№ провадження 11-кп/781/289/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2018 року. м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №003309 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.02.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Олександрії, громадянина України, з професійною освітою, не працюючого, не одруженого, який проживав по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 28.06.1995 року вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області, який 08.08.1995 року змінено ухвалою Кіровоградського обласного суду, за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ч.2 ст.141, ст.42 КК України (в редакції 1960 року), до 4 років позбавлення волі. Звільнений 03.02.1998 року по відбуттю строку покарання;
- 03.08.1998 року вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області за ч.2 ст.140, ч.1 ст.215-3, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 10.02.2003 року вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області за ч.2 ст.121, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.187, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187, ч.2 ст.263, ч.2 ст.289, ч.3 ст.357, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 10.01.2014 року вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч.1 ст.309, ст.71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Звільнений 16.06.2017 року по відбуттю строку покарання
засуджено за ч.2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, належного йому на праві власності
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок районного суду у зв`язку невідповідністю висновків фактичним обставинам справи та призначити новий судовий розгляд, мотивуючи тим, що зі слів ОСОБА_7 дане правопорушення він не скоював, жодного відношення до нього не має. Згідно вироку, в ОСОБА_7 вилучений мобільний телефон потерпілої, який є речовим доказом по справі. Однак, як підтверджено матеріалами справи, телефон в ОСОБА_7 не вилучався. Так, на 2 день, після зазначених подій, свідок ОСОБА_11 надав до правоохоронних органів зазначений телефон «Samsung galaxy j3». Будь-які свідки зазначеного «вилучення» відсутні. При цьому свідком нанесена засудженому ряд ударів та застосований фізичний вплив, що підтверджується матеріалами справи. Свідок ОСОБА_11 є родичем потерпілої, тому правдивість його показів викликає сумнів. Зі слів потерпілої, предметом правопорушення є ніж. Однак, предмет злочину відсутній. Згідно протоколу огляду вилучена сумка чорного кольору, однак доказів належності сумки ОСОБА_7 надано не було. Під час здійснення нападу, час був близько 20.00 - 20.10. В зазначений час, вже фактично темна пора доби. Тому розгледіти особу нападника було практично неможливо. Впізнання проводилось виключно за фотознімками, однак, риси, на підставі яких впізнаний саме ОСОБА_7 вказане не було. Крім того, потерпіла стверджувала, що ОСОБА_7 наносив їй удари лівою рукою, однак останній не є лівшею.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 30.11.2017 року близько 20 год. 10 хв. ОСОБА_7 рухався пішки по вулиці Братиславській у м. Кропивницькому, де побачив потерпілу ОСОБА_9 , та у нього виник умисел на здійснення нападу на останню з метою заволодіння її майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої. У подальшому, діючи умисно, відкрито та з корисливих мотивів, ОСОБА_7 наздогнав потерпілу ОСОБА_9 , яка йшла по тунелю біля ПАТ «Гідросила» по вул. Братиславській, 3, в м.Кропивницькому, підійшов зі спини до останньої, схопив її рукою за тулуб та притиснув до себе. Застосовуючи погрозу насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, ОСОБА_7 приставив до її шиї ніж, чим подолав волю на здійснення опору останньої. У цей час ОСОБА_7 відкрито заволодів з руки потерпілої ОСОБА_9 належним їй мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy J3 (SM-J320H/DS)», вартістю 2613 грн. 33 коп. Потерпіла ОСОБА_9 , побоюючись за своє здоров`я, розуміючи реальність загрози ОСОБА_7 , почала чинити опір та з метою запобігання застосування насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, схопила лівою рукою лезо ножа та ухилилась від нападу, а ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 один удар рукою в область обличчя. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 під час нападу потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в слизову оболонку верхньої губи в центрі та в ясна, саден по передній поверхні шиї зліва, лівому плечі, поверхневої рани в ділянці 3-го пальця лівої кисті, які відповідно до висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після вказаних дій ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, майном потерпілої, яким заволодів, розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 2613 грн. 33 коп.
Провівши судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_13 , заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу захисника, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_9 про залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження районний суд повно, об`єктивно і всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, навівши у вироку мотиви прийняття такого рішення, із посиланням на належні докази, які були дослідженні під час судового розгляду.

