Ухвала
26 липня 2018 року
м. Київ
справа № 321/256/16-к
провадження № 51-6620ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 березня 2018 року щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ,
встановив:
18 червня 2018 року ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу прокурора на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області

від 19 березня 2018 року щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_5 через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК залишено без руху і надано строк для усунення недоліків.

Зокрема, у вищевказаному судовому рішенні було вказано на необхідність обґрунтувати свої вимоги із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржених судових рішень, оскільки у своїй касаційній скарзі прокурор вказував на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та не погоджувався з оцінкою доказів.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду прокурор подав виправлену, на його думку, касаційну скаргу, проте недоліків, пов`язаних зі змістом касаційної скарги, не усунув.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 414 КПК.
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК,

що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Прокурор, у виправленій, на його думку, касаційній скарзі посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не обґрунтовує своїх доводів про незаконність судових рішень в розумінні ст. 412 КПК. При цьому прокурор оспорює фактичні обставини справи та не погоджується з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, що згідно приписів статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Оскільки касаційний суд є судом права, а не факту, переглядає судові рішення згідно зі ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, відсутність у поданій скарзі правового обґрунтування заявлених вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Враховуючи викладене, зважаючи на вимоги п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК та на те,

що прокурор не усунув недоліків касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу на вирок Токмацького районного суду Запорізької області

від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 березня 2018 рокущодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повернути прокурору.
Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: