Номер провадження: 11-сс/785/1012/18
Номер справи місцевого суду: 520/6848/18, 1-кс/520/2138/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.06.2018 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0001222, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,

встановив:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Гудевичеве Іванівського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого водієм групи мобільного реагування відділу охорони та безпеки ТОВ «Венбест», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні №0001222, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 09.04.2018 року, приблизно о 03.07 годині, він, перебуваючи біля магазину «Чайка» за адресою: м. Одеса, вул. Золотий Берег, 8, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою відкритого захоплення потерпілого ОСОБА_12 та незаконного позбавлення волі, шляхом застосування насильства та зв`язування кінцівок, силоміць заштовхали його у автомобіль «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , на якому відвезли його на Таїровське кладовище, розташоване за адресою: м. Одеса, Таїровське кладовище, 1, де витягли його з автомобіля та спричинили йому легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середньої тяжкості, після чого всі зловмисники залишили місце події.

29.05.2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

04.06.2018 року слідчий звернувся до Київського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, з покладенням відповідних обов`язків, мотивуючи клопотання тим, що підозрюваний вчинив умисний злочин середньої тяжкості, не працевлаштований, постійного джерела прибутку не має, не одружений, що виключає міцність соціальних зв`язків з ним, може продовжити злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду і перешкоджати кримінальному провадженню.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.06.2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 .

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя вважав необґрунтованими доводи слідчого в частині того, що запобігти ризикам можливо шляхом застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби. Слідчий суддя зазначив, що в матеріалах клопотання відсутні будь-які документи, якими б підтверджувалось наявність у підозрюваного постійного місця проживання, а надання можливості підозрюваному в денний час перебувати на свободі аж ніяк не може свідчити про можливість запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи здійснити незаконний плив на потерпілого чи свідків, у зв`язку з чим слідчий суддя прийшов до переконання, що клопотання сторони обвинувачення є необґрунтованим в частині міри запобіжного заходу.

Крім того слідчий суддя наголошував, що в самому клопотанні сторони обвинувачення міститься низка недоліків, які свідчать про невідповідність клопотання його матеріалам, що позбавляє слідчого суддю можливості прийняти в повній мірі обґрунтоване та законне процесуальне рішення.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, з покладенням на нього відповідних обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог, прокурор зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється в вчиненні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років. Також прокурор вказує, що слідчий суддя в своїй ухвалі підтвердив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст..177 КПК України, після чого, на думку прокурора, незаконно в порушення ст.194 ч.1 КПК України відмовив в задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вірно встановив наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри та заявлених слідчим ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності, впливу підозрюваного на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

Разом з цим, постановляючи рішення про відмову в задоволенні клопотання, слідчий суддя послався на порушення, допущені слідчим при складанні клопотання, а також на невідповідність клопотання долученим до нього матеріалам, зокрема наявність у клопотанні вказівки на можливе вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 та ч.2 ст.146 КК України, в той час як про підозру йому повідомлено лише за ч.2 ст.146 КК України.

З огляду на вищевикладені обставини слідчий суддя дійшов висновку про те, що він позбавлений можливості прийняти законне і обґрунтоване рішення, внаслідок чого відмовив у задоволенні клопотання в повному обсязі.

Апеляційний суд вважає, що таке рішення слідчого судді не в повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, виходячи з такого.

Частиною першою ст. 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, встановленим цією нормою.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Апеляційний суд вважає, що на слідчого суддю покладено не лише обов`язок судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а й контролю за дотриманням належної правової процедури слідчим, прокурором під час досудового розслідування у кримінальному провадженні та забезпечення досягнення мети та завдань кримінального провадження, встановлених ст. 2 КПК України.

З огляду на вищевказані приписи кримінального процесуального Закону, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, хоча і позбавлений права застосовувати до підозрюваного більш суворий запобіжний захід, ніж ініційований слідчим, зобов`язаний розглянути клопотання відповідно до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України та у випадку, якщо прокурором буде доведено наявність передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України підстав, застосувати до підозрюваного такий запобіжний захід, який максимально забезпечить виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 цього зроблено не було.

На думку апеляційного суду, висновок судді про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого та необхідність відмови в його задоволенні в повному обсязі не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає безумовному скасуванню.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, апеляційний суд враховує обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушен ня, наявність достатніх підстав вважати, що існують заявлені слідчим ризики можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності; незаконного впливу підозрюваного на потерпілого або свідків.

При вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу апеляційний суд бере до уваги зізнавальні показання підозрюваного ОСОБА_7 , який на даній стадії досудового розслідування свою провину визнає, співпрацює з органом досудового розслідування та сприяє у розкритті злочину (а. с. 63-65).

Таким чином, з огляду на характер та ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину, апеляційний суд визнає обгрунтованими заявлені слідчим ризики можливості підозрюваного ОСОБА_7 переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності; незаконного впливу підозрюваного на потерпілого або свідків, а запобігти цим ризикам застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, на думку апеляційного суду, неможливо.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що до підозрюваного ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який є необхідним і достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.06.2018 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0001222, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0001222, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21.00 години до 07.00 години наступної доби.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту за визначеним місцем перебування під домашнім арештом без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Строк дії ухвали Апеляційного суду Одеської області закінчується 28.07.2018 року, тобто в межах строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4