Єдиний унікальний номер 235/4781/14-к
Номер провадження 11-кп/775/87/2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.05.2018р. колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.04.2017р., яким обвинуваченого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Гірник Донецької області, та проживає в АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2, ст. 115 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років шість місяців,
за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.04.2017р., обвинуваченого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2, ст.115 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років шість місяців.

На зазначений вирок обвинуваченим подано апеляційну скаргу, в якій він:

-вважає вирок незаконним, несправедливим та таким, що підлягає скасуванню внаслідок однобічності та неповноти досудового та судового слідства, неправильного застосування кримінального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи;

- зазначає, що він визнав свою винуватість у вчиненому частково, оскільки у нього у нього був відсутній умисел на позбавлення життя потерпілої; постріл він зробив випадково з необережності, зброя зберігалась у ОСОБА_8 з вільним доступом до неї;

- вказує, що зазначені стороною обвинувачення доводи щодо його винуватості у замаху на умисне вбивство потерпілої є неспроможними, оскільки містять тільки припущення та не вказують на безперечні факти та достовірні докази його винуватості у інкримінованому йому злочині, а саме у тому, що йому особисто завадило закінчити вбивство потерпілої;

-зазначає, що вирок про його винуватість ухвалений на доказах, які належним чином не перевірені судом; у вироку відсутня оцінка доказів, які протиречать один другому, а також вирок ухвалений на сумнівних доказах; судом не наданий аналіз всіх зібраних доказів по справі, які підтверджують або спростовують обвинувачення;

-зазначає, що показання свідків постійно змінювались, оскільки вони нічого не пам`ятали з причини перебування у стані сильного алкогольного сп`яніння;

-наголошує, що захисник ОСОБА_9 не надав йому кваліфікованої правової допомоги;

-прохає скасувати вирок, справу повернути на новий судовий розгляд в суд першої інстанції у новому складі суду;

- прохає в доповненні до апеляційної скарги застосувати до нього ЗУ «Про амністію в 2016році» та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. ст. 1,3 цього Закону;

-прохає в доповненні до сапеляційної скарги перерахувати йому строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 03.06.2014р. по 15.09.2017р. включно та звільнити його з-під варти у зв`язку з повним відбуттям покарання за оскаржуваним вироком.

09.01.2018р. до апеляційного суду Донецької області надійшла письмова заява прокурора Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області про відмову від поданої ним апеляційної скарги на вирок суду, у зв`язку з чим апеляційне провадження відносно неї підлягає закриттю.

Про дату , час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченого учасники судового провадження були повідомлені належним чином, проте потерпіла ОСОБА_10 до суду апеляційної інстанції не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомила.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та прохали їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, прохав залишити вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції обвинувачений визнаний винуватим та засуджений за те, що 30.05.2014р. він протягом дня разом із своєю співмешканкою ОСОБА_11 , подругою останньої потерпілою ОСОБА_10 та її чоловіком ОСОБА_12 , перебуваючи на території приватного домоволодіння, що належить ОСОБА_8 та розташоване в АДРЕСА_2 , вживали разом алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напоїв, 30.05.2014р., близько 22-30 год. у дворі вказаного вище домоволодіння між обвинуваченим та його співмешканкою ОСОБА_11 виникла сварка, в яку втрутилася потерпіла. Під час вказаної сварки у обвинуваченого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, виник намір, направлений на вбивство потерпілої, тобто на умисне протиправне заподіяння її смерті, з цією метою він пішов до приміщення господарської будівлі, розташованої на території цього ж подвір`я, де взяв мисливську рушницю 12 калібру моделі ТОЗ-94, серійний № НОМЕР_1 , яку вирішив використати в якості знаряддя вчинення злочину. Взявши вказану рушницю та зарядивши її відповідними мисливськими патронами 12 калібру з множинним дробовим снарядом, які також знаходилися в зазначеному приміщенні. Після цього обвинувачений повернувся на подвір`я, де знаходилася потерпіла, та безпосередньо реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на її вбивство, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, наблизився до неї з вказаною вище рушницею та з близької дистанції здійснив в неї один прицільний постріл в життєво важливу область голову, внаслідок чого заподіяв потерпілій вогнепальне дробове поранення лівої привушної області, непроникаюче в порожнину черепа, з відривом вушної раковини і хряща задньої стінки лівого слухового проходу, з пошкодженням соскоподібного відростка лівої скроневої кістки, яке ускладнилося забоєм головного мозку, травматичним шоком 2 ступеню, комою 1, зниженням слуху і атрезією лівого слухового проходу в область перешийка, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Після здійснення вказаного пострілу обвинувачений будучи переконаним, що від цього пострілу неминуче настане смерть потерпілої, та що він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, кинув вказану рушницю у подвір`ї зазначеного домоволодіння та втік з місця вчинення злочину.

