ОСОБА_5 . Претензій матеріального характеру до обвинувачених не має.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченими, їх вина у вчиненні вказаного в мотивувальній частині вироку злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження, однак за згодою учасників судового провадження, в силу ч.3 ст.349 КПК України, суд, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, оскільки всі досліджені судом докази логічно взаємопов`язані, послідовно доповнюють один одного та не мають протиріч суд, оцінивши їх окремо та в сукупності, з точки зору достатності приходить до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доказана в повному обсязі та дії обвинувачених вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 146 КК України незаконне викрадення людини, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, супроводжуване заподіянням потерпілому фізичних страждань.
Що стосується питання осудності обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд керується тим, що поведінка кожного в ході досудового слідства та в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення кожен з обвинувачених надавав послідовно та змістовно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебувають, а тому на думку суду обвинувачені є осудними особами.
Призначаючи покарання обвинуваченим, суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує обставини та ступінь тяжкості скоєного злочину, особи обвинувачених, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, характеризується посередньо, скоєний ним злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий, характеризується посередньо, скоєний ним злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ст.50 КК України з метою виправлення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також запобігання скоєння нових злочинів як обвинуваченими так і іншими особами суд, з урахуванням обставин та тяжкості скоєного злочину, особи обвинувачених та встановлених судом обставин, які пом`якшують покарання, вважає необхідним призначити покарання кожному у вигляді позбавлення волі, яке, на думку суду, буде справедливим, достатнім для досягнення мети покарання та відповідатиме принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, передбаченої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та їх захисник , просили звільнити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» так як на утриманні у кожного з них перебувають малолітні діти, а саме у ОСОБА_4 на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, а на у триманні у ОСОБА_5 перебуває одна малолітня дитина, та вчинене ними кримінальне правопорушення відноситься до злочинів середньої тяжкості, відповідно до ст. 12 КК України.
Вирішуючи питання про задоволення заявленого клопотання суд виходить з наступного.
Відповідно до п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2016 році» - Звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили які на день набрання чинності цим Законом не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про амністію в 2016 році» - Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Відповідно до п. «г» ст. 10 ЗУ «Про амністію в 2016 році» застосування цього закону здійснюється щодо осіб, стосовно яких судом ухвалені вироки, що не набрали законної сили за клопотанням самої особи, її захисника, законного представника.
Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про амністію в 2016 році» - особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Вирішуючи питання про звільнення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від призначеного покарання шляхом застосування до них положень Закону України «Про амністію у 2016 році», судом встановлено, що ОСОБА_4 підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році», так як він має на своєму утриманні двох дітей, яким не виповнилося 18 років, а саме: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства, та по відношенню до яких він не позбавлений батьківських прав, ОСОБА_5 також підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році», так як він має на своєму утриманні одну дитину, якій не виповнилося 18 років, а саме: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження та по відношенню до якої він не позбавлений батьківських прав, вчинили злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, враховуючи дані обставини та думку обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд вважає, що наявні всі правові підстави для застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Закону України «Про амністію в 2016 році» звільнивши їх від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі.
Питання про відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілому судом не обговорювалось, оскільки потерпілий ніяких претензій матеріального характеру до обвинувачених не заявив.
Клопотань про обрання запобіжного заходу до суду не надходило.
Питання про речові докази підлягає вирішенню по правилам ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369- 371,373 -376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України та призначити їм покарання:
ОСОБА_4 за ч.2 ст.146 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Згідно п. «в» ст.1 Закону України «Про Амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від призначеного основного покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирається.
ОСОБА_5 за ч.2 ст.146 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Згідно п. «в» ст.1 Закону України «Про Амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнити від призначеного основного покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирається.
Речові докази по справі металеві кайданки, навісний замок, простирадло, чоловічу шапку, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили знищити;
мобільний телефон марки 6700 С, який знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю;
компакт-диск з відеозаписом проведення огляду місця події та металевих кайданок, навісного замку. простирадла, чоловічої шапки та мобільного телефону марки 6700 С, вилученими у ході огляду місця подій 17.03.2017 року, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили залишити в матеріалах кримінального провадження.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд, протягом 30 днів з моменту проголошення вироку, а засудженим, який тримається під вартою, в той же термін з моменту вручення копії вироку.