АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0006124 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 1 вересня 2017 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 25 липня 2014 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»;
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки,
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що 11 липня 2017 року приблизно о 14 год., знаходячись в парку ім. Г. Потапова за адресою: м. Київ, вул. Г. Потапова, 1, повторно, таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_8 , завдавши останньому майнової шкоди на загальну суму 1008 грн.
Так, ОСОБА_6 11 липня 2017 року приблизно о 13.55 год., йдучи по алеї парку ім. Г. Потапова за адресою: м. Київ, вул. Г. Потапова, 1 помітив раніше невідомого йому чоловіка, який лежав на лавці обличчям догори, та на асфальті поряд з яким лежав належний останньому мобільний телефон. В цей момент ОСОБА_6 вирішив повторно, таємно викрасти мобільний телефон, який належить потерпілому ОСОБА_8 , скориставшись тим, що, як вважав ОСОБА_6 , потерпілий спить.
Реалізуючи свій злочинний, протиправний умисел спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, зважаючи, що потерпілий ОСОБА_8 спить та не помітить його дій, ОСОБА_6 11 липня 2017 року приблизно о 14 год., знаходячись в парку ім. Г. Потапова за адресою: м. Київ, вул. Г. Потапова, 1, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає непомітно для оточуючих підійшов до лавки, на якій лежав потерпілий ОСОБА_8 , та таємно викрав мобільний телефон, який лежав поряд із лавкою та належав потерпілому ОСОБА_8 , а саме мобільний телефон марки «НТС desire600» чорного кольору вартістю 1008 грн., який був в чохлі чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_8 не складає. Після цього ОСОБА_6 викрадене майно поклав до кишені власних штанів, після чого пішов у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.Однак в подальшому, ОСОБА_6 був викритий та затриманий працівниками поліції, разом з наявним при ньому чужим майном, яке він таємно викрав.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке є несправедливим через його суворість, та призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік.
Доводи апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що при винесенні вироку суд першої інстанції не врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, при тому, що не було встановлено обставин, що обтяжують покарання.
Захисник зазначає, що обвинувачений визнав вину в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, по місцю проживання характеризується позитивно, має офіційне місце роботи, опікується батьками похилого віку, які на даний час перебувають на його повному утриманні. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний брат обвинуваченого - ОСОБА_9 , і після його смерті обвинувачений залишився єдиним сином та єдиним годувальником. Крім того, як зазначає захисник, обвинувачений згідно консультативного висновку № 16774/17 від 25 вересня 2017 року, виданого Національним інститутом хірургії та трансплантології ім.. О.О. Шалімова, має хворобу: посттравматична хвороба вен лівої нижньої кінцівки, отечно-виразкова, потребує стаціонарного лікування та хірургічного втручання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу та пом`якшити обвинуваченому покарання, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення, дії ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.

Що стосується доводів сторони захисту, викладених в апеляційній скарзі, про суворість призначеного йому покарання та неврахування судом при призначенні покарання інших даних, які пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог.

Згідно з вироком суду, вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до категорії злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, перебуває у цивільному шлюбі, має постійне місце проживання, працює, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття в скоєному, за відсутність обставин, що обтяжують покарання, тобто, судом враховані частково й ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі. З урахуванням зазначених обставин суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на 2 роки, і з таким висновком погоджується колегія суддів.

Доводи захисника, що судом не враховано активне сприяння обвинуваченого слідству у розкритті злочину, позитивна характеристика по місцю проживання, опікується батьками похилого віку, які на даний час перебувають на його повному утриманні, що на даний час обвинувачений залишився єдиним сином та єдиним годувальником, стан здоров`я обвинуваченого, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Так, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст..ст. 349, 363 КПК України, як і суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог 404, 405 КПК України, перевіряє докази, надані сторонами.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Разом з тим стороною захисту в суді першої інстанції не надані докази на підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі, а саме щодо активного сприяння обвинуваченого слідству у розкритті злочину, те, що обвинувачений опікується батьками похилого віку, які на даний час перебувають на його повному утриманні, що на даний час обвинувачений залишився єдиним сином та єдиним годувальником, стан здоров`я обвинуваченого.

Щодо неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання активного сприяння обвинуваченого слідству у розкритті злочину, то колегії суддів звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, як і відсутнє таке посилання в обвинувальному акті, й не надані вони стороною захисту під час апеляційного розгляду, які підтверджують активне сприяння обвинуваченого слідству у розкритті вчиненого кримінального правопорушення, а тому, з огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Що стосується доводів захисника про те, що обвинувачений залишився єдиним сином та єдиним годувальником батьків похилого віку, які на даний час перебувають на його повному утриманні, суперечать доданим до апеляційної скарги відомостям, які викладені в ксерокопіях пенсійних посвідчень батьків обвинуваченого, відповідно до яких останнім призначена пенсія (ас. 56).

Що ж стосується доводів захисника про те, що суд першої інстанції не врахував стан здоров`я обвинуваченого, то суд першої інстанції й не міг його врахувати, оскільки відомості про стан здоров`я обвинуваченого стороною захисту були долучені тільки до апеляційної скарги (ас. 58).

Досліджена в суді апеляційної інстанції за клопотанням захисника ксерокопія консультативного висновку № 16774/17 свідчить про наявність у ОСОБА_6 пострамботичної хвороби вен лівої нижньої кінцівки, хронічна венозна недостатність VI (шостого) ступеня СЕАР.

Разом з тим, наявність у обвинуваченого такого захворювання, з урахуванням конкретних обставин справи, сукупності даних про особу обвинуваченого не свідчать про призначення обвинуваченому явно несправедливого покарання, та не є підставою для пом`якшення такого покарання, як і не є підставою для прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.. 75 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, врахувавши обставини, характер, тяжкість та суспільну небезпеку, спосіб вчинення злочину обвинуваченим, дані, які характеризують його особу, обставину, що пом`якшує покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, обґрунтовано дійшов висновкупро призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, яке за своїм видом і розміромвідповідає вимогам закону, тобто, є обґрунтованим, справедливим і необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка сукупності зібраних у кримінальному провадженні та досліджених під час судового розгляду доказів, а тому колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 1 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді :

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3