Справа № 149/2586/17
Провадження №11-кп/772/412/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05.01.2018 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Саки АР Крим, освіта середня спеціальна, працюючого електрогазозварювальником в ДП "Клінічний санаторій "Хмільник" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", одруженого, має неповнолітню дитину, учасника бойових дій, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним за ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1, 2, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, 3) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілої.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця м.Дубно, Рівненської області, освіта вища, працюючого головою спілки учасників АТО м. Хмільник та Хмільницького району, одруженого, має неповнолітню дитину, учасника бойових дій, інваліда ІІІ групи, проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним за ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1, 2, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, 3) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілої.

Вирішено питання з речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, 03.06.2017 року близько о 18:00 на території кафе "Едельвейс", що розташоване за адресою м. Хмільник, проспект Свободи, 6, у ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , неповнолітньої ОСОБА_13 , ОСОБА_14 виник конфлікт з ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , який у подальшому переріс у бійку, в результаті якої ОСОБА_15 та ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження. У ході виїзду працівників Хмільницького відділення поліції за викликом на місце події, з метою припинення конфлікту та встановлення обставин правопорушення у повному обсязі співробітниками СРПП Хмільницького ВП ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та неповнолітню ОСОБА_13 приблизно 19:30 год. доставлено до Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, що розташоване в м. Хмільник по вул. Небесної Сотні, 47, а ОСОБА_8 із ОСОБА_15 залишено на місці події. У той же день, 03.06.2017 року близько 20:00 год. ОСОБА_8 разом зі своїми знайомими ОСОБА_6 , ОСОБА_16 та дружиною останнього ОСОБА_17 , маючи намір отримати інформацію щодо прийнятого працівниками поліції рішення за наслідками конфлікту, який мав місце у кафе "Едельвейс" та щодо осіб, які приймали у ньому участь, рухались на автомобілі "Ford Focus" державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_16 , у напрямку Хмільницького відділення поліції, а саме по вул. Небесної Сотні, що в м. Хмільник. Проїжджаючи повз школу-гімназію № 1, що розташована в м. Хмільник по вул. Небесної Сотні, 62, ОСОБА_8 помітив на тротуарі неповнолітню ОСОБА_13 , яку він впізнав як учасницю події, що мала місце 03.06.2017 близько 18:00 год., під час якої його знайомий ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження. У подальшому, ОСОБА_8 попросив ОСОБА_16 зупинити автомобіль, що той і зробив, при цьому з автомобіля вийшли ОСОБА_8 і ОСОБА_6 та підійшли до неповнолітньої ОСОБА_13 з метою отримання інформації, про особу, яка спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_15 . Після чого, користуючись тим, що ОСОБА_13 є неповнолітньою і не зможе чинити реального опору двом дорослим чоловікам, ОСОБА_8 і ОСОБА_6 застосовуючи психічне насильство, розмовляючи на підвищених тонах, використовуючи елементи залякування, почали вимагати у ОСОБА_13 надати їм необхідну інформацію. Однак, ОСОБА_13 розуміючи, що ОСОБА_8 і ОСОБА_6 намагаються з`ясувати інформацію про знайому їй людину, повідомила, що не розуміє про що вони говорять, тобто відмовилась будь-що повідомляти. В свою чергу, ОСОБА_8 і ОСОБА_6 отримавши відмову у наданні необхідної їм інформації маючи прямий злочинний умисел спрямований на незаконне позбавлення волі людини, діючи за попередньою змовою, протиправно, відкрито, без дозволу ОСОБА_13 , нехтуючи вимогами статей 3, 10, 29, 33 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування та статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, якою визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, усвідомлюючи та користуючись тим, що неповнолітня фізично не могла чинити рівний опір двом дорослим чоловікам та перебувала у наляканому стані, застосовуючи фізичну силу та тримаючи останню за обидві руки, супроводжуючи свої дії психічним тиском заштовхали її до автомобіля "Ford Focus", водій якого уже під`їхав до них, та посадили на заднє пасажирське крісло, після чого ОСОБА_8 зачинив за неповнолітньою ОСОБА_13 двері, чим остаточно позбавив її можливості вільно пересуватися і вибирати місце свого перебування. Будучи в автомобілі, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_6 продовжили вимагати у ОСОБА_13 , надати їм необхідну інформацію, чим чинили на неї психічний тиск, однак, отримавши чергову відмову неповнолітньої ОСОБА_13 визнавати свою причетність до побиття їхнього товариша, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_6 , умисно, користуючись надуманим приводом у наданні допомоги неповнолітній, який полягав у відшуканні