На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, передбаченим ч.2 ст. 187 КК України, кваліфікувавши його дії, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України не визнав та пояснив, що дійсно 30.11.2017 року увечері в магазині біля залізничного вокзалу в м. Кропивницькому, де працювала потерпіла, познайомився із нею та купував у неї каву. Але більше її не бачив та злочину стосовно неї не вчиняв. Після купівлі кави він пішов у сторону військової частини, де ходив та чекав на від`їзду з міста, а потерпіла ще залишалася в магазині. Через деякий час цього ж вечора на нього напали невідомі, нанесли йому низку ударів, забрали його речі, після чого його затримали поліцейські. Нападу на потерпілу він не вчиняв та про його обставини йому нічого не відомо. Ножів та сумок із собою він не носив, а кров, виявлена на його куртці належить йому, оскільки під час затримання йому нанесли тілесні ушкодження.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 його вина в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України повністю доведена дослідженими в суді доказами.

Як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції потерпіла ОСОБА_9 пояснювала, що вона працює продавцем в магазині по вул. Вокзальній, 2/30 у м. Кропивницькому поруч із залізничним вокзалом. Поруч із магазином знаходиться кафе, із якого ввечері 30.11.2017 року, наприкінці 19 години, до магазину зайшов раніше невідомий їй чоловік, який є обвинуваченим ОСОБА_7 та познайомився із нею. Вона представилася ОСОБА_14 , він замовив каву, а також пригостив її кавою. Поспілкувавшись із ним нетривалий час, вона попросила його залишити магазин та близько 20 год. завершила роботу і пішла додому. Оскільки її шлях додому на вул. Добровольського пролягає через тунель, вона під час його проходу завжди дзвонила близьким, як правило чоловікові, щоб хтось був з нею постійно на зв`язку. Цього вечора вона йшла через тунель, спілкуючись із свекрухою ОСОБА_15 , оскільки чоловік був без телефону, та близько 20 год. 10 хв. до неї зі спини підійшов чоловік, якого вона не побачила, схопив її рукою за тулуб, притиснув до себе та лівою рукою приставив впритул до шиї ніж. У цей час чоловік сказав: «Свєта, хочеш жити мовчи», - та вихопив із її руки мобільний телефон. Вона почала кричати, що її намагаються вбити та це почула свекруха по телефону. Розуміючи, що її життю та здоров`ю існує загроза, вона схопила лезо ножа лівої рукою, порізавши її, відвела руку нападника від шиї та почала кликати на допомогу. Після того, як вона відвела ніж від себе, вона розвернулася та побачила, що нападником є обвинувачений ОСОБА_7 , який вдарив її рукою в обличчя, розбивши губу та ясна, а вона намагалася вдарити його в пах. Вона кликала на допомогу та продовжувалася сутичка. Зважаючи на вказані обставини ОСОБА_7 припинив напад та втік у сторону військової частини, але вона схопилася за сумку, яку той тримав в руках, вирвавши її. Через незначний проміжок часу на місце події приїхав її чоловік ОСОБА_16 та брат останнього ОСОБА_11 , яким вона повідомила про напад. Чоловік залишився із нею, а ОСОБА_11 побіг у напрямку втечі обвинуваченого. Потім на місце події прибула поліція та швидка медична допомога, яка відвезла її до лікарні для надання допомоги. Вночі близько 1 години вона дізналася від працівників поліції про затримання обвинуваченого, а наступного дня після нападу ОСОБА_11 повернув їй мобільний телефон, який забрав у нападника. Стверджує, що напад був здійснений за допомогою ножа, яким було спричинено їй порізи пальця лівої кисті, а також під час нападу ОСОБА_7 було пошкоджено ножем куртку, в яку вона була одягнута. Також вона наполягає на тому, що напад скоїв обвинувачений ОСОБА_7 , з яким вона познайомилася в магазині перед нападом. Вона добре розгледіла обвинуваченого тоді, оскільки вони спілкувалися близько 15 хвилин. Коли вона виходила з магазину додому, обвинувачений стояв поруч із магазином, тобто не міг піти раніше неї в сторону військової частини. Вона добре розгледіла обвинуваченого у тунелі, після того, як відвела ніж із його рукою від своєї шиї та розвернулася до нього обличчям, оскільки поруч перебували вуличні лампи із освітленням. Вона також запам`ятала, що ОСОБА_7 був одягнений у камуфляжну куртку, на якій могли залишитися сліди її крові, оскільки під час нападу вона зазнала різаних поранень руки та їй було розбито губу і ясна. Під час нападу обвинувачений заволодів її мобільним телефоном, який зазначений в обвинуваченні, придбаним за декілька тижнів до злочину.
