Справа № 530/50/18
Номер провадження 1-кп/530/41/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" вересня 2018 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката обвинуваченого ОСОБА_4 , представника потерпілого захисника-адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0495 від 30.09.2017 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Зіньків, Полтавської області, проживаючого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта базова середня, розлученого, непраюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, зі слів військовозобов"язаного, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
29.09.2017 року, в період часу 14-15 год., точно час невстановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи біля автомобіля «Chеri Tiggo», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився біля господарства по вул. Федюна, 7, в смт. Опішня, Зіньківського району, Полтавської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_7 , який в цей час перебував за кермом в салоні вказаного автомобіля, через відчинене скло, умисно наніс останньому одного удару кулаком лівої руки в область його обличчя, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі навколо обох очей, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 140 від 05.10.2017 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в нанесенні легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, тобто наніс легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 ..
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).
Відповідно до ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частиною першою ст.23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.23 КПК України).
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч. 2 ст. 17 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину не визнав.
Незважаючи на те, що обвинувачений, ОСОБА_6 свою вину не визнає, його винуватість у інкримінованому злочині доводиться та підтверджується сукупністю, належних, допустимих та достатніх доказів, перевірених, досліджених, проаналізованих та оцінених судом.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України доводиться наступними доказами:
Потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що в нього постійно виникають конфлікти із ОСОБА_6 , який є його родичем. 29.09.2017 року в період часу 14-15 год., точно час він не пам`ятає, вигнав свій автомобіль із господарства і коли сідав до нього побачив одного з дітей сусіда ОСОБА_6 , який вів велосипед в руках. Раніше, зі слів своєї дочки, ОСОБА_8 дізнався, що на його воротах, один із хлопців ОСОБА_9 зробив напис. ОСОБА_7 попередив хлопчика, який зайшов у двір. В цей час до нього з двору вийшов ОСОБА_9 з дружиною. Дружина ОСОБА_10 залишилася біля воріт, а ОСОБА_11 з лайкою та погрозами підійшов до нього. Так як було відчинено ліве бокове стекло водія, а потерпілий в цей час знаходився на водійському сидінні, наніс удар лівою рукою. Від нанесеного удару ОСОБА_6 , було зігнуто та повернуто очки в праву сторону та пошкоджено обличчя та виступила кров.
ОСОБА_7 після цього поїхав до дружини в магазин та розповів про пригоду. Після цього заїхав на автостанцію і отримав товар для дружини. Його стан здоров`я погіршився а тому звернувся за медичною допомогою.
Свідок ОСОБА_12 , суду показала, що вона проживає разом з ОСОБА_6 біля 10 років. В обідню пору 29.09.2017 року їхня дитина каталася на велосипеді. Через деякий час вона з чоловіком почула що сусід ОСОБА_8 виїхав автомобілем з двору і роздалася нецензурна лайка в сторону її неповнолітньої дитини. Коли вона вийшла з господарства то побачила, що ОСОБА_8 кинувся до її сина, а ОСОБА_6 став між сином та сусідом, а потім відштовхнув сусіда від сина. ОСОБА_6 взяв велосипед, а вона взяла дитину і пішли до двору, а сусід сів в автомобіль та поїхав. Її чоловік не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ..
Свідок ОСОБА_13 суду показала, що 29.09.2017 року біля обідньої пори, вона зателефонувала до чоловіка і попрохала підвезти товар підвезений до автостанції. Близько 15 години, до неї подзвонила її дочка і повідомила, що сусід ОСОБА_14 побив батька. Поклавши слухавку вона побачила чоловіка, який зайшов до неї в приміщення. На щоці побачила витік крові. Під час бесіди, чоловік, ОСОБА_7 розповів, що сусід ОСОБА_14 завдав йому тілесних ударів. По її проханню чоловік поїхав по передачу на автостанцію, а вона про цей факт повідомила працівників поліції. Через деякий час її чоловік перетелефонував і сказав, що йому стало погано. Тоді вона викликала швидку допомогу до чоловіка.
Свідок ОСОБА_15 суду показав, що він знає, що ідуть постійно конфлікти між сусідами ОСОБА_6 та ОСОБА_16 29.09.2017 року біля 15 години, точно час не пам`ятає, він знаходився в себе в господарстві. Через паркан побачив, що на вулиці перед ним метрів біля тридцяти стоїть автомобіль ОСОБА_8 , поряд стояв сам ОСОБА_8 та недалеко знаходився син ОСОБА_10 , який на якийсь час зупинився. При цьому ОСОБА_7 йому щось говорив, а потім дитина забігла до себе у двір. Перешкод у огляді вулиці та автомобіля у нього, ОСОБА_15 не було. Потім він побачив як з свого двору вискочив ОСОБА_6 , а ОСОБА_7 сідав до машини. ОСОБА_10 через відчинене вікно наніс лівою рукою удар в обличчя ОСОБА_8 . ОСОБА_8 вийшов із машини, а потім назад сів до машини і поїхав.
Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що у вересні місяці 2017 року, точно дату не пам`ятає, вона чергувала у виїзній бригаді швидкої допомоги. В день поступив виклик, що на автостанції с.м.т.Опішня погано стало мужчині. Приїхавши на місце виклику вона побачила свого знайомого, який проживає недалеко від неї, а саме ОСОБА_7 .. Вона запропонувала його оглянути. Приїхали до лікувального закладу де ОСОБА_7 оглянув лікар. Вона на обличчі ОСОБА_7 побачила пошкодження над правою бровою, на дузі та на переносиці. Над бровою, на її думку, це було пошкодження від окулярів, які були зігнуті та одягненні на обличчя ОСОБА_7 .. Інших тілесних видичих ушкоджень вона не бачила на обличчі ОСОБА_7 .. Так як ОСОБА_7 скаржився на стан здоров`я його було направлено до Зіньківської лікарні. Зі слів ОСОБА_7 вона знає, що ушкодження потерпілому на обличчі наніс ОСОБА_6 , сусід.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 140 від 05.10.2017 року вказано, щопри проведенні судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_7 у нього виявлено та описано тілесні ушкодження у вигляді: синців на обличчі навколо обох очей, які утворились від одноразової дії тупого предмета, з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути кулак людини, чи інший схожий за характером предмет, можливо в строк та при обставинах, на які вказує підекспертний, та які викладені в постанові та медичній документації і згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року в своїй сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Відомостями які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 14.11.2017 року, в якому останній показав, як йому обвинувачений ОСОБА_6 , в автомобілі наніс удар в обличчя.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 205 від 23.11.2017 року вказано, щона основі даних судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_7 враховуючи відомі обставини справи, а також його покази, дані під час проведення слідчого експерименту, які зафіксовані в представленому протоколі слідчої дії, показання ОСОБА_7 дані ним під час проведення слідчого експерименту та які зафіксовані в представленому протоколі проведення слідчої дії об"єктивними даними судово-медичної експертизи потерплого ОСОБА_7 відповідають.
Відомостями які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 14.11.2017 року, в якому останній показав, як обвинувачений ОСОБА_6 наніс один удар потерпілому ОСОБА_7 в автомобілі, в обличчя.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 206 від 23.11.2017 року вказано, щона основі відомих обставин справи, а також показів свідка ОСОБА_15 , які зафіксовані в представленому протоколі слідчого експерименту , показання свідка ОСОБА_15 дані ним під час проведення слідчого експерименту та які зафіксовані в представленому протоколі проведення слідчого експерименту об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 відповідають.
Згідно з висновку експерта № 9 від 09.01.2018 року вказано, на основі даних судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_7 , враховуючи відомі обставини справи, а також його покази, дані під час проведення слідчого експерименту, які зафіксовані в представленому протоколі даної слідчої дії, та відповідаючи на поставлені запитання, експерт прийшов до висновку, що покази потерпілого ОСОБА_7 , дані ним під час проведення слідчого експерименту та які зафіксовані в представленому протоколі проведення даної слідчої дії - об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 - відповідають. Виявлені у потерпілого ОСОБА_7 тілесні ушкодження в результаті удару об поверхню автомобіля за умови перебування потерпілого в момент отримання тілесних ушкоджень в окулярах утворитись не могли.
Згідно з висновку експерта № 10 від 09.01.2018 року вказано, на основі даних судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_7 , враховуючи відомі обставини справи, а також його покази, покази свідка ОСОБА_15 , дані під час проведення слідчого експерименту, які зафіксовані в представленому протоколі даної слідчої дії, та відповідаючи на поставлені запитання, експерт прийшов до висновку, що покази свідка ОСОБА_15 , дані ним під час проведення слідчого експерименту та які зафіксовані в представленому протоколі проведення даної слідчої дії - об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 - відповідають. Виявлені у потерпілого ОСОБА_7 тілесні ушкодження в результаті удару об поверхню автомобіля за умови перебування потерпілого в момент отримання тілесних ушкоджень в окулярах утворитись не могли.
10.01.2018 року було проведено слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_12 .. Згідно проведеного слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 в якому остання показала, як обвинувачений ОСОБА_6 відштовхнув потерпілого ОСОБА_18 від себе, а той в свою чергу перечепився, вдарившись об лівий задній край автомобіля.
Згідно з висновку експерта № 17 від 12.01.2018 року вказано, на основі даних судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_7 , враховуючи відомі обставини справи, а також покази свідка ОСОБА_12 , дані нею під час проведення слідчого експерименту, які зафіксовані в представленому протоколі даної слідчої дії, та відповідаючи на поставлені запитання, вказав, що свідок ОСОБА_12 про факт нанесення та механізм утворення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 пояснити не може. Виявлені у потерпілого ОСОБА_7 тілесні ушкодження в результаті удару об поверхню автомобіля за умови перебування потерпілого в момент отримання тілесних ушкоджень в окулярах - утворитись не могли.
10.01.2018 року було проведено слідчий експеримент зі підозрюваним ОСОБА_6 . Згідно проведеного слідчого експерименту за участю підозрюваного в якому останній показав, як він, ОСОБА_6 відштовхнув потерпілого ОСОБА_18 від себе, а той в свою чергу перечепився, вдарившись об край автомобіля.
Згідно з висновку експерта № 18 від 12.01.2018 року вказано, на основі даних судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_7 , враховуючи відомі обставини справи, а також покази підозрюваного ОСОБА_6 , дані ним під час проведення слідчого експерименту, які зафіксовані в представленому протоколі даної слідчої дії, та відповідаючи на поставлені запитання, вказав, що показання підозрюваного ОСОБА_6 , дані ним під час проведення слідчого експерименту та які зафіксовані в представленому протоколі проведення даної слідчої дії - об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 - не відповідають. Виявлені у потерпілого ОСОБА_7 тілесні ушкодження в результаті удару об поверхню автомобіля за умови перебування потерпілого в момент отримання тілесних ушкоджень в окулярах - утворитись не могли.
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, в силу вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, суд дослідив докази, надані стороною обвинувачення, оскільки сторона захисту доказів суду не подавала. При цьому, сторони кримінального провадження та потерпілий не заперечували щодо закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами.
Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу нанесення тілесного ушкодження потерпілому, а тому рахує їх як спосіб захисту від обвинувачення.
Під час судового засідання, сторони, а саме представник потерпілого та прокурор заявили клопотання щодо визнання доказів: картку виклику швидкої медичної допомоги, картку виїзду швидкої допомоги, неналежними і недопустимими доказами. Суд бере до уваги, що під час досудового слідства вищевказаного клопотання від ОСОБА_6 та захисника не поступало, що дані картки стосуються саме потерпілого, а не обвинуваченого, а тому суд визнає їх як недопустимий доказ.
Враховуючи, що інших клопотань від учасників справи не поступало та вони їх не заявляли, а тому суд за наслідком їх дослідження, вважає докази такими, що відповідають вимогам глави 4 параграфу 1 КПК України щодо їх належності та допустимості.
Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_6 своїми діями наніс легкі тілесні ушкодження ОСОБА_7 , а тому кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно тієї особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, форму вини, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…
Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Згідно медичного висновку від 21.11.2017 року, ОСОБА_6 практично здоровий. По місцю проживання характеризується позитивно.
З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, та того, що ОСОБА_6 в силу ст..89 КК України раніше не судимий, не розкаявся у скоєному, скоїв злочин передбачений ст. 125 ч 1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до невеликої тяжкості злочину; вчиненого злочину, характеру і розміру завданих збитків, суспільної небезпеки скоєного злочину, обставин справи та наслідків, а також особи ОСОБА_6 , думки потерпілого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством.

На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, суд, на підставі ст. 458 КПК України, керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5 - 48к -13 від 23 січня 2014 року.
Зокрема, в ній Верховним Судом України сформульовано висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
У кримінальній справі потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної і моральної шкоди (т.1 а.с.74-75).
Свої вимоги потерпілий обґрунтовує тим, що з метою встановлення ступеня тяжкості завданих йому тілесних ушкоджень, було проведено судово-медичну експертизу, відповідно до висновку експерта №140 від 05.10.2017 року, протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_6 , йому було завдано легкі тілесні ушкодження. В результаті зухвалих, цинічних і жорстоких дій, які явно виходили за межі людського розуміння, окрім понесених ним матеріальних витрат, йому було також завдано глибоких моральних та фізичних страждань. Після отриманих тілесних ушкоджень, був змушений звернутися за медичною допомогою до Зінківської ЦРЛ, де знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 29.09.2017 року по 30.09.2017 року, з діагнозом забій м`яких тканин обличчя. В період знаходження на стаціонарному лікуванні, було витрачено на лікування 176 грн.02 коп.
Також ОСОБА_7 вказує, що ним понесені витрати на правову допомогу та залучення адвоката, який представляє його інтереси як потерпілого в суді.

Окрім фізичної та матеріальної шкоди протиправними діями обвинуваченого, було також спричинено моральні страждання, які викликали негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки жорстоких дій Відповідача, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. В момент отримання тілесних ушкоджень, переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя.Враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду потерпілий оцінює у розмірі 20 000 грн..
Під час судового розгляду потерпілий та його представник адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали. Просили стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 29683,2 грн. матеріальної та моральної шкоди.
Визначаючись щодо позовних вимог ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить із такого.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням … завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого… Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Ухвалюючи обвинувальний вирок …, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст.129 КПК України).
За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).
Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги, що полягають у відшкодуванні витрат на придбання та оплату пального не відноситься до матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, так як, згідно даних чеків, позивачем не зазначена, яка необхідність була придбати пальне, яка відстань була проїхана, та скільки літрів пального бере автомобіль.
Згідно Договору про надання правової допомоги, Адвокатом за надану ОСОБА_7 професійну правничу допомогу в рамках кримінальної справи №530/50/18, яка знаходиться на розгляді в Зіньківському районному суді Полтавської області станом на 24.09.2018 року, відповідно до обсягу та розміру виконаних робіт вказаних в розрахунку №25/09/18 від 24.09.2018 року, а саме: первинна консультація клієнта 02.03.2018 року з 12 год. 30 хв. до 13 год. 30 хв.- усього витрачено часу: 1 год. 00 хв.. Ознайомлення з фотокопіями матеріалів кримінальної справи, наданими клієнтом 06.03.2018 року з 14 год.45 хв. до 15 год. 45 хв. - усього витрачено часу: 1 год. 00 хв. Надання роз`яснень щодо необхідних дій клієнта та його прав в рамках вивченої справи, після ознайомлення з матеріалами 06.03.2018 року з 15 год. 45 хв. до 16 год. 15 хв., усього витрачено часу 0 год. 30 хв.. Підготовка до розгляду справи у суді та до складання цивільного позову в рамках кримінальної справи (в тому числі збір відповідних доказів, які необхідно подати до суду та пошук в мережі Інтернет відповідної судової практики, необхідної при складанні позовної заяви) - 12.03.2018р. з 08 год. 00 хв. до 10 год. 30 хв., усього витрачено часу: 2 год. 30 хв.
Складання цивільного позову в рамках кримінальної справи для подання його до суду та підготовка інших документів необхідних для подання до суду: 13.03.2018 року з 8 год. 30 хв. до 12 год. 30 хв., усього витрачено часу 4 год. 00 хв.. Підготовка адвоката безпосередньо до судового засідання, в тому числі корекція документів які необхідно подати до суду: 03.04.2018 року 9 год. 30 хв. до 10 год. 30 хв. - усього 1 год.00 хв. Участь адвоката у судових засіданнях (відповідно до журналів судових засідань в яких приймав участь адвокат) - 4 години 24 хвилини. Загалом з 02.03.2018 року по 24.09.2018 року адвокатом витрачено 14 год. 24-хв на загальну суму 9683 грн. 20 коп..
Згідно акта виконаних робіт та квитанції, потерпілий провів розрахунок на загальну суму 9683 грн. 20 коп..
При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди суддя виходить з вимог ч.2 ст.23 ЦК України, якою передбачено, що моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).
За загальними правилами відшкодування моральної шкоди, встановленими ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, суд враховує, що потерпілий поніс переживання фізичних незручностей, тимчасово порушив нормальні життєві зв`язки, а тому вважає за можливе позов про стягнення моральної шкоди задовольнити частково і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь 1000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню на загальну суму 10879 грн. 02 коп..
Підлягає стягненню судовий збір з ОСОБА_6 , оскільки ч.5 ст.128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Нормами КПК України не врегульовані відносини щодо стягнення судового збору, тому колегія суддів вважає, що в цьому випадку вказані правовідносини повинні регулюватися нормами ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір».
Нормами ЦПК України встановлено, що при зверненні в суд позивач сплачує судовий збір (ст.133 ЦПК України).
Відповідно до п.2 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», ОСОБА_7 звільняється від сплати судового збору, тому судовий збір повинен бути стягнутий з цивільного відповідача - обвинуваченого ОСОБА_6 ..
Пунктом 17 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що звільняються від сплати судового збору, в тому числі, засуджені до позбавлення волі на певний строк…., у разі відсутності на їх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.
Обвинуваченим не надано суду доказів на підтвердження відсутності особового рахунку та коштів на ньому, достатніх для сплати судового збору, тому судовий збір за подання позову потерпілим майнового та немайнового характеру, підлягає стягненню з ОСОБА_6 в сумі, відповідно, 704,80 грн. та 1700 грн., а всього 2404,80 грн.
В зв`язку з викладеним, суд задовольняє клопотання позивача та відповідно до ст..171 КПК України накладає арешт на майно відповідача, ОСОБА_6 в межах суми цивільного позову задоволеного судом.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Питання про долю речових доказів у даній кримінальній справі слід вирішити на підставі ст.100 КПК України, а саме: майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використаним, підлягає знищенню, речові докази, що не містять слідів злочинів підлягають поверненню потерпілому, а майно, що належить обвинуваченому ОСОБА_6 - підлягає конфіскації.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі не понесені процесуальні витрати на проведення експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.
Речові докази по справі: відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді 160 годин громадських робіт.

Підстав для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Стягнути із засудженого, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Зіньків, Полтавської області, проживаючого АДРЕСА_1 , не працюючого, ідентифікаційний номер суду невідомий на користь ОСОБА_7 , жителя АДРЕСА_1 10879 (десять тисяч вісімсот сімдесят дев"ять) грн. 02 коп. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Стягнути із засудженого, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Зіньків, Полтавської області, проживаючого АДРЕСА_1 , не працюючого, ідентифікаційний номер суду невідомий на користь держави судовий збір в сумі 2404,80 грн..
Відповідно до ст..171 КПК України накласти арешт на майно відповідача, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Зіньків, Полтавської області, проживаючого АДРЕСА_1 , не працюючого, ідентифікаційний номер суду невідомий, в межах суми цивільного позову задоволеного судом.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1