Справа № 461/188/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/441/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Львів
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 березня 2018 року про застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч.1 ст.186 КК України, примусових заходів медичного характеру,

з участю прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 березня 2018 року про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру змінити, у зв`язку з неправильним застуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, виключивши з її резолютивної частини покликання на звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення у стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.186 КК України.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19 березня 2018 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру задоволено.

Звільнено ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 від кримінальної відповідальності за скоєння в стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.186 КК України.

Застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Вирішено питання з речовими доказами.

Копію ухвали направлено у Комунальний заклад «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» для відома та виконання.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурор стверджує, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення в стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.186 КК України не відповідає положенням кримінально-процесуального законодавства, оскільки неосудна особа кримінальній відповідальності не підлягає взагалі. Такої підстави для звільнення від кримінальної відповідальності КК України не передбачає.

Окрім цього, прийняття рішення про звільнення особи від кримінальної

відповідальності не передбачено ст.503 КПК України, внаслідок чого допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційні вимоги у повному обсязі з мотивів, наведених у апеляційній скарзі. Захисник погодився із доводами прокурора.

Згідно оскаржуваної ухвали, ОСОБА_7 19 вересня 2016 року о 16.00 год. перебуваючи в подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, із подвір`я цього будинку відкрито викрав велосипед марки «Supervision», вартістю 1500 грн., що належить потерпілому ОСОБА_10 , проте, свого злочинного умислу не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були викриті потерпілим.

Винуватість ОСОБА_7 повністю підтверджується матеріалами справи у їх сукупності, а саме: протоколом допиту потерпілого від 19.09.2016 року, протоколом огляду предмету від 20.09.2016 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 10.10.2016 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 12.10.2016 року, протоколом огляду предмета від 03.10.2016 року.

Таким чином, вина ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабежу) доведена повністю та його дії за ч.2 ст.15 - ч.1 ст.186 КК України кваліфіковані вірно.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора та захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відбувається в особливому порядку, який визначено главою 39 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази у цьому кримінальному провадженні в їх сукупності, зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та вірно застосував до нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом як до неосудної особи. І таке в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується.

Разом з тим, із оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.186 КК України у стані неосудності.

Ст. 44 КК України вказує, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності виключно судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Так, згідно із п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України.

Суди мають розмежовувати передбачені КК випадки звільнення від кримінальної відповідальності і випадки, коли відповідно до цього Кодексу кримінальна відповідальність взагалі неможлива, наприклад, у вчинення діяння у стані неосудності (ч. 2 ст.19 КК України).

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України, особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, не підлягає кримінальній відповідальності. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Із матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи в стані неосудності внаслідок психічного захворювання.

Таке зокрема підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи №714 від 23 грудня 2016 року, згідно якого ОСОБА_7 страждає психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, безперервно - проградієнтний тип перебігу з вираженим емоційно-вольовим дефектом особи у розумово відсталої особи. Наявні в нього розлади психічної діяльності виражені та досягають рівні хворобливих розладів, а тому позбавляють його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, безперервно - про градієнтний тип перебігу з вираженим емоційно - вольовим дефектом особи у розумово відсталої особи та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру - госпіталізації у психіатричну лікарню із звичайним наглядом (а.с.78-80).

Відтак, ОСОБА_7 кримінальній відповідальності не підлягає, до нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

На підставі положень ст.503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності. Судовий розгляд такого провадження проводиться за правилами ст. ст. 512, 513 КПК України і завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Відповідно до ч.2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Таке рішення суду відповідає вимогам ст. 94 КК України.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність у частині звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності. Такий висновок суду є помилковим і суперечить вимогам кримінального-процесуального законодавства, зокрема ст.44 КК України.

Згідно із п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до ч.2 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у разі: 1) зміни правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за менш тяжке діяння; 2) пом`якшення виду примусових заходів медичного або виховного характеру.
Згідно із п.4 ч.1 ст.407 за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.
Таким чином, мотиви наведені у апеляційній скарзі є підставними і підлягають до часткового задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити частково.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 березня 2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру в частині звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за скоєння в стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.186 КК України скасувати.
У решті ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою у цей же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4