місця проживання її подруги, рухаючись на вище зазначеному автомобілі "Ford Focus" під керуванням ОСОБА_16 , з метою посилення психічного тиску задля досягнення протизаконної мети, проти волі та без дозволу вивезли неповнолітню ОСОБА_13 на відстань майже 1 кілометр за межі міста Хмільник у безлюдне місце, де використовуючи кількісну та вікову перевагу над неповнолітньою ОСОБА_13 , вивівши останню із машини, застосовуючи погрози, що полягали у фізичній розправі, які вона сприймала як такі, що можуть реально збутись, вимагали надати необхідну їм інформацію. У подальшому, в котре отримавши відмову неповнолітньої ОСОБА_13 про надання будь-якої інформації, вирішили повернутись назад у місто та на автомобілі "Ford Focus" уже під керуванням ОСОБА_17 відвезли ОСОБА_13 до супермаркету "Грош", що розташований в м. Хмільник по просп. Свободи, 25, де о 20:27 год. дозволили їй вийти з автомобіля та припинили незаконно обмежувати неповнолітню у праві свободи переміщення.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 та ОСОБА_6 невинними та виправдати у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, оскільки у вироку має місце часткове перекручування показів свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 на користь обвинувачення, не взяті до уваги покази свідка ОСОБА_21 , відхилені покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_22 , а також суд першої інстанції безпідставно визнав допустимими покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_23 в частині показань з чужих слів. Разом з тим, жоден із зазначених у вироку письмових доказів не доводять їх вину, як і не доведено факт поміщення ОСОБА_13 до автомобіля проти її волі, яка давала різні не послідовні покази, а тому все обвинувачення, яке ґрунтується на показах потерпілої, не може ставитись їм у провину, як і доведеність домовленості про спільне вчинення злочину.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146 КК України в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ґрунтуються на суперечливих показаннях потерпілої ОСОБА_13 , її матері ОСОБА_12 та вітчима ОСОБА_11 , які спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, зокрема, показами обвинувачених, які повідомили, що лише підвезли ОСОБА_13 , яка самостійно сіла на заднє сидіння автомобіля, що підтверджується показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_24 , які перебували безпосередньо в салоні автомобіля "Ford Focus", та свідка ОСОБА_21 і ОСОБА_19 , а інші свідки, на покази яких посилається суд, не були очевидцями події.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особам обвинувачених внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_6 визнати винним за ч. 2 ст. 146 КК України та призначити їм кожному покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України звільнити їх від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки та покласти на них відповідні обов`язки. В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не розкаялись, винними себе не визнали, а лише стверджували, що надавали з власної ініціативи допомогу неповнолітній дівчині, яка перебувала у майже безпорадному стані, оскільки вона перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, що свідчить про бажання уникнути обвинувачених від кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу з мотивів, наведених у ній та просять про скасування вироку суду, оскільки не взято до уваги, що обвинуваченими надавалась допомога потерпілій, зважаючи на її стан та вік, а не з метою позбавлення волі, не взято до уваги покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_24 , а покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_23 слід визнати недоступними, що призвело до невірних висновків, зроблених судом, обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просять про скасування вироку через відсутність вини обвинувачених, неналежні докази та невірного трактування поведінки обвинувачених, які лише підвезли потерпілу та висадили її через деякий час біля магазину, прокурора, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги в інтересах обвинувачених та просить скасувати вирок через м`ягкість призначеного покарання обвинуваченим та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України так як обвинувачені не визнали вини, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, прослухавши покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг в інтересах обвинувачених, які просили про скасування вироку та закриття кримінального провадження за відсутністю вини в їх діях.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та їх захисники доводили, що у обвинувачених не було умислу позбавляти волі потерпілу, а леше їй допомогти, бо вона була неповнолітня, в стані сп`яніння та не знала міста куди приїхала, як це пояснила. На їх думку, на користь їх версії свідчить те, що вони не застосовували насильство до потерпілої, вона добровільно сіла до автомобіля, через короткий проміжок часу її висадили з автомобіля, а покази потерпілої розцінюють як спосіб захисту за дії, які вона вчинила з іншими особами щодо їх товариша, якого побили в кафе.
