Постанова

Іменем України
26 вересня 2018 року

м. Київ
Справа № 361/8842/2014-к

Провадження № 51-3069км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

виправданої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника цивільного

відповідача ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурорів, які брали участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області

від 27 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 6 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , громадянки України, яка народилася

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, проживає там же, раніше не судимої, -
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 212,

ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі КК України),
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області

від 27 травня 2016 року ОСОБА_6 , обвинувачену у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в її діянні є склад вказаних злочинів.
Вирішено питання процесуальних витрат.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Броварської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області до ТОВ «БМБ Бленд» про стягнення заподіяної шкоди в сумі 4 015 630, 00 гривень залишено без розгляду.
Скасовано накладений на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду від 28 травня 2014 року арешт на нерухоме майно, а саме майновий комплекс, що розташований за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Шевченкове,

вул. Польова, 2, та належить на праві власності ТОВ «БМБ Бленд».

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувалася в умисному ухиленні від сплати податків, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах, та у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, за таких обставин.
ОСОБА_6 , обіймаючи посаду виконуючої обов`язки директора ТОВ «БМБ Бленд», діючи в порушення вимог положень п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», усвідомлюючи протиправність свої дій і покладену на неї відповідальність дотримання встановленого законом порядку нарахування та сплати податків, бажаючи незаконно зменшити суму податків, яку необхідно було сплатити до бюджету, забезпечила надходження до бухгалтерії ТОВ «БМБ Бленд» підроблених первинних документів, які містять завідомо неправдиві відомості про нібито проведені фінансові взаємовідносини з ПП «Кампус-21», що забезпечило ухилення від сплати податків ТОВ «БМБ Бленд» з липня 2009 року по листопад 2009 року в сумі 4 015 630 гривень, та призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах. Загальна сума по недійсних (нікчемних) податкових накладних, незаконно виписаних від імені ПП «Кампус-21» склала 24 093 780 гривень (в т.ч. ПДВ на суму 4 015 630 гривень).

Крім того, ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог законодавства, усвідомлюючи протиправність своїх дій і покладену на неї відповідальність дотримання встановленого законом порядку, бажаючи уникнути виконання обов`язків перед бюджетом, у невстановленому досудовим слідством місці та невстановлений час, підписала первинні документи, які містять завідомо неправдиві відомості по нібито проведених фінансових взаємовідносинах з

ПП «Кампус-21», на підставі яких формувався бухгалтерський та податковий обліки підприємства ТОВ «БМБ Бленд» у період з липня по листопад 2009 року, в яких до складу податкового кредиту податкових декларацій з ПДВ

ТОВ «БМБ Бленд» за липень-листопад 2009 року, поданих до Броварської ОДПІ, включалися суми податку на додану вартість з недійсних (нікчемних) податкових накладних, виписаних від імені ПП «Кампус-21».

Виправдовуючи ОСОБА_6 місцевий суд мотивував своє рішення тим, що стороною обвинувачення не надано суду доказів на підтвердження факту укладення між ТОВ «БМБ Бленд» і ПП «Кампус-21» нікчемних правочинів або господарських зобов`язань, які б було вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і супільства. Фактичне виконання договору поставки

від 1 липня 2009 року № 01/07/09 підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, ставить вимоги скасувати зазначені судові рішення та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що у порушення вимог

п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України секретарями допускалися випадки неповного фіксування судового розгляду технічними засобами, а саме: 17.12.2014 року, 26.01.2015 року, 14.04.2015 року, 18.05.2015 року, 02.06.2015 року,

08.07.2015 року, 25.03.2016 року; 15.04.2016 року та 25.05.2016 року запис взагалі не проводився. Зазначає, що після проголошення вироку у порушення вимог

ч. 3 ст. 376 КПК України учасникам судового розгляду не роз`яснено право на ознайомлення з журналом судового засіданння і подання на нього письмових зауважень та не зафіксовано на технічний носій інформації. Стверджує, що судами першої та апеляційної інстанцій взято до уваги лише висновок експерта № 13/10-14 від 13 жовтня 2014 року, але не наведено мотивів, з яких відкинуто такі докази, як висновок експерта № 243 від 20.05.2014 року, висновок експерта № 1671/14-45 від 27.03.2014 року, виписки по рахунках ПП «Кампус-21», відомості розподілу чисельності працівників, річного фактичного обсягу реалізованої продукції (робіт, послуг) за видами економічної діяльності за 2009 рік

ПП «Кампус-21». Доводить, що суди, виправдовуючи ОСОБА_6 , безпідставно послалися на рішення адміністративних судів.