Свідок ОСОБА_11 суду першої інстанції пояснював, що він працює барменом у кафе поруч із магазином, де працює потерпіла ОСОБА_9 продавцем, яка є дружиною його рідного брата. Напередодні події він декілька разів бачив обвинуваченого ОСОБА_7 , який відвідував кафе та вживав там пиво. 30.11.2017 року ввечері він бачив обвинуваченого перед закриттям магазину, де працювала потерпіла. У подальшому через незначний проміжок часу він їхав на автомобілі разом із братом ОСОБА_16 , який є чоловіком потерпілої, та йому зателефонувала мати ОСОБА_15 , повідомивши, що на ОСОБА_9 напали в тунелі. Під`їхавши з братом до тунелю, він побачив потерпілу, на обличчі якої була кров, яка повідомила, що нападник забрав в неї телефон і втік у сторону військової частини. Тоді брат залишився з потерпілою, а він побіг у вказаному напрямку та наздогнав чоловіка, якого зупинив із застосуванням сили та нанесенням ударів, той впав і з його кишені випав мобільний телефон. Він перевірив вказаний мобільний телефон, побачив, що на ньому зображення племінниці та за іншими ознаками зрозумів, що це телефон потерпілої, забрав його, повернувши наступного дня потерпілій. Обвинуваченого він не затримував, після вилучення телефону повернувся на місце нападу, повідомивши поліцейським про місце вилучення у обвинуваченого телефону потерпілої.
Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення доведена:

- протоколом огляду місця події від 30.11.2017 року із фототаблицею, під час якого встановлено місце вчинення злочину та оглянуто тунельний прохід по вулиці Братиславській, 3 у м. Кропивницькому, де виявлено і вилучено чоловічу сумку з побутовими речами, відірвані ручки від сумки, а також на паркані і доріжці поруч виявлено і вилучено сліди речовини бурого кольору, які визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а речі також оглянуті згідно з протоколом огляду предметів від 18.01.2018 року (т.1 а.п.12-17, 109, 111-113);
- копіями відповіді територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф у Кіровоградській області», згідно з яким 30.11.2017 року о 20 год. 33 хв. зареєстровано виклик бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги за №65251 до ОСОБА_9 по вул. Братиславській, 3 та долученими на підтвердження цього копіями картки виклику та картки виїзду № НОМЕР_1 , які підтверджують обставини і характер отриманих потерпілою тілесних ушкоджень (т.1 а.п.25-28);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.12.2017 року, під час якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_7 як особу, яка вчинила напад на неї по вул. Братиславській у м. Кропивницькому, заволодівши її мобільним телефоном (т.1 а.п.36-37);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 01.12.2017 року із застосуванням відеозапису, який переглянуто в судовому засіданні, під час якого потерпіла ОСОБА_9 показала місце та обставини вчинення стосовно неї нападу, під час якого чоловік заволодів її мобільним телефоном та заподіяв їй тілесні ушкодження, шляхом нанесення ударів рукою та із застосуванням ножа, які повністю аналогічні її показанням у судовому засіданні (т.1 а.п.38-40);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 12.12.2017 року, під час якого потерпіла ОСОБА_9 за зовнішніми ознаками впізнала куртку, в яку був одягнений ОСОБА_7 під час вчинення злочину стосовно неї (т.1 а.п.41-43);
- висновками судово-медичних експертиз №1615 від 04.12.2017 року та №1653/1615 від 14.12.2017 року, згідно з якими у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в слизову оболонку верхньої губи в центрі та ясна; саден по передній поверхні шиї зліва, лівому плечі; поверхневої рани в ділянці 3 пальця лівої кисті, - які утворилися від не менш 4-х травматичних впливів. Тілесні ушкодження у вигляді саден утворилися від травматичного контакту з об`єктом (об`єктами), який мав обмежену контактуючу поверхню. Рана в ділянці пальця лівої кисті утворилась від травматичного контакту з гострим предметом, який міг мати ріжучі властивості. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в слизову оболонку верхньої губи та ясен утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом, індивідуальні властивості якого в пошкодженнях не відобразились. Усі тілесні ушкодження могли утворитися 30.11.2017 року близько 20 години та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію та характер пошкоджень виключається, можливість їх утворення при падінні з положення стоячи як на плоску, так і виступаючу поверхні. Локалізація та механізм тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 відповідає механізму, який вказаний потерпілою в протоколу слідчого експерименту від 01.12.2017 року (т.1 а.п.30, 33-34);
