№ 336/3185/18 пр. 1-кс/336/948/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002009 від 10.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 за погодженням із прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому зазначив, що 09 червня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002009 внесено відомості за ч. 1 ст. 263 КК України за фактом незаконного зберігання вогнепальної зброї, яке мало місце 09 червня 2018 року.

В клопотанні зазначив, що під час проведення огляду ділянки місцевості, розташованої на перехресті аул. Олексія Поради та траси Москва Сімферополь у м. Запоріжжі у ОСОБА_4 було вилучено пакет з предметом, схожим на пістолет та пластикову ємкість з пружинами та металевими деталями.

Посилаючись на те, що вилучені речі мають ознаки речового доказу в кримінальному провадженні як знаряддя вчинення злочину, що зберігає на собі сліди злочину, в інтересах запобігання можливості розпорядитися цим майном просить про накладення арешту на вказані речі.

Слідчий, власник речей, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду клопотання, у судове засідання не прибули.
Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Фіксування судового засідання за допомогою технічних у зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у судовому провадженні, не здійснюється згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України.
Перевіривши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України містить поняття речового доказу, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як випливає із змісту ст. 172 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається з метою забезпечення збереження речових доказів; розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Оскільки слідчий не довів правової підстави для застосування арешту, хоча предмет, схожий на пістолет і має ознаки речового доказу в кримінальному провадженні за умови, що буде доведено, що він є знаряддям злочину, як не довів і наявність ризиків його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, слідчий суддя не вбачає процесуальних підстав для ухвалення рішення на користь доводів клопотання.

У зв`язку з викладеним слідчий суддя, не вбачаючи жодної з процесуальних передумов для накладення арешту, лише сукупність яких може зумовити задоволення цього клопотання, вважала б за доцільне порекомендувати слідчому за наявності обґрунтованих підстав визначити статус цих речей як речового доказу в кримінальному провадженні і з метою їх збереження в інтересах ефективного розслідування визначити в силу ст. 100 КПК України належне місце для зберігання.

Керуючись ст. ст. 167-173, 233, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ОСОБА_2 про накладення арешту на предмет, схожий на пістолет, пластикову ємкість з пружинами та металевими деталями відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення

Слідчий суддя ОСОБА_1