У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, ставить вимоги скасувати зазначені судові рішення та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно взяли за основу виправдання висновок експерта № 13/10-14 від 13 жовтня 2014 року, оскільки, на думку прокурора, він являється недопустимим доказом. В іншій частині оскарження прокурор зазначив доводи, які ідентичні доводам касаційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.
У запереченнях на касаційні скарги прокурорів виправдана ОСОБА_6 просить судові рішення щодо неї залишити без зміни, а касаційні скарги - без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 касаційні скаргу прокурорів підтримав.
Захисник ОСОБА_7 , виправдана ОСОБА_6 , представник цивільного відповідача ОСОБА_8 просили у задоволенні касаційних скарг прокурорів відмовити, а судові рішення стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 КПК України.
В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Колегія суддів вважає, що, ухвалюючи виправдувальний вирок щодо

ОСОБА_6 , суд дотримався зазначених вимог закону.
Як убачається з вироку, у ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , визнаного судом недоведеним, підстави її виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевірив зібрані на досудовому слідстві докази винуватості виправданої, на які посилалися органи досудового розслідування, та, згідно зі ст. 94 КПК України, оцінив з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.
Суд касаційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що всупереч ст. 92 КПК України слідчим та прокурором не доведено, що в діянні ОСОБА_6 є склад інкримінованих їй кримінальних правопорушень.
Доводи прокурора про те, що висновок судово-економічної експертизи

№ 13/10-14 від 13 жовтня 2014 року не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки у висновку повинно бути зазначено, коли, де, ким та на якій підставі була проведена експертиза, а також зазначено фактичне місце проведення експертизи, є надуманими і спростовуються матеріалами кримінального провадження (т. 4 а.с. 99-190). Крім того, зазначені доводи були предметом перевірки апеляційного суду та мотивовано визнані безпідставними.
Апеляційний суд перевірив та визнав неогрунтованими доводи прокурора про те, що посилання суду першої інстанції на рішення Київського окружного адміністративного суду, Київського апеляційного адміністративного суду та Вищого адміністративного суду України суперечать вимогам абз. 3 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів» від 8 жовтня 2004 року № 15. Суд касаційної інстанції погоджується з такою оцінкою. Адже відповідно до зазначеної Постанови в разі оскарження до суду платником податків рішення податкового органу обвинувачення особи в ухиленні від сплати податків не може ґрунтуватися на такому рішенні до остаточного вирішення справи судом, за винятком випадків, коли обвинувачення не тільки базується на оскаржуваному рішенні, а й доведено на підставі додатково зібраних доказів відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства України. Тобто в цьому роз`ясненні Верховний Суд України наголошував на тому, що винуватість особи у вчиненні злочину, передбаченого ст. 212 КК України, не може грунтуватися виключно на рішенні суду в адміністративній справі, а має бути підтверджено й іншими доказами. У цьому кримінальному провадженні рішення адміністративних судів спростовують обвинувачення. Не підтверджене воно й іншими доказами.

Твердження прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, про те, що секретарями допускалися випадки неповного фіксування судового розгляду технічними засобами є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження - даними оригінального примірнику технічного носія інформації (диску) № 490 (а.с. 50 т. 2). Крім того, прокурор не конкретизував, у чому саме полягала ця неповнота. Також надуманими є доводи прокурора про те, що 15.04.2016 року та 25.05.2016 року запис взагалі не проводився. У матеріалах справи (а.с. 44 т. 2) є довідка про те, що

15.04.2016 року кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_9 в колегіальному судовому засіданні по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_10 . Твердження прокурора про те, що відсутній технічний запис судового засідання від 25.05.2016 року також є безпідставними та спростовуються даними зазначеного вище диску № 490. Крім того, ці доводи перевірив суд апеляційної інстанції та дав на них мотивовану відповідь.

Апеляційний суд перевірив та мотивовано відмовив прокурору на його твердження щодо не роз`яснення виправданій та її захиснику права на ознайомлення з журналом судового засідання і подання на нього письмових зауважень. Суд правильно зазначив, що згідно з положеннями

ч. 3 ст. 409 КПК України суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого. Крім того, ОСОБА_6 заявила, що їй і її захиснику неодноразово роз`яснювалися судом її процесуальні права, у тому числі і після проголошення вироку.

Безпідставними є посилання прокурора на те, що судами не наведено мотивів, з яких відкинуто такі докази, як висновки експерта № 243 від 20.05.2014 року та

№ 1671/14-45 від 27.03.2014 року. Місцевий суд у вироку правильно зазначив, що висновок експерта від 27.03.2014 року є умовним, а висновок експерта від 20.05.2014 року не підтверджує обвинувачення ОСОБА_6 .
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України ретельно перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та дав на них мотивовану відповідь. Зазначив, з яких підстав апеляційну скаргу визнав необгрунтованою.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому у задоволенні касаційних скарг прокурорів слід відмовити.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України,

п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК, п. 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 травня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2016 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурорів, які брали участь у розгляді справ у судах першої та апеляційної інстанцій, без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3