- протоколами огляду предметів із фотознімками від 11.12.2017 року та 12.12.2017 року, згідно з якими до матеріалів кримінального провадження долучено речові докази жіночу куртку із порізом, отриманим під час нападу, яку також оглянуто судом, в якій перебувала потерпіла ОСОБА_9 , а також мобільний телефон «Samsung Galaxy J3 (SM-J320H/DS)», яким заволодів ОСОБА_7 під час нападу (т.1 а.п.47-53, 66-70);
- висновком судово-товарознавчої експертизи №462 від 06.12.2017 року, згідно з яким встановлено, що вартість мобільного телефону, яким під час розбою заволодів ОСОБА_7 , може складати 2613 грн. 33 коп. (т.1 а.п.59-65);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.12.2017 року, під час якого свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_7 як особу, яку він затримав по вул. Братиславській у м. Кропивницькому, та в якої забрав мобільний телефон, належний потерпілій ОСОБА_9 (т.1 а.п.73-74);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 01.12.2017 року із застосуванням відеозапису, який переглянуто в судовому засіданні, під час якого свідок ОСОБА_11 показав місце по вул. Братиславській у м. Кропивницькому, де наздогнав чоловіка, який вчинив напад на потерпілу ОСОБА_9 , та вилучив у нього мобільний телефон потерпілої, які аналогічні його показанням у судовому засіданні (т.1 а.п.75-77);
- постановами про вилучення експериментальних зразків для експертиз від 12.12.2017 року, протоколами отримання зразків для дослідження від 15.12.2017 року та 22.12.2017 року, висновками судово-імунологічних експертиз від 15.12.2017 року №926 та від 22.12.2017 року №955, згідно з якими встановлено, що за ізосерологічною системою АВ0 кров потерпілої ОСОБА_9 належить до групи Вб, а кров обвинуваченого ОСОБА_7 - до групи 0бв (т.1 а.п.80, 81, 85-86, 87, 88, 92-93);
- висновком судово-імунологічної експертизи №927 від 27.12.2017 року, згідно з яким на марлевих тампонах-змивах, вилучених при огляді місця події доріжки по вул. Братиславській у м. Кропивницькому, виявлено кров людини із груповою приналежністю Вб і антигеном Н, яка може належати потерпілій ОСОБА_9 , не може походити тільки від ОСОБА_7 , але в якій можливі домішки крові останнього із врахуванням наявного антигену (т.1 а.п.97-99);
- висновком судово-імунологічної експертизи №928 від 27.12.2017 року, згідно з яким на куртці ОСОБА_7 , в яку він був одягнений 30.11.2017 року, вилучені сліди крові, яка із врахуванням раніше вказаної групової належності: в об`єктах 5-7 не може походити тільки від ОСОБА_7 , оскільки в ній наявна кров людини із групою, яка не належить йому та яку має потерпіла ОСОБА_9 ; в об`єкті 4 могла походити тільки від особи, яка має таку ж групу крові як і потерпіла ОСОБА_9 ; в об`єктах 1-3 могла походити тільки від особи, яка має таку ж групу крові, як і ОСОБА_7 (т.1 а.п.103-105);
- протоколом огляду предметів від 19 січня 2018 року, під час якого оглянуто долучену за заявою ОСОБА_7 від 01.12.2017 року куртку типу «бушлат», в якій він перебував 30.11.2017 року, яку приєднано до кримінального провадження в якості речового доказу (т.1 а.п.106, 107, 110);
- висновками судово-медичних експертиз №1605 від 01.12.2017 року та №1654/1605 від 14.12.2017 року, згідно з якими у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синців в лобно-тім`яній ділянці голови зліва, на верхній повіці лівого ока; на лівій кисті по тильній поверхні; саден в тім`яній ділянці голови зліва (2), забою м`яких тканин в ділянці носа, в ділянці нижньої щелепи зліва; крововиливу в слизову оболонку верхньої губи по середній лінії, - які утворилися від не менш 8-ми травматичних впливів, від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами) з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні ознаки яких в пошкодженнях не відобразилися, могли утворитись 30.11.2017 року близько 22 год., виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи, та які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Механізм та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 , відповідають механізму, на які вказував свідок ОСОБА_11 в протоколі слідчого експерименту 06.12.2017 року (т.1 а.п.137, 140-141);
- висновком судово-психіатричної експертизи №555 від 22.12.2017 року, згідно з яким ОСОБА_7 в момент скоєння правопорушення страждав і на момент проведення експертизи страждає легкою розумовою відсталістю. Проте, ступінь розумового недорозвинення у ОСОБА_7 така, що не позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії та розумно керувати ними. Підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України та у відношенні інкримінованого йому діяння ОСОБА_7 слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує (т.1 а.п.156-157).

