УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/490/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 296 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
19 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
обвинуваченого за ч.3 ст. 296 КК України, -
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Вважає, що є всі підстави для застосування щодо нього амністії, оскільки він вперше у своєму житті притягається до кримінальної відповідальності, вчинив злочин середньої тяжкості, усвідомив усю суспільну небезпеку злочинного діяння, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не підпадає під перелік осіб, до яких амністія не застосовується.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просили залишити її без задоволення та вказали, що вважають вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки питання про застосування відносно обвинуваченого амністії судом першої інстанції не вирішувалося, а тому не може бути розглянуто апеляційним судом.
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Початок строку відбуття покарання засудженому рахується з моменту затримання.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 8539 (вісім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) гривень у відшкодування завданої матеріальної шкоди та 2000 гривень у відшкодування моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовлено.
Як встановлено судом та зазначено у вироку, 09.08.2017 року приблизно о 23 годині, у ОСОБА_7 , який перебував в дворі будинку АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел на вчинення хуліганства.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , в зазначений день, час та місці, діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до суспільства, які виражалися в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, зневазі до оточуючих, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась в нахабному поводженні, розпочав голосно виражатися нецензурною лайкою в сторону мешканців вищевказаного будинку, після чого підійшов до лавки, на якій сиділи ОСОБА_9 разом із своїм знайомим, де безпричинно, з хуліганських спонукань, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, завдав останньому удару головою в область носа, від чого той впав, а ОСОБА_7 підняв його руками та кинув на асфальт. В цей час, ОСОБА_9 , з метою припинення хуліганських дій ОСОБА_7 почала кричати, щоб він припинив свої злочинні дії та намагалась допомогти піднятись своєму знайомому. Але, ОСОБА_7 розпочав привселюдно ображати словами нецензурної лайки ОСОБА_9 , принижуючи її честь та гідність, наблизився до неї, схопив руками за шию, силою посадив на лавку та почав здавлювати горло, після чого притиснув її своїм тілом до лавки у положенні лежачи, внаслідок чого ОСОБА_9 вдарилась правою рукою об лавку.
В результаті хуліганських дій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді саден та синців на шиї, обох верхніх кінцівках та грудній клітині, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, пояснення потерпілої та її представника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, пов`язаною з опором громадянину, який припиняв хуліганські дії, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст. 296 КК України кваліфіковані правильно.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України та відповідає загальним засадам призначення покарання.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ніким з апелянтів не оскаржується.
Доводи апеляційної скарги про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу.
Відповідно п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, які не позбавлені батьківських прав і на день набрання чинності цим Законом мають дитину, який не виповнилося 18 років.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Згідно копії свідоцтва про народження та довідки Служби у справах дітей Житомирської міської ради від 17.07.2018 року №732/2, які були надані апелянтом, ОСОБА_7 має малолітню дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не позбавлений батьківських прав.
Відповідно положень ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Враховуючи, що при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не користувався правовою допомогою, а тому не звернувся до суду про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», апеляційний суд вважає за можливе застосувати щодо ОСОБА_7 п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», змінивши вирок суду.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання призначеного зазначеним вироком на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, як особу, визнану винною у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, яка не позбавлена батьківських прав і на день набрання чинності цим Законом має дитину, який не виповнилося 18 років.
В іншій частині рішення суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання чинності.

Судді: