30.05.2018 Справа № 696/438/18
Провадження № 1-м/696/2/18
УХВАЛА
30 травня 2018 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янка Черкаської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Покотилове Новоархангельського району Кіровоградської області, з вищою освітою, військовозобов`язаного, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації та п. «г» ч. 4 ст. 228.1. КК Російської Федерації, до 12 років позбавлення волі, без позбавлення права займати визначені посади та займатися визначеною діяльністю, зі штрафом в розмірі 150 000 рублів з відбуттям основного покарання в виправній колонії суворого режиму, -

в с т а н о в и в:

До Кам`янського районного суду Черкаської області з Міністерства юстиції України надійшло клопотання про приведення у відповідність із законодавством України вироку Московського районного суду м. Твєрі від 28.02.2017 року відносно громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Клопотання мотивоване тим, що 06 квітня 2018 року наказом №1091/5 Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 КПК України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 15.02.2018 року за №06-19879/18.
ОСОБА_4 засуджено вироком Московського районного суду м. Твєрі від 28 лютого 2017 року до покарання у виді 12 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великому розмірі, вчинений за попередньою змовою групою осіб) та п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі, вчинений за попередньою змовою групою осіб), що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №1 УФСВП Росії по Тверській області». Кінець відбуття строку покарання 29.09.2028 року.
Згідно з вироком Московського районного суду м. Твєрі від 28 лютого 2017 року засуджений ОСОБА_4 повинен сплатити штраф в розмірі 150 000 руб.
Згідно з довідкою бухгалтерії ФКУ «ВК №1 УФСВП Росії по Тверській області» в установі на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 коштів, за яким проводились часткові стягнення. Засуджений ОСОБА_4 зобов`язався сплатити залишок за вироком російського суду.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.3 ст.609, ч.1 ст.610 Кримінального процесуального кодексу України,в клопотанні Міністерством юстиції України ставиться питання про: 1) визначення норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винуватим вироком Московського районного суду м. Твєрі від 28 лютого 2017 року; 2) визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Московського районного суду м. Твєрі від 28 лютого 2017 року.
В клопотанні також заявлено клопотання розглядати його у судовому засіданні без участі представника Міністерства юстиції України, участь якого згідно з ч.1ст. 610 КПК України, не є обов`язковою.
Згідно доданих до клопотання матеріалів засуджений ОСОБА_4 подав заяву, в якій просить перевести його для подальшого відбуття покарання в Україну, громадянином якої він є.
Заслухавши в судовому засіданні думку прокурора, який вважав, що клопотання підлягає задоволенню, суд, дослідивши клопотання та додані до нього документи, вважає, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з наступних підстав.
При зверненні до суду з даним клопотанням, Міністерством юстиції України дотримані вимоги ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, а також вимоги ч.2 ст.610 Кримінального процесуального кодексу України, тому підстав для відмови в передачі засудженої особи в порядку, передбаченому ст.3 Конвенції, немає.
За змістом ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов: а) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; b) якщо рішення є остаточним; c) якщо на час отримання запиту про передачу засуджена особа має відбувати покарання впродовж як найменш шести місяців або якщо їй винесено вирок до ув`язнення на невизначений строк; d) якщо на передачу згодна засуджена особа або, коли з врахуванням її віку або фізичного чи психічного стану одна із двох держав вважає це за необхідне, - законний представник засудженої особи; e) якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території; f) якщо держава винесення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженої особи.
Частиною 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Статтею 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.
Виходячи з положень цієї Конвенції Держава виконання вироку повинна забезпечити виконання вироку в повному обсязі, керуючись своїм законодавством, не погіршуючи становище засудженої особи; призначене покарання відбувається засудженою особою на підставі вироку суду держави винесення вироку; суд держави виконання вироку, виходячи з винесеного вироку, приймає рішення про його виконання; у строк покарання у вигляді позбавлення волі зараховується строк, відбутий у державі винесення вироку; якщо за законодавством держави винесення вироку за дане діяння граничний строк позбавлення волі є меншим, чим призначено вироком, суд держави виконання вироку визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений законодавством цієї держави за таке саме діяння.
Згідно з ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний, виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
В судовому засіданні встановлено, що згідно вироку Московського районного суду м. Твєрі від 28 лютого 2017 року ОСОБА_4 визнаний винуватим за ч.3 ст.30, ч.5 ст. 228.1 КК РФ та п.»г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ ч. 3 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації та йому призначене покарання у виді 12 років позбавлення волі без позбавлення права займати визначені посади та займатися визначеною діяльністю, зі штрафом в розмірі 150 000 рублів з відбуттям основного покарання в виправній колонії сурового режиму, що підтверджується вказаним вироком суду, копія якого міститься в матеріалах клопотання.
Згідно розпорядження від 29 березня 2017 року, вирок Московського районного суду м. Твєрі від 28 лютого 2017 року набрав законної сили 25 березня 2017 року.
На даний час засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у виправній колонії ФКУ «Виправна колонія №1 Управління Федеральної служби виконання покарань по Твєрській області», що підтверджується довідкою про відбуту та не відбуту частини покарання, з якої вбачається, що початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахується з 28 лютого 2017 року, зараховано строк відбування покарання з 30.09.2016 року по 27 лютого 2017 року, кінець відбуття строку покарання 29 вересня 2028 року. Станом на 12 січня 2018 року відбута частина строку становить 1 рік 3 місяці 12 днів, не відбута частина строку покарання становить 10 років 8 місяців 17 днів.
Засуджений ОСОБА_4 особисто у своїй заяві виявив бажання про переведення його для подальшого відбування покарання у виправну установу, розташовану на території України, громадянином якої він є, і зобов`язався сплатити штраф через своїх родичів до 01.06.2018 року.
За інформацією, яка міститься в матеріалах клопотання, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та є громадянином України.
У відповідності до вимог ч.3 ст.609 КПК України, Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
Відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.610 КПК України, при призначенні покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком іноземної держави.
ОСОБА_4 засуджений вироком Московського районного суду м. Твєрі від 28 лютого 2017 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років без позбавлення права займати визначені посади та займатися визначеною діяльністю, зі штрафом в розмірі 100 000 рублів та за п.»г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років без позбавлення права займати визначені посади та займатися визначеною діяльністю, зі штрафом в розмірі 100 000 рублів, з застосуванням ст.69 КК Російської Федерації остаточно призначено покарання шляхом часткового складання покарань у виді позбавлення волі строком на 12 років без позбавлення права займати визначені посади та займатися визначеною діяльністю, зі штрафом в розмірі 150 000 рублів, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
Приводячи вирок суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України і визначаючи статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, суд приходить до висновку, що діяння, за які ОСОБА_4 засуджено вироком Московського районного суду м. Твєрі від 28 лютого 2018 року, за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, яке кваліфіковане, як замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великому розмірі, вчинений за попередньою змовою групою осіб, при цьому злочин не був доведений до кінця через незалежні від цієї особи обставини, що відповідає ч. 3 ст. 15 , ч. 3 ст. 307 КК України, а також за п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, які кваліфіковані як незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі, вчинений за попередньою змовою групою осіб, що відповідає ч. 2 ст. 307 КК України. Остаточно призначено ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів відповідно до ч.3 ст.69 КК РФ, яка відповідає ч.1ст.70 КК України.
Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, санкція ч. 5 ст. 228.1 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 15 до 20 років.
Оскільки ч. 3 ст. 30 КК Російської Федерації за змістом відповідає ч. 3 ст. 15 КК України, з урахуванням правил ч. 3 ст. 68 КК України, якою встановлено, що особам, яким призначається покарання за вчинення замаху на злочин, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що з огляду на міру покарання, яка призначена російським судом ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації у виді 9 років позбавлення волі, буде суперечити вимогам частини першої статті 10 та частини першої статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року щодо максимального врахування покарання, визначеного вироком російського суду, ОСОБА_4 слід призначити покарання за ч. 3 ст.15, ч. 3 ст.307 КК України у виді 8 років позбавлення волі, що не перевищує двох третин максимального строку, передбаченого санкцією ч.3 ст.307 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, санкція п. "г" ч. 4 ст. 228.1 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 20 років.
Згідно частини 1 статні 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Таким чином, враховуючи, що вчинене засудженим ОСОБА_4 діяння за вироком суду Російської Федерації є злочином, відповідальність за який також передбачена Кримінальним кодексом України, і сам засуджений згодний на його передачу до України для подальшого відбуття покарання, суд приходить до висновку, що є всі достатні та законні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.
Як зазначалося вище, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України законодавством України передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна засудженого.
В той же час, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За таких підстав, враховуючи положення ст.11 Конвенції, при приведенні вироку Московського районного суду м. Твєрі від 28 лютого 2017 року у відповідність до законодавства України, суд приходить до переконання, що до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна.
Крім того, згідно ч. 5 ст. 610 КПК України, невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України. Тому додаткове покарання у вигляді штрафу, призначене ОСОБА_4 вироком суду Російської Федерації не може бути призначене, оскільки воно не передбачене ст.307 КК України.
Строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_4 відповідно до вироку Московського районного суду м. Твєрі від 28 лютого 2017 року, відраховувати з 28 лютого 2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року , в строк відбування покарання зарахувати термін його перебування під вартою з 30 вересня 2016 року по 27 лютого 2017 року включно (день набрання вироком законної сили) в розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.
Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, діючим законодавством України не передбачено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9-11 Конституції України, Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст.603,609,610 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України - задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Московського районного суду м. Твєрі від 28 лютого 2017 року, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Покотилове Новоархангельського району Кіровоградської області, з вищою освітою, військовозобов`язаного, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації та п. «г» ч. 4 ст. 228.1. КК Російської Федерації, до 12 років позбавлення волі, без позбавлення права займати визначені посади та займатися визначеною діяльністю, зі штрафом в розмірі 150 000 рублів з відбуттям основного покарання в виправній колонії суворого режиму.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 2 ст. 307 КК України призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вироку Московського районного суду м. Твєрі від 28 лютого 2017 року, відраховувати з 28 лютого 2017 року.
Відповідно до ч.4 ст.5 КК України, на підставі ч.5 ст.72 КК України засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 30 вересня 2016 року по 27 лютого 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Додаткове покарання у виді штрафу у розмірі 150 000 рублів призначені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вироком Московського районного суду м. Твєрі від 28 лютого 2017 року, не підлягає виконанню, як не передбачене законом України.
Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України для повідомлення Міністерства юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Україну.
Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Апеляційного суду Черкаської області через Кам`янський районний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її оголошення, а для осіб, які перебувають під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: