Справа № 273/1421/17
Провадження № 1-кп/273/42/18
УХВАЛА

07 вересня 2018 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - тримання під вартою на домашній арешт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

До Баранівського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000293 від 08.09.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу - тримання під вартою на домашній арешт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки вважає, що його підзахисному можна обрати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, так як обвинувачений має поганий стан здоров`я, часто хворіє, потребує лікування, він не буде ухилятися від суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника, просить застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, так як погано себе почуває і потребує медичної допомоги, про що теж надав заяву.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо даного клопотання та зазначив, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано необхідністю забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали та продовжують існувати.

Заслухавши думку прокурора, потерпілих, а також їх представників, обвинуваченого та його захисника, дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження та надані докази, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ч. 2ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

А також суд приймає до уваги прецедентне право Конвенції щодо чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти. Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Продовжене тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /дело W. против Switzerland, судове рішення від 26.01.1993 р. § 30/.

Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32.

Згідно зіст. 178 КПК Українипри вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених уст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у злочині, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родин й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема можливості переховуватися від суду, можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення, не зменшилися, а менш суровий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігти зазначеним ризикам, тому підстав для зміни або скасування раніше обраного запобіжного заходу немає.

Суд не може прийняти до уваги ствердження обвинуваченого стосовно його незадовільного стану здоров`я, необхідності лікування, оскільки вони не підтверджуються відповідними медичними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, захисником обвинуваченого заявлялось клопотання про надання обвинуваченому належного медичного забезпечення та провести повне обстеження.У зв`язку з чим на адресу ухвалою суду від 15.06.2018 року повідомлено ДУ "Житомирська установа виконання покарань (№8)" про неухильне дотримання прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на необхідну медичну допомогу та періодичне проведення лабораторних та інструментальних досліджень, диспансерного нагляду відповідних лікарів, у відповідності до вказаних нормативно-правових актів.

Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора про те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для застосування щодо ОСОБА_4 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу - не має.

Проаналізувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що у клопотанні про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт, відмовити у зв`язку з вище викладеними обставинами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 177, 178, 183, 197, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає (заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду).

Суддя ОСОБА_1