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги досліджений під час судового розгляду протокол пред`явлення речей для впізнання від 12.12.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , оскільки сам зміст протоколу містить істотні суперечності та очевидні помилки, які перешкоджають із достовірністю без припущень встановити дійсні обставини процесуальної дії її достовірність (т.1 а.п.44-46).
Так, істотні суперечності і помилки полягають в тому, що потерпілій під номером №1 пред`являлася сумка без ручки та інші сумки 2-4 були з ручкою. Надалі за змістом протоколу потерпіла впізнала сумку без ручки під номером 2, яку вона вирвала під час боротьби з нападником, тобто сумку, яка згідно з початком протоколу була з ручкою, таким чином суперечності у самому протоколі не дозволяють з його змісту зробити однозначний висновок про річ, яку впізнала потерпіла.
Також, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_16 , допитаного під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинуваченого, оскільки згідно з матеріалами кримінального провадження останній під час досудового розслідування не допитувався та в порядку ст.290 КПК України докази, пов`язані із вказаним допитом, наявністю показань та взагалі такого свідка як ОСОБА_16 , стороні захисту не пред`являлися.
При цьому місцевий суд правильно врахував правову позицію Верховного Суду України у справах №5-364кс16, 5-237кс15, який у постановах відповідно від 16.03.2017 року та 12.10.2017 року, вказував, що відкриття в умовах публічного і гласного судового розгляду окремих матеріалів кримінального провадження, які існували на момент звернення до суду з обвинувальним актом, але не були відкриті стороні захисту, вказує про порушення права на захист. Також суд врахував, що про наявність вказаного свідка стороні обвинувачення із достовірністю було відомо під час досудового розслідування, але остання не зазначила жодних поважних причин, які б перешкоджали отримати його показання під час досудового розслідування та пред`явити їх стороні захисту. Використання за вказаних обставин судом показань свідка ОСОБА_16 , наданих під час судового розгляду, порушуватиме право на захист, частиною якого є завчасне ознайомлення із всіма відомими та наявними доказами у стороні обвинувачення до направлення обвинувального акту до суду згідно з вимогами ст.290 КПК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що надані стороною обвинувачення докази винуватості ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, є належними, допустимими, достовірними, а сукупність зібраних доказів у їх взаємозв`язку достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_12 винуватим у вчиненні стосовно потерпілої ОСОБА_9 нападу з метою заволодіння чужим майном (розбою), поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого ОСОБА_7 як особою, яка раніше вчинила розбій, кваліфікуючи вказані дії за ч.2 ст.187 КК України.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи захисника в інтересах обвинуваченого про те, що останній не вчиняв вказаний злочин, оскільки вони повністю спростовуються показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_11 . У суду немає підстав ставити під сумнів показання потерпілої, які логічні, послідовні і незмінні. Даних про те, що вона оговорює обвинуваченого, судом не встановлено. Суд розцінює покази обвинуваченого способом захисту та намаганням уникнути від відповідальності.

Так, показання потерпілої ОСОБА_9 у суді першої та апеляційної інстанції, протокол пред`явлення останній особи для впізнання за фотознімками від 01.12.2017 року (т.1 а.п.36-37) прямо вказують на те, що злочин вчинив обвинувачений ОСОБА_7 за обставин, встановлених судом.
Показання свідка ОСОБА_11 підтверджують показання потерпілої, а також вказують на те, що саме у обвинуваченого ОСОБА_7 , недалеко від місця злочину було вилучено мобільний телефон потерпілої, а також підтверджують події, за яких це сталося (т.1 а.п.137, 140-141).
Показання потерпілої та свідка ОСОБА_11 повністю узгоджуються із доказами, зібраними у кримінальному проваджені, які зазначені раніше, та підтверджують: обставини надходження до поліції повідомлення про вчинений злочин та надання потерпілій медичної допомоги через заподіяні їй під час нападу тілесні ушкодження та характер останніх (т.1 а.п.10, 25-28, 30, 33-34, 37-40, 41-43); повідомлення потерпілої про злочин (т.1 а.п.11); визначення місця злочину згідно з протоколом огляду місця події та речові докази (т.1 а.п.12-17, 109, 111-113); належність телефону, яким заволодів обвинувачений, потерпілій, а також його вид та вартість (т.1 а.п.22, 47-53, 59-70); впізнання свідком ОСОБА_11 обвинуваченого як особи, в якої вилучено мобільний телефон потерпілої, а також обставини його вилучення (т.1 а.п.73-74, 75-77).
Наведені докази також повністю узгоджуються та фактично підтверджуються висновками судово-імунологічних експертиз у справі, згідно з якими на місці події виявлено кров, яка за групою може належати потерпілій, а також на куртці обвинуваченого виявлено кров людини, яка за групою може належати потерпілій та не може походити тільки від обвинуваченого (т.1 а.п.80, 81, 85-88, 92-93, 103-110), що спростовує показання ОСОБА_7 про належність виявленої на його куртці крові тільки йому.
Крім того, колегія суддів враховує те, що що фактичні обставини кримінального провадження, які крім показань потерпілої підтверджуються об`єктивними доказами, до яких стосуються висновки судово-медичних експертиз та довідки медичних установ, а також визнана речовим доказом куртка потерпілої із пошкодженнями, вказують на використання під час вчинення злочину ОСОБА_7 ножа, який він приставив до шиї потерпілої, що безумовно із врахуванням його висловлювань та обставин події, на думку суду, зважаючи на показання потерпілої вказує на застосування обвинуваченим під час нападу з метою заволодіння майном потерпілої насилля, яке було небезпечним як для її життя, так і здоров`я. Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, вони узгоджують між собою, є належними, допустимими, достовірними, а тому твердження обвинуваченого про не виявлення стороною обвинувачення ножа, не спростовують самого факту використання ножа обвинуваченим під час нападу.
Сукупність наведених доказів разом із прямим доказом показаннями свідка ОСОБА_11 також спростовує доводи сторони захисту та обвинуваченого про те, що телефон потерпілої у нього не вилучався, а також вказує про належне залучення телефону в якості речового доказу по справі (т.1 а.п.47, 66-69).
Також колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно не взяв до уваги як такі, що виправдовують обвинуваченого, доводи сторони захисту щодо не встановлення стороною обвинувачення свідка злочину, свідків вилучення у обвинуваченого телефону, а також не долучення до справи відеозаписів із камер спостережень у районі вчинення злочину, оскільки відсутність цих доказів не спростовує взятих до уваги судом доказів, а сторона захисту під час досудового розслідування разом із стороною обвинувачення мала рівні можливості щодо з`ясування обставин кримінального провадження, у тому числі щодо наявності в районі злочину камер відеоспостереження та долучення відповідних записів до справи.
Таким чином будь-які підстави ставити під сумнів наведені докази колегією суддів не встановлені, вони відповідають вимогам кримінального процесуального закону, та на переконання суду, зважаючи на свою сукупність та встановлені обставини, є достовірними та стосуються обставин кримінального провадження. При цьому, з показань потерпілої і свідка ОСОБА_11 вбачається, що до події із обвинуваченим жодних стосунків вони не підтримували, епізодично спілкуючись по роботі із ОСОБА_7 в магазині та кафе. Таким чином під час судового розгляду не встановлено жодної зацікавленості потерпілої та свідка ОСОБА_11 для обмови обвинуваченого у вчиненні злочину, а тому їх показання визнаються судом як достовірні.
Таким чином, доводи апеляції захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність і неповноту судового слідства, колегія суддів вважає такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження, зібраними у ньому доказам та висновкам суду.

Підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції з мотивів, наведених захисником колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії умисного, корисного, закінченого тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, не працевлаштований, не одружений, осудний, у 1993 році звертався за допомогою до КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» з приводу легкої розумової відсталості, обставини, що обтяжують покарання рецидив злочинів, обставини, що пом`якшують покарання не встановлено, а тому обґрунтовано дійшов висновку про не можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, є справедливим, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та відповідатиме принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливатиме з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Виходячи з підвищеної небезпеки кримінального правопорушення, об`єктом якого є життя особи, конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, яке полягало у нанесенні потерпілій тілесних ушкоджень, та з урахуванням особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
У статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, беручи до уваги те, що даних, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування вироку відповідно до доводів апеляційної скарги, не встановлено, колегія суддів приходить до переконання про те, що вирок є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим та відповідає меті покарання, а підстави для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого відсутні, у зв`язку з чим вона підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду без зміни.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.02.2018 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2