Постанова
Іменем України
11 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 743/1092/15-к

провадження № 51-243км17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого

ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Магаджанівського лісництва Актюбинської області Казахської Радянської Соціалістичної Республіки, зареєстрованого та проживаючого у

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця смт Сосниці Сосницького району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого у

АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 травня

2017 року ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

за ч. 3 ст. 185 КК України строком на 4 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України строком на 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.
За цим же вироком ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

за ч. 3 ст. 185 КК України строком на 4 роки 3 місяці; за ч. 2 ст. 289 КК України строком на 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на

5 років без конфіскації майна.
Згідно з вироком ОСОБА_8 та ОСОБА_6 визнано винними у тому, що вони обидва у стані алкогольного сп`яніння 14 червня 2015 року в період із 02:00 до 04:00 на території автостоянки «Фаетон», розташованої на землях Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, вчинили такі злочини:
шляхом проникнення до побутового вагону таємно викрали гроші та майно на загальну суму 317,82 грн, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на зазначену суму, а також гроші та майно, належні потерпілому ОСОБА_10 , чим заподіяли останньому матеріальної шкоди на суму 438,72 грн;
діючи з єдиним умислом, направленим на незаконне заволодіння транспортними засобами, викрали мопеди «Honda Dio 28» та «Wiper Storm», завдавши потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відповідно матеріальної шкоди на суму 6161,06 грн та 3238,02 грн;
діючи з єдиним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, таємно викрали з автомобіля ВАЗ-210994-20 (д.н.з. НОМЕР_1 ) майно, чим завдали потерпілій ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 236,86 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської від 23 серпня 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційних скаргах, які є аналогічними за змістом, засуджений

ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 порушують питання про зміну судових рішень у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам засуджених через суворість і просять призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Стверджують, що місцевий суд порушив загальні засади призначення покарання, внаслідок чого призначив ОСОБА_8 та ОСОБА_6 занадто суворе покарання. Апеляційний суд не дав належної оцінки таким порушенням і залишив вирок місцевого суду без зміни. Свої доводи засуджений та захисник мотивують тим, що суди не врахували конкретних обставин справи й осіб засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , що в сукупності давало суду, на думку скаржників, підстави застосувати ст. 75 КК України при призначенні покарання.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечення на касаційні скарги не подавались.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення скарг засудженого

ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про винність ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та кваліфікація їх дій у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень у касаційних скаргах не оспорюються.
При перевірці матеріалів провадження касаційний суд установив, що доводи засудженого та захисника щодо суворості покарання, призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_6 без застосування ст. 75 КК України, є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Із мотивувальної частини вироку місцевого суду слідує, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, випливає, що при обранні виду та розміру покарання

ОСОБА_8 та ОСОБА_6 суд урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про їх осіб зокрема, позитивні характеристики за місцем роботи й проживання, те, що засуджені на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, мають кожний на утриманні малолітню дитину, те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення вперше і притягувався до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку, те, що ОСОБА_6 не має судимостей у силу

ст. 89 КК України, а також суд зважив на наявність обставин, які пом`якшують покарання та на обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння і обґрунтовано визначив покарання, яке засуджені мають відбувати реально.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , у тому числі і тим, на які вони послались у касаційних скаргах, і обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, суд обґрунтовано призначив засудженим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України та в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням

ч. 1 ст. 70 КК України.
Колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_8 та ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним у статтях 50, 65 КК України.
Таким чином, переконливих доводів для звільнення засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України з касаційних скарг не вбачається.
Доводи викладені в касаційних скаргах, та матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних про порушення судом першої або апеляційної інстанції при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особам засуджених, касаційні скарги засудженого та захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 серпня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3