У Х В А Л А
про вирішення питання щодо можливості призначення судового провадження до судового розгляду

03.10.2018 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні судове провадження № 1-кп/130/274/2018 відносно ОСОБА_5 по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених частиною першою статті 369, частиною другою статті 369 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000188 від 18 травня 2018 року, -

у с т а н о в и в :

Прокурор в підготовчому судовому засіданні після вивчення судом обвинувального акту просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.
Захисник просить повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України у зв`язку з тим, що формулювання обвинувачення є неконретизоване належним чином. У зв`язку з чим сторона захисту може бути позбавлена права на справедливий суд, оскільки конкретно не знає, у чому обвинувачується ОСОБА_5 . Із змісту обвинувального акту незрозуміло також, за що саме обвинувачений передавав неправомірну вигоду.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримує думку свого захисника.
Прокурор вважає, що факти, про які говорить захисник, можуть бути встановлені в ході судового слідства, тому він не вбачає підстав для повернення обвинувального акту. Наполягає на призначенні кримінального провадження до судового розгляду.
Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд приходить до такого.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Обвинувальний акт - підсумковий процесуальний документ досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, в якому викладається сутність обвинувачення та його підстави (докази); дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинувачуваного), визначаються межі майбутнього судового розгляду. Обвинувальний акт становить унікальний юридичний документ; в якому дається офіційна оцінка дій підозрюваного (який з моменту затвердження обвинувального акта і передачі його до суду отримує статус обвинуваченого) та здійснюється публічний аналіз зібраних у справі доказів, публічно визначаються юридично значимі елементи об`єктивної істини, встановленої у справі. Він є найважливішим гарантом захисту прав і законних інтересів підозрюваного (обвинувачуваного) та всіх інших учасників процесу, гарантом правосуддя, слугує юридичним фактом, який суттєво змінює процесуальні правовідносини.
Згідно з вимогами статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Частиною першою статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що, виходячи з суті даної статті, має відображатися у обвинувальному акті відповідно до пункту 5 частини першої статті 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
При складанні слідчим обвинувального акту відносно ОСОБА_5 та його затверджені прокурором, в порушення положень пункту 5 частини першої статті 291 КПК України не конкретизовано спосіб, яким ОСОБА_5 було схилено до вчинення злочину, однак зазначено, що його дії є умисними та в особистих інтересах. Вказані обставини вчинення кримінальних правопорушень в даному випадку суперечать один одному. Із суб`єктивної сторони передбачений статтею 369 КК України злочин характеризується лише прямим умислом. Також не повною мірою розкрита суб`єктивна сторона вчинених ним кримінальних правопорушень, а саме мотив їх вчинення.
Тому суд вважає, що формулювання обвинувачення не відповідає кваліфікації кримінальних правопорушень, відображених в обвинувальному акті, та створює перешкоди для належного здійснювання захисту від пред`явленого обвинувачення, і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами пункту «с» частини третьої статті 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у статті 20 КПК України.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії»), вказує на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, оскільки деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 пункт 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, пункт 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, пункт 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, пункт 34).
Окрім вищевикладеного, суд наголошує на відсутності зазначення у обвинувальному акті розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, як то передбачено пунктом 7 частини другої статті 291 КПК України (а.с.5-6).
Разом з цим, обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заявили, що копію обвинувального акта їм вручав слідчий, а не прокурор. Підстав не брати до уваги ці пояснення у суду немає, оскільки в розписках про отримання копії обвинувального акту не конкретизовано, у кого саме отримали ці копії обвинувачений та його захисник (а.с.10-11). Суд констатує, що це є порушенням вимог статті 293 КПК України.
Згідно з вимогами пункту 3 частини третьої статті 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що обвинувальний акт слід повернути прокурору.
Керуючись статтями 20, 91, 110, 291, 314 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту задовольнити.
Обвинувальний акт судового провадження № 1-кп/130/274/2018 відносно ОСОБА_5 по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених частиною першою статті 369, частиною другою статті 369 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000188 від 18 травня 2018 року, повернути прокурору відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 .
На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області на протязі семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_7