Дата документу Справа № 335/7500/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/7500/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/397/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 01 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК Україну до позбавлення волі на строк 1 рік 10 днів, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік; 16 червня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, ст.69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 вересня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки 6 місяців.

До набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу, обрану ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання, звільнено останнього з під варти в залі суду.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта на загальну суму 527,75 грн.

Посилається на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Прокурор вважає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд належним чином не мотивував призначення мінімального покарання, ще із застосуванням ст.75 КК України, та в достатній мірі не врахував обставин кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, будучи двічі судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, вчинив даний злочин менш ніж через місяць після звільнення з місць позбавлення волі, ніде не працює, також раніше до нього застосовувались вимоги ст.75 КК України, але він знову ставав на шлях вчинення злочину. Таким чином, обвинувачений є схильним до вчинення злочинів та повинен нести більш суворе покарання, яке належить відбувати реально. Тому прокурор вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 явно несправедливе покарання, за своїм розміром не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість та застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, в даному випадку ст.75 КК України.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, натомість витрати на проведення експертизи не стягнуті з обвинуваченого.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що 19 червня 2016 року ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, проник через незачинені двері до кімнати 518Y2 гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав мобільний телефон «Samsung GE 1200» ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 200 гривень та мобільний телефон Samsung S 5610» ІМЕІ НОМЕР_2 вартістю 900 гривень, що належали потерпілій ОСОБА_10 . Далі ОСОБА_6 , з викраденим майном попрямував до виходу зазначеного гуртожитку, де його злочинні дії були помічені потерпілою ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_12 , які зажадали від ОСОБА_6 повернути викрадені мобільні телефони. В свою чергу ОСОБА_6 усвідомлюючи, що його таємні дії помічені, та носять відкритий характер, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, не звертаючи уваги на вимоги потерпілої та свідка, з викраденими ним мобільним телефоном «Samsung GE 1200» та мобільним телефоном «Samsung S 5610» зник з місця скоєння кримінального правопорушення. Своїми злочинними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_11 , матеріальний збиток на загальну суму 1100 гривень.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в межах заявлених вимог; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам та належним чином мотивував у вироку свої висновки.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з цим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд врахував те, що останній вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості віднесено до тяжких злочинів, є раніше судимою особою, свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиросердо розкаявся. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З врахуванням фактичних обставин вчиненого правопорушення та відомостей про особу обвинуваченого, а також обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, але на мінімальний строк.

Разом з цим, мотивуючи свої висновки про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх підстав для такого звільнення, та не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, в тому числі за аналогічне правопорушення, нове кримінальне правопорушення вчинив через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, ніде не працює, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, підвищену суспільну небезпеку, та про те, що призначені раніше покарання не досягли такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи, що вчинила злочин.

За таких обставин висновки суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування призначеного покарання колегія суддів вважає необґрунтованим та такими, що не відповідають зазначеним вимогам закону, а також засадам та меті покарання, визначеним ст.ст.50,65 КК України.

Враховуючи викладене, вирок суду в частині призначеного покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, тому, на підставі ст.ст.409, 413, 420 КПК України, цей вирок підлягає скасуванню в зазначеній частині у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку - про призначення ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без застосування положень ст.ст.75, 76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Крім цього, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як встановлено судом першої інстанції, витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи складають 527,76 гривень, які необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими.

Також колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року), зарахувати у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 22 червня 2016 року по 14 вересня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.186 КК України, в частині призначеного покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 період його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 22 червня 2016 року по 14 вересня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи в розмірі 527 гривень 76 копійок.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його оголошення, і може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4