УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2018 року

м. Київ
справа № 757/1103/15-к
провадження № 51-6788ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2018 року в межах кримінального провадження

№ 0000061 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, останній раз вироком Оболонського районного суду міста Києва від 26 листопада 2009 року за ч. 2 ст. 187, 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого 08 лютого 2014 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.
Встановлені обставини
Вироком Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року

ОСОБА_5 і ОСОБА_6 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК виправдано у зв`язку з тим, що невстановлені достатні докази для доведення їх винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Залишено без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 .
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду щодо

ОСОБА_5 і ОСОБА_6 без змін.
Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями, прокурор подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2018 року касаційну скаргу прокурора, через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК, було залишено без руху і надано десятиденний строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
При цьому, прокурору було роз`яснено, що в разі не усунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга буде повернута особі, яка її подала.
У межах встановленого строку прокурор повторно подав до касаційного суду касаційну скаргу, однак вимог ст. 427 КПК не дотримався і не усунув усі недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 19 червня 2018 року.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у касаційній скарзі прокурор лише формально посилався на порушення місцевим судом вимог статей 85, 86, 94, 370, 374 КПК, а апеляційним судом ст. 419 цього Кодексу, разом із тим не зазначав, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень, та чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду відповідно до ч. 1

ст. 438 КПК. Прокурором не було наведено жодного доводу на спростування кожного висновку місцевого та апеляційного судів щодо порушення органом досудового розслідування положень статей 87 і 290 цього Кодексу. Натомість він посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК

не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
У новій касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із висновками місцевого та апеляційного судів про визнання окремих доказів недопустимими, формально вказує на істотні порушення цими судами вимог статей 85, 86, 94, 370, 374 КПК, що, на його думку, потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. У той же час прокурор не зазначав, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень, та чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК. Також прокурором не наведено жодного конкретного доводу на спростування кожного висновку місцевого та апеляційного судів щодо порушення органом досудового розслідування положень статей 87 і 290 цього Кодексу.
Таким чином прокурор не виконав усіх вимог ухвали Верховного Суду від

19 червня 2018 року та не усунув недоліки касаційної скарги, яку було залишено без руху.
Враховуючи наведене, оскільки прокурор не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, Верховний Суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК вважає за необхідне повернути касаційну скаргу разом із усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути прокурору ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, його касаційну скаргу на вирок Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2018 року щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 разом із усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3