Постанова
Іменем України
31 травня 2018 року

м. Київ
справа № 636/687/15-к
провадження № 51-2179 км 18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання

прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 6 липня 2017 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_8 , громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Прилуки та мешканки м. Харкова, непрацюючої, неодруженої, не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 07 березня 2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК. Прийняте рішення щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що вона, 07 вересня 2014 року, близько 22 год. 30 хв., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , на ґрунті сварки зі співмешканцем ОСОБА_6 , маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень останньому, знаходячись на кухні вищевказаної квартири, схопила з кухонного столу ніж, яким умисно завдала один удар у живіт потерпілому, внаслідок чого ОСОБА_6 отримав колото-різане поранення передньої черевної стінки, проникаюче у порожнину, що супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечею і розвитком геморагічного шоку та, по критерію небезпечності для життя, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 6 липня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасовано та постановлено новий, яким ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК призначено покарання, з застосуванням ст. 69 КК, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженої, внаслідок м`якості, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. На думку прокурора, суд першої інстанції необґрунтовано перекваліфікував дії засудженої з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 121 КК, а апеляційний суд, в свою чергу, аналогічні доводи прокурора належним чином не перевірив, правильної оцінки їм не дав, крім того необґрунтовано застосував до ОСОБА_9 положення ст. 69 КК, що призвело до м`якості призначеного їй покарання.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 просить змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання та, на підставі ст. 75 КК, звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробовуванням на іспитовим строком 3 роки. Своє прохання мотивує тим, що ОСОБА_8 злочин вчинила вперше, має молодий вік, частково відшкодувала завдану шкоду, щиро розкаялась та зможе виправитись без ізоляції від суспільства.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_10 не підтримав касаційну скаргу прокурора та просив залишити вирок апеляційного суду без зміни, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Захисник підтримала касаційну скаргу та просила змінити вирок апеляційного суду, пом`якшивши ОСОБА_8 покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК.
Потерпілий ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу захисника і вказав, що примирився із засудженою та проживаю з нею однією сім`єю, просив змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання, застосувавши до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Отже, касаційний суд при касаційному розгляді виходить із обставин кримінального провадження, встановлених судами.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК та кваліфікацію її дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку наведено докладні мотиви.
Так, зі змісту вироку суду вбачається, що ОСОБА_8 у день події, під час з`ясування стосунків з ОСОБА_6 , схопила ніж зі столу та умисно завдала удар у живіт своєму співмешканцю, свої дії пояснила тим, що перебуваючи у стані вагітності попросила свого співмешканця сходити в аптеку за ліками, втім, ОСОБА_6 прийшов додому у стані сильного алкогольного сп`яніння та почав чіплятися до неї, намагався вдарити, вона попередила чоловіка, щоб не наближався до неї, а коли він все одно почав штовхати її - схопила ніж. Після вчиненого відшкодувала частково спричинену шкоду.
Суд обґрунтовано виходив з таких показань засудженої ОСОБА_8 , визнавши їх достовірними, оскільки вони об`єктивно підтверджені показаннями свідків; показаннями експерта; даними протоколів, а також висновками відповідних експертиз.
Таким чином, висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_8 у нанесенні ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК кваліфіковано правильно.
Разом з тим, що стосується доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним, що характеризують особу засудженої, внаслідок надмірної суворості, то вони є обґрунтованими з огляду на таке.
Так, суд першої інстанції, зваживши на тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винної, раніше не судимої, врахувавши добровільний намір відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, прийшов до висновку, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі. Разом з тим, зваживши на відсутність обставин, що обтяжують покарання, та врахувавши обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та часткове добровільне відшкодування шкоди, з огляду на молодий вік засудженої, застосував до неї положення ст. 75 КК, звільнивши її від призначеного покарання з випробовуванням.
Апеляційний суд, не погодившись з такими висновками суду першої інстанції, виніс свій вирок, яким засудив ОСОБА_8 до покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК, вважаючи його співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів.
Водночас, перевіривши матеріали кримінального провадження, вивчивши доводи касаційної скарги захисника, колегія суддів прийшла до висновку, що покарання у виді реального позбавлення волі не може вважатися співмірним протиправному діянню та, зважаючи на конкретні обставини справи, є явно несправедливим.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 75 КК, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
Враховуючи тяжкість злочину, виходячи з конкретних обставини кримінального провадження, даних про особу ОСОБА_8 , яка злочин вчинила, перебуваючи у стані вагітності та на даний час знову вагітна, має молодий вік, жила та продовжує жити у цивільному шлюбі з потерпілим, злочин вчинила вперше, а також з огляду на обставини, що пом`якшують покарання: її щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення засудженої ОСОБА_8 без відбування покарання та необхідність звільнення її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_8 таке покарання із застосуванням ст. 75 КК буде співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а касаційну скаргу захисника слід задовольнити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року,
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 задовольнити, вирок Апеляційного суду Харківської області від 6 липня 2017 року змінити: на підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробовуванням, встановивши їй іспитовий строк - 3 (три) роки, з покладенням відповідно до ст. 76 КК обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноважено органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2