Номер провадження: 11-кп/785/932/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 15.02.2018 року у кримінальному провадженні №1/2017/16/050/005309, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.08.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, українця, неодруженого, освіта середня, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-30.03.2010 року Павлоградським районним судом Дніпровської області за ст. 186 ч. 1, 2 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 70 ч. 1, 75, п. 2-4, 76 ч. 1 КК України з випробувальним терміном на 3 роки;

-09.09.2010 року Павлоградським районним судом Дніпровської області за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. 01.06.2013 року Жовтовським міським судом Дніпровської області на підставі ст. 81 КК України звільнено умовно-достроково строком на 1 рік 1 місяць 23 дні;

-20.04.2015 року Павлоградським районним судом Дніпровської області за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. 20.10.2016 року Самарським районним судом м. Дніпро звільнений умовно-достроково строком 1 рік 1 місяць 23 дні,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 5 місяців.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Павлоградського районного суду Дніпровської області від 20.04.2015 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.

Вироком суду щодо ОСОБА_7 залишений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів,-

встановив:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 29 серпня 2017 року приблизно о 20:20 годині, перебуваючи в приміщенні магазину косметики та побутової хімії ТОВ «Руш», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 110, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити, шляхом вільного доступу таємно викрав майно на загальну суму 1260 гривень 58 копійок. Однак довести до кінця свій злочинний намір ОСОБА_7 не зміг з незалежних від його волі обставин, тому що був затриманий охоронцями магазину та викритий в скоєному кримінальному правопорушенні.

На даний вирок обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час досудового розслідування і судового розгляду було порушено його право на захист, оскільки адвокат ОСОБА_8 не здійснював його захист належним чином.

Також обвинувачений вважає, що матеріалами кримінального провадження та дослідженими в суді доказами не підтверджується його провина у вчиненні злочину.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржуваний вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального, кримінального процесуального закону та Конвенції.

У судовому засіданні у суді першої інстанції, ОСОБА_7 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_8 , підтвердив факт вчинення ним незакінченого замаху на скоєння крадіжки, вчиненої повторно, повністю визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину та щиро розкаявся, у зв`язку з чим розгляд кримінального провадження був проведений в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд з`ясував у обвинуваченого, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснив усім учасникам судового провадження наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а також порядок апеляційного оскарження вироку, постановленого за результатами такого розгляду. З журналу судового засідання вбачається, що ніхто з учасників кримінального провадження проти розгляду справи в такому порядку не заперечував (а. с. 44-46).

Після цього районний суд, згідно з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України, дослідив в повному обсязі матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 та впливають на призначення покарання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд визнає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо того, що під час досудового розслідування і судового розгляду було порушено його право на захист, та того, що матеріалами кримінального провадження та дослідженими в суді доказами не підтверджується його провина у вчиненні злочину.

Суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. ст.185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнав рецидив злочину, а обставинами, що пом`якшують покарання позитивну характеристику ОСОБА_7 , щиросерде визнання і каяття, відсутність заподіяної шкоди. Районний суд також вірно врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше судимий, не працює, не одружений.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства, внаслідок чого вірно призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, у вигляді одного року п`яти місяців позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також суд правильно врахував, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 скоєно в період умовно-дострокового звільнення та вірно застосував положення ст. 71 КК України та частково приєднав до покарання за даним вироком не відбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно визначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає в діях суду першої інстанції жодних порушень кримінального та кримінального процесуального закону, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку. Інших доводів апеляційному суду надано не було.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності скасування вироку районного суду, не знайшли свого підтвердження доказами і не надано інших доказів, які б не були предметом дослідження районним судом, а тому вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 15.02.2018 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого за ст. 15 ч.2, ст.185 ч.2 КК України, - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4