УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/296/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 82 КК України Доповідач ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2018 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2018 року, -
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Суд умотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_8 не став на шлях виправлення.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах засудженого просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою на підставі ст. 82 КК України замінити ОСОБА_8 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Кагарлицького районного суду від 16.11.2012 року на більш м`яке покарання. Посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, оскільки суд першої інстанції залишив без оцінки характер допущених ОСОБА_8 порушень і те, що після останнього порушення пройшло вже 3 з половиною роки. При цьому, суд не взяв до уваги, що в період відбування покарання в Державній установі «Бердичівська виправна колонія (№70)» ОСОБА_8 3 рази (14.01.2016 р., 06.04.2017 р., 11.10.2017 р.) заохочувався правами начальника установи, в т.ч. за сумлінну поведінку, а дисциплінарні стягнення, раніше накладені на нього в силу ч. 14 ст. 134 КВК України, погашені і не мають законної сили. Таким чином, суд першої інстанції не врахував позитивну динаміку в поведінці ОСОБА_8 , що носить систематичний характер, за час відбування покарання і відмовив йому в задоволенні заяви, помилково вважаючи, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива тільки при «бездоганній», «стабільно позитивній» поведінці засудженого протягом усього терміну відбування покарання. Тому, категоричні висновки суду першої інстанції про те, що засуджений не встав на шлях виправлення не відповідають фактичним обставинам справи. ОСОБА_8 бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» та у роботі самодіяльних організацій, входить до складу виробничої секції ради колективу засуджених. Крім вищенаведених позитивних характеризуючих даних підзахисного, слід зазначити, що ОСОБА_8 за час відбування покарання на профілактичних обліках не перебував. З рідними підтримує добрі взаємовідносини. Свою вину у скоєних злочинах визнав повністю, щиро розкаявся. Стягнень за виконавчими листами не має.
Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу в інтересах засудженого, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження по заяві засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника в інтересах засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до п. 17 роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо.
З матеріалів провадження вбачається, засуджений ОСОБА_8 ОСОБА_8 засуджений 16 листопада 2016 року Кагарлицьким районним судом Київської області за ст.ст. 187 ч. 3, 189 ч. 3, 70 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.05.2016 року у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 22.06.2012 до 04.12.2012 року.
Початок строку відбування покарання: 22.06.2012; кінець строку: 08.01.2021 року, 2/3 строку покарання відбув 08.01.2018 року.
ОСОБА_8 відбуває покарання в Бердичівській виправній колонії (№ 70) з 19.05.2015 року. За період відбування покарання характеризується посередньо: вину у скоєних злочинах визнав, за сумлінну поведінку і ставлення до праці заохочувався 3 рази, в той же час за допущені порушення установленого порядку відбування покарання двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому законом порядку, по відношенню до представників адміністрації неоднозначний, до виконання законних вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
З огляду на викладене суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці (за п`ять з половиною років відбування покарання має лише три заохочення останнє ще в жовтні 2017 року, при тому, що за цей же час двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності; безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні) не довів, що він вже повноцінно, стабільно став на шлях виправлення. Сама по собі поведінка засудженого останнім часом без порушень режиму утримання не може бути достатньою для доведення факту, що вже став на шлях виправлення, і такою має бути поведінка кожного із засуджених, попереднє сумлінне ставлення до праці може свідчити, що ОСОБА_8 стає на шлях виправлення (що, зокрема, є підставою для застосування положень ст. 101 КВК України), однак не є достатнім для висновку, що він вже став на шлях виправлення з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Крім того слід зазначити, що представник адміністрації виправної колонії під час розгляду заяви засудженого, охарактеризував ОСОБА_8 посередньо, вказав, що засуджений розглядався на комісії установи 10.01.2018 року, прийнято рішення про відсутність підстав для заміни покарання більш м`яким, засуджений дійсно був працевлаштований на деревообробній дільниці, але на даний час роботи не має, у зв`язку з відсутністю лісу, тому на даний час ОСОБА_8 не працевлаштований. За час відбування покарання допускав порушення режиму утримання, стягнення погашені. Адміністрація колонії вважає, що заміна покарання більш м`яким є передчасною.
Всі вказані обставини були враховані судом першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутого покарання більш м`яким, а тому ухвала суду є обгрунтованою та належним чином вмотивованою, і відповідає вимогам ст.370 КПК України
Доводи апеляційної скарги захисника засудженого, викладені в її апеляційній скарзі, зокрема про те, що суд першої інстанції залишив без оцінки характер допущених ОСОБА_8 порушень і те, що після останнього порушення пройшло вже 3 з половиною роки не підтверджує того, що засуджений став на шлях виправлення, оскільки як зазначалося вище по відношенню до представників адміністрації неоднозначний, до виконання законних вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» та у роботі самодіяльних організацій, входить до складу виробничої секції ради колективу засуджених, за час відбування покарання на профілактичних обліках не перебував, з рідними підтримує добрі взаємовідносини, свою вину у скоєних злочинах визнав повністю, щиро розкаявся, стягнень за виконавчими листами не має, заслуговують на увагу колегії суддів, проте не можуть бути в даному випадку з урахуванням всіх обставин справи бути безумовними підставами для заміни покарання на більш м`яке. Крім того заміна невідбутої частини покарання на більш м`яке є правом суду а не обов`язком.
За таких обставин, підстав до задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах засудженого ОСОБА_8 не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про заміну невідбутого покарання більш м`яким - без змін.
Ухвала апеляційного набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: