Постанова

іменем України
27 червня 2018 року

м. Київ
справа № 381/1489/17
провадження № 51-2997км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000302, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: за вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2010 року за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2011 року за частинами 1, 2 ст. 185 ч. 2 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього певні обов`язки.
Згідно з вироком суду 25 лютого 2017 року приблизно о 10:00 ОСОБА_6 перебував за місцем тимчасового проживання ( АДРЕСА_2 ), звідки викрав бензопилу, і з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 2000 грн.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області, а вирок суду щодо ОСОБА_6 без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує на те, що місцевий суд при призначенні покарання належним чином не врахував даних про особу винного, суспільної небезпечності, характеру та способу вчиненого злочину, не взяв до уваги обставини, яка обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про необхідність призначення більш суворого покарання засудженому. На зазначені порушення прокурор указував в апеляційній скарзі, однак суд апеляційної інстанції не перевірив усіх наведених у скарзі доводів, не спростував їх і безпідставно залишив вирок без зміни, а тому рішення суду апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу обґрунтованою та просила її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, та кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 185 КК прокурор у касаційній скарзі не оспорює. При розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обстави, які ніким не оспорюються.

Що ж стосується доводів, викладених у скарзі про призначення засудженому надто мякої міри покарання, то суд вважає їх безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання у межах санкції закону з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Визначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, належним чином урахував характер та ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, котрий вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся, дав правдиві показання щодо вчиненого злочину, раніше був судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.
Урахувавши всі обставини в їх сукупності, а також думку потерпілого, суд призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 185 КК і дійшов обґрунтованого висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, а прийняте рішення належним чином мотивував.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК є співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим через м`якість.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, за змістом аналогічною касаційній скарзі, належним чином перевірив доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного засудженому покарання, і визнав їх необґрунтованими, мотивувавши своє рішення й навівши підстави, на яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою.
Зокрема, суд вказав на те, що враховуючи тяжкість вчиненого засудженим злочину, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного (який повністю визнав вину і розкаявся у вчиненому, працевлаштований і має законне джерело прибутку, характеризується виключно позитивно), відсутність тяжких наслідків та повне відшкодування завданих збитків потерпілому, який жодних претензій до засудженого не мав, суд дійшов висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК є законним і повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
У касаційній скарзі прокурора відсутні достатні дані та переконливі доводи, які би спростовували вказаний висновок апеляційного суду і давали підстави визнати призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України явно несправедливим через м`якість або свідчили про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які слугували б підставою для скасування судового рішення, не встановлено. Ухвалу апеляційного суду постановлено згідно з положеннями кримінального процесуального закону, вона відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, а тому суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3