Проте смерть потерпілої не настала з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, оскільки її було доставлено до Селидівської лікарні Донецької області, та їй була надана своєчасна кваліфікована медична допомога.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги обвинуваченого.

Апеляційним судом встановлено, що при розгляді кримінального провадження по суті судом першої інстанції (далі суд) всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство потерпілої при фактичних обставинах, викладених у вироку, тобто в закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілої, при цьому обвинуваченим були виконані усі дії, які він вважав необхідно виконати для доведення вбивства потерпілої до кінця, але злочин обвинуваченим не був закінчений з причин, які не залежали від його волі, у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Всі висновки суду у вироку вмотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Висновки суду викладені в мотивувальній та резолютивній частині вироку узгоджені між собою та не містять протиріч.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Таким чином доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що вирок про його винуватість ухвалений на доказах, які належним чином не перевірені судом, у вироку відсутня оцінка доказів, які протиречать один другому, а також вирок ухвалений на сумнівних доказах, судом не наданий аналіз всіх зібраних доказів по справі, які підтверджують або спростовують обвинувачення, на думку колегії суддів, також не містять під собою пігрунття, що спростовується матеріалами кримінального провадження та наведеним вище.

Судом був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, які були надані ним в судовому засіданні у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

Як видно з апеляційної скарги обвинуваченого, він не оспорює фактичні обставини події кримінального правопорушення, проте не згодний з кваліфікацією його дій за ст. 15 ч.2 ст. 115 ч.1 КК України як закінченого замаху на умисне вбивство потерпілої.

Так в суді першої інстанції та апеляційної інстанції обвинувачений не заперечував, що в день події кримінального правопорушення він, потерпіла, її чоловік, його співмешканка ОСОБА_11 , власник дачного будинку ОСОБА_8 знаходячись на території дачного будинку, який обвинувачений охороняв в с. Мемрик Покровського району Донецької області, з 12 год. по 20-21 год. вживали спиртні напої з приводу його дня народження. Приблизно в 20-21год. між ним та його співмешканкою виникла сварка, під час якої потерпіла стала захищати його співмешканку, наполягаючи на тому, щоб вона залишила обвинуваченого та їхала з ними додому. Він особисто не бажав цього, у зв?язку з чим пішов за співмешканкою до будинку, проте її там не побачив, після чого повернувся назад, спитав у потерпілої та її чоловіка, де його співмешканка, на що отримав відповідь, що їм це невідомо. У відповідь на це він розізлився, забіг до будинку, взяв рушницю, що належала власнику будинку ОСОБА_8 , та пішов шукати співмешканку. При цьому він посварився з чоловіком потерпілої з приводу того, що вони з потерпілою сховали його співмешканку. Після чого він подивився за подвір`ям, чи немає там співмешканки, її там не було, та повернувся на подвір`я, де назустріч йому вийшли потерпіла та її чоловік. В цей момент він зробив один необережний постріл в бік потерпілої та її чоловіка, після чого потерпіла впала. Він одразу викинув у траву рушницю, підбіг до потерпілої, намагався допомогти, кричав, що потрібна медична допомога. Чоловік потерпілої кинувся на нього з кулаками, його співмешканка викликала швидку, потерпілу одразу було госпіталізовано. Він заподіяв потерпілій тілесні ушкодження з необережності, оскільки у нього був відсутній умисел на заподіяння смерті потерпілої. Він не може пояснити для чого взяв у руки рушницю, оскільки був у стані алкогольного сп?яніння.

Апеляційний суд з урахуванням способу та інших обставин вчинення кримінального правпорушення обвинуваченим, а саме знаряддя вчинення злочину зарядженої вогнепальної дробової зброї, здійснення ним пострілу у стані алкогольного сп?яніння в бік потерпілої в життєво важливу область з близької відставні вважає висновок суду першої інстанції про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України законним та обгрунтованим, оскільки обвинувачений відмовився лише від повторення замаху на вбивство потерпілої, відкинувши рушницю після здійснення пострілу у потерпілу.

У даному кримінальному провадженні встановлено, що смерть потерпілої не настала лише тому, шо дробовий заряд з набою, яким було заряджено рушницю, влучив в ліву околовушну область голови потерпілої, не проникаючи до порожнини черепу, та відірвав ліву вушну раковіну, хрящ задньої стінки лівого слухового проходу, пошкодивши сосцевидний відросток лівої вісочної кістки, а також у зв?язку з наданням своєчаєчасної медичної допомоги. При цьому обвинувачений виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення вбиства потерпілої до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, наведених вище.

Таким чином правильним є висновок суду першої інстанції, що обвинувачений діяв з прямим умислом, тобто його дії були цілеспрямованими, та свідчили про те, що він передбачав настання смерті потерпілої від прицільного пострілу в неї з вогнепальної дробової зброї з близької відстані, та бажав цього, але такі наслідки не настали з незалежних від його волі причин обставин.

Колегія суддів вважає, що при цьому судом першої інстанції був ретельно досліджений спосіб заподіяння обвинуваченим потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, що підтверджується його особистими показаннями при проведенні слідчого експерименту за його участю, а також в суді ( а.с. 209-218 т. 2) та узгоджуються з сукупністю доказів досліджених судом, а саме протоколом огляду місця події (а.с 8-13 т. 1), висновком судово-балістичної експертизи (а.с.47 т.1), висновком судово - медичної експертизи потерпілої (а.с.64-65 т.1), показаннями потерпілої та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які були безпосередніми очевицями місця події. Зазначені докази в свою чергу також узгоджуються між собою та не мають протирічч.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що показання зазначених свідків, які знаходились в момент події у стані сильного алкогольного сп`яніння та нічого не пам`ятали, постійно змінювались у суді, колегія суддів вважає надуманими, оскільки судом першої інстанції була надана правильна оцінка послідовним та незмінюваним в процесу судового розгляду показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 з приводу події злочину.

Твердження обвинуваченого про те, що у нього був відсутній умисел на вбивство потерпілої судом першої інстанції належним чином перевірене та зроблений правильний висновок про те, що завдання обвинуваченим ушкоджень в життєво важливий орган потерпілої - голову, які як правило, спричиняють смерть потерпілого, проте не призвели до смертельного наслідку, лише через випадковий збіг обставин, незалежних від волі обвинуваченого, підлягає кваліфікації не за наслідками, що сталися, а як замах на умисне вбивство потерпілої.

Таким чином з наведеного вище вбачається, що умисел обвинуваченого був спрямований на позбавлення життя потерпілої, про що свідчить його поведінка до, під час події, та після неї, цілеспрямований характер дій обвинуваченого, знаряддя злочину, спосіб та локалізацію заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, їх стосунки, причини припинення злочинних дій обвинуваченого. При цьому обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої та бажав їх настання.

Мотивом злочину є раптово виниклі неприязні відносини між обвинуваченим та потерпілою з приводу неналежної поведінки обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння.

Метою злочину є умисне протиправне заподіяння смерті потерпілої.

Колегія суддів вважає, що зазначені дії обвинуваченого неможливо кваліфікувати як необережні, оскільки сукупність зібраних по справі доказів спростовує це. Так, обвинувачений на грунті виниклих неприязних відносин цілеспрямовано пішов до будинку та взяв рушницю, заряджену набоями з дробом, про знаходження якої йому достовірно було відомо, як охоронцю дачного будинку. Після цього обвинувачений, тримаючи вказану зброю, тривалий час ходив по подвір?ю будинку та поза подвір`ям з метою відшукати співмешканку. Не знайшовши співмешканки, обвинувачений зустрів на своєму шляху потерпілу з її чоловіком, та діючи цілеспрямовано, тобто умисно, направив заряджену рушницю в бік потерпілої, після чого здійснив з близької відстані один прицільний постріл в бік потерпілої в життєво важливу область - голову. Всі вказані дії обвинуваченого носили умисний характер та були спрямовані на вчинення вбивства потерпілої.

Дії обвинуваченого після здійснення пострілу, а саме відкидання зброї у траву, намагання допомогти потерпілої не свідчать про відсутність прямого умислу на вбивство, а свідчать про відмову обвинуваченоого від повторення замаху на вбивство.

Не свідчать також, на думку колегії суддів, вказані вище дії обвинуваченого й про добровільну відмову від вчинення інкримінованого йому злочину на стадії закінчення замаху, оскільки це можливо лише в формі активних дій, спрямованих на запобігання його злочинного наміру, за умови, що ці дії досягли своєї мети.

Таким чином доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що у нього був відсутній умисел на позбавлення життя потерпілої, постріл він зробив випадково з необережності, є необґрунтованими, оскільки спростовуються наведеним вище.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що зазначені стороною обвинувачення докази щодо його винуватості у замаху на умисне вбивство потерпілої є неспроможними, оскільки містять тільки припущення та не вказують на безперечні факти та достовірні докази його винуватості у інкримінованому йому злочині, а саме у тому, що йому особисто завадило закінчити вбивство потерпілої, то на думку колегії суддів, вони також є неслушними, оскільки спростовуються сукупністю безперечних доказів, які містяться у кримінальному провадженні, досліджені в судовому засіданні, та оцінені судом при ухваленні вироку.

Доводи апеляційної скарги про те, що захисник ОСОБА_9 не надав йому кваліфікованої правової допомоги, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які клопотання, або скарги обвинуваченого з цього приводу. Як видно з матеріалів кримінального провадження постановою слідчого від 02 червня 2014р. адвоката ОСОБА_9 залучено у якості захисника обвинуваченого до участі в зазначеному кримінальному провадження (а.с. 28-31 т.1). Захисник ОСОБА_9 здійснював захист обвинуваченого при проведенні всіх слідчих дій з його участю при проведенні досудового розслідування, а також при судовому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, починаючи з 27.08.2014р. по день ухвалення оскаржуваного вироку 04.04.2017р. 09.01.2018р. до апеляційного суду надійшла письмова заява про відмову обвинуваченого від захисника ОСОБА_9 без зазначення причин цієї відмови та призначення йому захисника із складу Донецького обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 09.01.2018р. задоволена заява обвинуваченого.

Що стосується покарання, то на думку колегії суддів, воно призначене судом обвинуваченому у межах санкції ст. 15 ч.2, ст. 115 ч.1 Особливої частини КК України у відповідності зі ст. 68 Загальної частини КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, що є однією з найвищих соціальних цінностей, способу його вчинення, мотиву вчинення злочину, особи обвинуваченого, наявністю обставини, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, відсутністю обставин, які пом`якшують його покарання, та є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Що стосується клопотання обвинуваченого про застосування до нього ЗУ «Про амністію в 2016році» та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 1,3 цього Закону, то на думку колегії суддів, воно не підлягає задоволенню, оскільки суперечить вимогам ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996р. та вимогам ЗУ «Про амністію в 2016році» від 22.12.2016р. згідно яким амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за умисне вбивство (ст. 115 КК України 2001р.).

Що стосується клопотання обвинуваченого про перерахування йому строку попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 03.06.2014р. по 15.09.2017р. включно та звільнення його з-під варти у зв`язку з повним відбуттям покарання за оскаржуваним вироком, то воно також не є неспроможним та не підлягає задоволенню, оскільки ЗУ від 26.11.2015р. «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» ч. 5 ст. 72 КК України викладена в новій редакції, якою попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. Вказаний закон набрав чинності 21.06.2017р. та не суперечить Конституції України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 418 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.04.2017р., яким обвинуваченого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2, ст. 115 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років шість місяців залишити без задоволення.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.04.2017р., яким обвинуваченого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2 ст. 115 ч.1, КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років шість місяців залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: