Справа № 493/294/17
Провадження № 1-кп/493/12/18
УХВАЛА
08 жовтня 2018 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта Одеської області кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Балтського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження № 0000892 від 17.12.2016 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.
Судом встановлено, що 13.09.2018 року між потерпілим та обвинуваченим була досягнута угода про примирення. Зі змісту угоди про примирення вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнає свою вину у вказаному кримінальному правопорушенні, кається в скоєному і приносить у потерпілого щирі вибачення. Поряд з цим, потерпілий та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ст. 128 КК України з призначенням покарання у вигляді громадських робіт строком на 150 годин та згідно ст. 56 КК України таке покарання не застосовується до обвинуваченого, тому на підставі ст. ст. 46, 74 ч. 4 КК України звільнити вироком суду від відбування покарання.
Прокурор просив відмовити в затвердженні угоди.
Потерпілий та обвинувачений і захисник просили затвердити угоду про примирення.
Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, розглянувши питання про можливість затвердження угоди про примирення, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 471 КПК України в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.
В порушення вказаної норми обвинуваченим та потерпілим не дотримано вимог ст. 471 КПК України щодо призначення покарання за ст. 128 КК України.
Оскільки в угоді містяться посилання як на ст. 46 так і на ст. 74 КК України. Однак зазначені правові інститути відрізняються один від одного, зокрема, за підставами, умовами та кримінально-процесуальними особливостями застосування. Якщо звільнення від кримінальної відповідальності відбувається до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то від призначення покарання та його відбування звільняється засуджений, тобто особа, стосовно якої постановлено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, і яку в такий спосіб уже піддано кримінальній відповідальності.
А звільнення від покарання та його відбування може враховуватись при відмежуванні його різновидів від різновидів звільнення від кримінальної відповідальності. В основі відмежування цих інститутів кримінального права (будь-яких їх різновидів) лежить розуміння першого як такого, що передбачає обов`язкове настання кримінальної відповідальності, яка згодом може пом`якшуватись. Що ж стосується інституту звільнення від кримінальної відповідальності, то в його "межах" настання кримінальної відповідальності взагалі не передбачається.
Тобто після того, як суд дійде висновку про винуватість особи у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості й призначить їй певне покарання, він звільняє таку особу від призначеного їй покарання.
Таким чином, кримінальний кодекс передбачає один із випадків звільнення від кримінальної відповідальності: у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (ст. 46), а звільнення від покарання та його відбування можливе:
1) звільнення від покарання: щодо особи, засудженої за діяння, караність якого законом усунена (ч. 2 ст. 74); внаслідок втрати особою суспільної небезпечності (ч. 4 ст. 74); у зв`язку із закінченням строків давності (ч. 5 ст. 74); за хворобою (ст. 84); на підставі закону України про амністію або акта про помилування (ст. 85);
2) звільнення від відбування покарання: з випробуванням (ст. 75); у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (ст. 80); умовно-дострокове (ст. 81); на підставі закону України про амністію або акта про помилування (ст. 85).
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 74 КК України звільнення від покарання внаслідок втрати суспільної небезпечності особи, яка вчинила злочин, допускається тільки за сукупності таких умов: 1) вчинення особою злочину невеликої або середньої тяжкості; 2) її бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці, які дають суду підстави вважати, що особа не вчинить нового злочину і, відповідно, її суспільну небезпечність можна вважати втраченою.
Але в угоді про примирення, не зазначено вказаних законом умов, а саме бездоганної поведінки та сумлінного ставлення до праці, чим не дотримано вимог кримінального закону.
Поведінка особи є бездоганною, якщо особа не лише утримується від вчинення злочинів та інших правопорушень, а й цілком дотримується загальноприйнятих норм поведінки та моралі, іншими словами, поводить себе ідеально. А сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа бере участь у суспільно корисній праці в одній із існуючих організаційно-правових форм (робота за наймом, участь в підприємництві, виконання роботи за цивільно-правовими договорами, індивідуальна праця). Причому обвинувачений займається трудовою діяльністю, яка схвалюється суспільством. Сумлінне ставлення до праці передбачає добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів, сплата податків та інших обов`язкових платежів.
Таким чином угода про примирення від 13 вересня 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 суперечить вимогам ст. 471 КПК України в частині узгодженого покарання.
За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в затвердженні угоди про примирення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 372, 468, 469, 471, 474 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про примирення, що укладена 13 вересня 2018 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 у вчинені останнім кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.
Судове провадження продовжувати у загальному порядку.
Ухвала оскарженню не підлягає.
СУДДЯ