Проте з такими показами апеляційний суд не може погодитись, бо вони лише свідчать про відсутність в діях обвинувачених інших кваліфікуючих ознак, передбачених в ч. 2 ст. 146 КК України, але жодним чином не усувають відповідальності за незаконне позбавлення волі, яке невірно трактується в даному випадку стороною захисту.
Незаконне позбавлення волі є у всіх випадках, коли воно здійснюється не відповідно до Конституції, законів України та Європейської конвенції з прав людини.
Жодна людина не може бути позбавлена волі інакше, ніж у випадках, встановлених законом. В даному випадку дії обвинувачених, які стверджували, що зупинялись біля потерпілої, щоб з`ясувати чи це не вона приймала участь в побитті товариша та чому її відпустили з поліції, не підпадають під випадок коли обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину чи зникненню її після його вчинення, що виключає відповідальність за затримання, що має наслідком незаконне позбавлення волі.
Щодо перевезення потерпілої в автомобілі, з метою допомогти потерпілій, в даному випадку не виключає відповідальності обвинувачених за незаконне позбавлення волі, оскільки таке незаконне позбавлення волі було вчинено способом утримування потерпілої в автомобілі, де як пояснювала ОСОБА_13 не бажала перебувати та вона не просила про допомогу обвинувачених, сіла до автомобіля після словесного примусу та погроз.
В ході судового розгляду в суді першої інстанції було встановлено, що потерпіла ОСОБА_13 дійсно була присутньою в кафе, де мав місце конфлікт з товаришем обвинувачених, тому не бажала про це визнавати перед обвинуваченими, зіславшись, що вона приїхала з іншого міста, а тому саме така поведінка свідчила про відсутність згоди сідати добровільно до автомобіля, зробила потерпіла це під примусом та перебувала в автомобілі з обвинуваченими помимо її волі, доки вони не погодились її висадити з автомобіля.
Щодо відсутності попередньої змови обвинувачених, то саме обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виходили з автомобіля та прийняли міри до того, щоб потерпіла сілa до автомобіля, та з`ясовували у неї цікаву їм інформацію, тобто їх дії були узгодженими, на відміну від інших осіб, які перебували в автомобілі в якості пасажирів та водія та жодних активних дій не вчинили щодо потерпілої.
Відтворені покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , на які посилається захист, як такі, що не враховані, але зазначені у вироку, відповідають їх позиції в суді першої інстанції, а тому їх немає підстав вважати недопустимими.
Суд першої інстанції навів у вироку показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_24 , які є знайомими обвинувачених та перебували з ними в автомобілі, та за своїм змістом співпадають показами обвинувачених, які суд оцінив критично.
Наведені покази свідків, які в даному випадку є зацікавленими особами, не спростовують вини обвинувачених так як покази беруться до уваги в сукупності з іншими доказами наведеними у вироку, які обґрунтовано доводять винність обвинувачених.
Обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд також не вбачає підстав для її задоволення.
Прокурор просить про максимальне покарання, передбачене за частиною другою статті 146 КК України за наявності лише одної кваліфікуючі обставини у діях обвинувачених та відсутності всіх інших, які би значно посилювали суспільну небезпеку скоєного.
Апеляційний суд бере до уваги також і обставини, що спонукали до вчинення злочину обвинуваченими та їх особи, як учасники бойових дій, є людьми з високою громадянською позицією, мають завищену вимогу щодо відчуття справедливості та невідворотності покарання за протиправні дії, які на їх думку було вчинено щодо їх товариша, а тому вважали за можливе діяти самостійно щодо виявлення осіб, причетних до конфлікту або ж вчиняти дії, які би пішли на користь особі, яка цього потребувала, а також не вважали такі дії кримінально-караними за відсутності насильства, та тривалого незаконного утримання, у зв`язку з чим не визнали вини, що значно зменшує суспільну небезпеку обвинувачених та не дає підстав для посилення покарання як про це просить прокурор.
Разом з тим всі наведені обставини, що пом`якшують покарання, у вироку суду першої інстанції, та зазначені вище дані щодо осіб обвинувачених, на думку апеляційного суду дають підстави для пом`якшення покарання, яке є ближчим до максимального та вважає, що можливо пом`якшити покарання обвинуваченим, в порядку ст. 404 КПК України, і визначене апеляційним судом покарання буде достатнім для виправлення обвинувачених та недопущення вчинення злочинів у майбутньому.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05.01.2018р. щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , в порядку ст. 404 КПК України змінити в частині покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:
Суддя: