Справа № 163/1880/18 Провадження №11-сс/802/141/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника володільця майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000066 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2018 року, про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку 26 вересня 2018 року по АДРЕСА_1 , із забороною ОСОБА_8 та іншим особам його відчужувати, розпоряджатись та користуватись ним,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку 26 вересня 2018 року по АДРЕСА_1 , із забороною ОСОБА_8 та іншим особам його відчужувати, розпоряджатись та користуватись ним.
Ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2018 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає що ухвала винесена з порушенням норм кримінального процесуального законодавства, у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального процесуального закону. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити повністю.
Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, захисника, який заперечив проти апеляційної скарги прокурора та просив залишити ухвалу без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як встановлено апеляційним переглядом, за наслідками розгляду клопотання прокурора, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

Як вбачається з матеріалів провадження жодних законних обставин, які б давали підстави для накладення арешту на майно і доводили доцільність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження прокурором не наведено, як і не доведено, що це майно має відношення до розслідуваного кримінального провадження, оскільки його володільцям підозри у даному кримінальному провадженні не оголошувалось, це майно з обігу не вилучено, відсутні достатні відомості того, що майно на яке пропонується накласти арешт, здобуто злочинним шляхом чи є предметом злочину, передбаченого ч.3 ст.358, ст.198 КК України.
Крім того слідчий суддя вірно прийшов до висновку, що доданий до протоколу додаток про опис вилученого майна, яке було виявлено та вилучено що в ході обшуку по АДРЕСА_1 , братись до уваги не може, оскільки являється витягом про інформацію товарів на складі, тобто сам опис виявленого майна проведений не був.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2018 року, про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку 26 вересня 2018 року по АДРЕСА_1 , із забороною ОСОБА_8 та іншим особам його відчужувати, розпоряджатись та користуватись ним, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 31.10.2018р.

Суддя ОСОБА_2

помічник судді ОСОБА_9