Справа №584/299/18
Провадження №1-кп/584/45/18
ВИРОК
Іменем України

23 червня 2018 року Путивльський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання

ОСОБА_2

учасників провадження:

прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Путивль кримінальне провадження №30000073 від 21.02.2018, №0000114 від 28.03.2018, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народився в с.Тольський Майдан Горківської області РФ, освіта повна загальна середня, не одруженого, не працюючого, проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
1) 22 червня 2016 року Путивльським районним судом Сумської області за ч.2 ст.185, ст.69 КК України до 240 годин громадських робіт, знятий з обліку Путивльського районного сектору з питань пробації 24.10.2017;

2) 28 листопада 2016 року Путивльським районним судом Сумської області за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.309, ч.1 ст.246 КК України,

встановив:

1.Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він в кінці жовтня 2017 року, у точно невстановлений слідством час, в Спадщанському лісі поблизу с.Спадщина Путивльського району Сумської області знайшов дві дикорослі рослини коноплі.
Усвідомлюючи, що знайдене є рослинами коноплі, які містять особливо-небезпечний наркотичний засіб - канабіс, в порушення вимог Закону України "Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів", з метою особистого вживання, зірвав декілька гілок вказаних рослин та забрав собі, незаконно придбавши в такій спосіб наркотичний засіб канабіс.
В подальшому ОСОБА_6 обірвав з гілок листя та подрібнивши їх руками склав до паперового згортку, в такий спосіб виготовивши невстановлену кількість наркотичного засобу.
Вказану коноплю приніс додому в с.Спадщина Путивльського району та залишив у дровнику, де незаконно зберігав без мети збуту та вживав шляхом куріння.
21 лютого 2018 року ОСОБА_6 посварився зі своєю співмешканкою, забрав свої речі, в тому числі пакет з подрібненою коноплею, після чого пішов до м.Путивль.
21 лютого 2018 року о 17 год. 35 хв. в ході проведення особистого огляду ОСОБА_6 в кишені куртки було виявлено пакет з сухою, подрібненою речовиною схожою на коноплю, яка згідно з висновком експертизи наркотичних засобів Сумського НДЕКЦ МВС України №19/119/7-2/361е від 27.02.2018 є сумішшю особливо-небезпечного наркотичного засобу - канабісу та домішками сміття, обіг якого заборонено відповідно до списку №1 Таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, загальною вагою у перерахунку на висушену речовину 19,86 г.
Таким чином ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України - незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно.
Допитавши обвинуваченого та свідків, дослідивши інші надані сторонами докази, суд приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого за недоведеністю вчинення цього злочину виходячи з такого.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України у кримінальному провадження підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування цих обставин покладається на слідчого, прокурора.

Слідчий, прокурор, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
У своєму рішенні від 21 жовтня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що така доведеність може випливати зі співставлення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у випадках, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути мотивований судом. Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Процесуальний закон також не допускає включення у вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинуватість виправданого.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частина п`ята ст.9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

У своєму рішенні від 21 жовтня 2011 року у справі «Коробов проти України» (заява №39598/03, п.65) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Конструктивними ознаками оцінки доказів «поза розумним сумнівом» відповідно до рішень у справі «Чміль проти України» (Chmil v. Ukraine), № 20806/10, ECHR, 2015, п.70, «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), № 16437/04, ECHR, 2008, п.43, «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), № 42310/04, ECHR, 2011, п.150, є обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; чіткими; взаємоузгодженими.

В силу ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Сам обвинувачений ОСОБА_6 , вину свою визнав повністю і суду показав, що 21.02.2018 посварився зі своєю співмешканкою. Забрав пакет з подрібненою коноплею, яку знайшов в Спадщанському лісі в жовтні 2017 року поблизу с.Спадщина та пішов до м.Путивль. Був п`яний, лаявся біля річки, хотів повіситись, кричав. Викликали поліцію. Його обшукали та знайшли коноплю. Повністю все не пам`ятає. Його возили до лікарні та робили укол.
Крім того, зазначив, що він в школі майже не навчався, читати взагалі не вміє.
Свідок ОСОБА_8 суду показав, що ввечері 21 лютого 2018 року йшов додому. Проживає неподалік річки Сейм. До нього підійшли поліцейські і повідомили, що біля річки хотів повіситись обвинувачений. Попросили бути понятим при його огляді. ОСОБА_6 стояв біля поліцейського, його стан був неадекватний. Під час огляду у останнього працівниками було виявлено паперовий згорток з речовиною зеленого кольору.
Свідок ОСОБА_9 суду показав, що ввечері 21 лютого 2018 року повертався додому. Проживає неподалік річки Сейм. До нього підійшли поліцейські і повідомили, що біля річки обвинувачений хотів покінчити життя самогубством. Попросили бути понятим при його огляді. ОСОБА_6 стояв біля службового автомобіля, його стан був емоційний неадекватний. Казав, що любов винувата, тому хотів повіситись. Під час огляду у останнього працівниками поліції було виявлено паперовий згорток з речовиною зеленого кольору.
Як вбачається з протоколу огляду місці події та відеозаписом до нього, 21.02.2018 в ході проведення особистого огляду ОСОБА_6 біля будинку №27 по вул.Миколи Можайського між р.Сейм та житловими будинками працівником поліції в кишені куртки було виявлено та вилучено наперсток з нагаром та пакет з сухою, подрібненою речовиною схожу на коноплю.

Також з відеозапису видно, що до ОСОБА_6 були застосовані спеціальні засоби кайданки. (а.с.67-69).

Відповідно до висновку експерта №19/119/7-2/361е від 27.02.2018, надана на дослідження суміш в пакеті утворена особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабісом та домішки сміття. Маса канабісу із суміші (в перерахунку на висушену речовину) становить 19,86 г.

Надана на експертизу речовина-нашарування на внутрішній поверхні предмета в конверті є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - екстрактом канабісу.

Маса екстракту канабісу (в перерахунку на суху речовину) становить 0,099 г (а.с.72-76).

Протоколом огляду предметів від 27.02.2018 оглянуто вміст криміналістичного пакету з наркотичним засобом, вилученим 21.02.2018 під час особистого огляду ОСОБА_6 , який визнаний речовим доказом у справі (а.с.77,78).

Під час слідчого експерименту 16.03.2018 ОСОБА_6 розповів та показав, при яких обставинах він знайшов рослини коноплі в Спадщанському лісі, переніс до дровника за місцем свого проживання в с.Спадщина Путивльського району, де зберігав без мети збуту, які в послідуючому були виявлені у нього під час особистого огляду працівниками поліції, що вбачається з протоколу вказаної слідчої дії з відеозаписом до нього (а.с.80,82).

Згідно з вимогами ч.3 ст.62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 87 КПК України визначено недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини і встановлено: недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

При тому, що ст.93 КПК України передбачає можливість збирання доказами сторонами кримінального провадження виключно в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Речовина, яка в подальшому виявилась наркотичним засобом - канабісом, вилучена 21.02.2018 з кишені куртки обвинуваченого працівником поліції. У обвинувальному акті та інших матеріалах кримінального провадження (висновку експерта від 27.02.2018, протоколу огляду предметів від 27.02.2018, протоколу слідчого експерименту від 16.03.2018) міститься посилання, що вона вилучена під час особистого огляду.

Статтею 34 Закону України «Про Національну поліцію» якими передбачено, що поверхнева перевірка, як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу.

Поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб.

Згідно з ст.209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

З огляду на вимоги ст.209 КПК України, враховуючи застосування до ОСОБА_6 спеціальних засобів кайданок, останній являвся особою, яка фактично була затримана уповноваженою службовою особою.

Відповідно до ч.ч.3-5 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Разом з тим у матеріалах провадження відсутній відповідний протокол затримання ОСОБА_6 , складений відповідно до вимог ст.208 КПК України, а також відсутні докази того, що обвинуваченому роз`яснено право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

З огляду на викладене, проведений обшук ОСОБА_6 був проведений без дотриманням вимог, передбачених КПК України.

Таким чином, проведена процесуальна дія - огляд місця події від 27.03.2018 є недопустимим доказом, під час якого в ході обшуку обвинуваченого було виявлено та вилучено речовина, яка в подальшому виявилась наркотичним засобом - канабісом , так як цей доказ отриманий в порушення вимог КПК України, а саме внаслідок істотного порушення прав та свобод людини відповідно до положень ст.87 КПК України.

Не може бути визнаний допустимим доказом і висновок експерта №19/119/7-2/361е від 27.02.2018, окільки на дослідження експерта направлена речовина рослинного походження, яка відповідно, була виявлена та вилучена під час особистого огляду ОСОБА_6 , тобто ці докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а тому також є недопустимими згідно ч.5 ст.101 КПК України (а.с.126-127).

При цьому необхідно зазначити, що забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст.129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до ст.7 Кримінального процесуального кодексу віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст.63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

У ст.20 КПК України, що розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника (ст.49 КПК України).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.52 КПК України, обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права.

В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», роз`яснено, що під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

Необхідно зазначити, що для здатності особи самостійно здійснювати своє право на захист потрібен такий стан психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення) та емоційно-вольової сфери обвинуваченого, що забезпечить правильне відображення дійсності і створить передумови для повноцінної інтелектуальної діяльності.

Разом з тим під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинуваченому, який не вміє читати, що не заперечувалось стороною обвинувачення, не було забезпечено право на захист під час досудового розслідування.

Таким чином, обвинувачення грунтується на доказах, які були зібрані органом досудового розслідування з порушенням прав людини і основоположних свобод, порушенням права особи на захист.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши надані докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих доказів з точку зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення винуватість ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину не доведено, що є підставою для його виправдання за цим обвинуваченням на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.

Покази обвинуваченого ОСОБА_6 не можна визнати достатніми для доведення його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, оскільки згідно з ст.17 КПК України його вину не доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом.

2. Згідно з обвинувальним актом обвинувачений ОСОБА_6 27 березня 2018 року, у вечірній час, перебуваючи в урочищі Спадщанський ліс Путивльського лісництва ДП «Конотопський лісгосп», що розташований на землях Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області та відноситься до території природно заповідного фонду - Регіонального ландшафтного парку «Сеймський», за допомогою сокири здійснив незаконну порубку двох дерев липи дрібнолистої сироростучої діаметрами 27 см та 28 см в кварталі 49 виділі 7, чим заподіяв шкоди навколишньому природному середовищу в розмірі 4 224 грн.

Таким чином ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України незаконна порубка дерев на територіях природно заповідного фонду.
Сам ОСОБА_6 вину свою визнав повністю і суду показав, що дійсно 27.03.2018 здійснив порубку двох дерев липи в Спадщанському лісі, оскільки в будинку було холодно, сільська рада допомогу не надала, під снігом сухих гілок він не знайшов.

Представник потерпілої особи ОСОБА_10 суду показав, що самовільна порубка дерев в Спадщанському лісі спостерігається постійно. При обході кварталу 27.03.2018 у вечірній час почув стук сокири в лісі. В подальшому було виявлено порубку двох лип обвинуваченим, викликано поліцію, складено протокол.

Під час огляду місця події від 27.03.2018 в кварталі №49 в лісі неподалік від с.Спадщина Путивльського району Сумської області на відстані близько 30-40 м від автомобільної дороги виявлено поруб двох дерев липи: 1) діаметром 27 см, довжина дерева 17,5 м, висота пенька 77 см; 2) діаметром 28 см, довжина дерева 18 м, висота пенька 78 см.

Крім того, на місці порубу виявлено ОСОБА_11 , який при собі мав сокиру, яка була вилучена під час огляду місця події (а.с.48-51).

Згідно з Положенням про ландшафтний регіональний парк «Сеймський» він має загальну площу 98857,9 га та розташований на території Буринського, Путивльського, Кролевецького та Конотопського районів. Зона регульованої рекреації включає в себе територію лісів історико-культурного заповідника «Спадщанський ліс» площею 237 га на території Путивльського лісництва, кв.25-27, 32-34, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та зони відпочинку Ново-Мутинського лісництва кв.12,19-22, 26, 27 площею 337 га.

На території регульованої рекреації заборонений поруб головного користування та поруб догляду за лісом.

Зона господарської діяльності включає іншу частину території, в тому числі землі Путивльського лісництва, квартали 48-50 (а.с.53-54).

З протоколу огляду предметів від 28.03.2018 видно, що було оглянуто сокиру звичайну довжиною 54 см, з топорищем довжиною 48 см, шириною нижньої частини топорища 3,5 см, шириною 6 см, шириною металевої частини сокири 18 см, висотою вузької частини 8 см, висотою леза 18 см, яка була вилучена у ОСОБА_6 під час огляду місця події від 27.03.2018 (а.с.55-56).

Відповідно до розрахунку заподіяної шкоди, проведеним ДП «Конотопський ЛГ», внаслідок самовільного порубу двох дерев ліпи дрібнолистої сироростучої заподіяно шкоду в розмірі 4 224 грн (а.п.84-86).

Згідно з постановою про визнання та приєднання речових доказів від 28.03.2018, вилучену у ОСОБА_6 сокиру звичайну визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (а.с.60).

Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 30.03.2018 накладено арешт на вилучену у ОСОБА_6 під час огляду місця події від 27.03.2018 сокиру (а.с.58-59).

Допитавши обвинуваченого, представника потерпілого, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення зважаючи на таке.

Згідно з вимогами ч.3 ст.62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 87 КПК України визначено недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини і встановлено: недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

При тому, що ст.93 КПК України передбачає можливість збирання доказами сторонами кримінального провадження виключно в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно з п.3 ч.2 ст.52 КПК України, обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права.

Відповідно до ст.8, ч.5 ст.9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини » суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідною умовою реалізації права на захист є забезпечення основних його гарантій на усіх стадіях кримінального провадження, оскільки випадки, коли підозрюваному, обвинуваченому під час досудового розслідування не було призначено захисника за умови його обов`язкової участі, ставлять під сумнів питання належності та допустимості доказів, на яких грунтується обвинувальний акт прокурора.

При цьому призначення захисника у судовому провадженні у таких справах не може саме по собі відновити порушене право на захист.

Правову позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в п.63 рішення ЄСПЛ від 9.06.2011 у справі «Лучанінова проти України», де зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження» (п.52 рішення ЄСПЛ від 27.11.2008 у справі «Сальдуз проти Туреччини» та пп.9091 рішення ЄСПЛ від 12.06.2008 у справі «Яременко проти України»). За необхідності захисника мають призначати офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (п.65 рішення ЄСПЛ від 19.12.89 у справі «Камазінскі проти Австрії»).

В рішенні ЄСПЛ «Леонід Лазаренко проти України» (заява № 22313/04, пункти 50, 57, від 28 жовтня 2010 року) зазначено, що суд постійно розглядав доступ до адвоката на початкових стадіях провадження як процесуальну гарантію права не свідчити проти себе та основоположну гарантію проти поганого поводження, зазначаючи про особливу вразливість обвинуваченого на ранніх стадіях провадження, коли він стикається зі стресом самої ситуації і надзвичайно складним відповідним кримінальним законодавством. Будь-які винятки щодо реалізації цього права повинні бути чітко обумовлені, а їх застосування суворо обмежене в часі. Ці принципи є особливо важливими, коли йдеться про серйозні обвинувачення.

Саме коли мова йде про найтяжчі покарання демократичні суспільства мають максимально можливою мірою забезпечувати дотримання права на справедливий судовий розгляд (рішення у справі «Салдуз проти Туреччини», пункт 54).

Робити припущення щодо можливої реакції заявника та порад його захисника, якби заявник мав доступ до нього на первісній стадії провадження, не є завданням Суду.

Суд вважає, що у світлі обставин справи як гарантії, передбачені національним законодавством, так і гарантії справедливості, закріплені статтею 6 Конвенції, вимагали, щоб заявник мав можливість скористатись допомогою захисника, починаючи з першого допиту в міліції, але цього не було зроблено.

Крім того, обмеження права заявника на захист під час первісної стадії було проігноровано національними судами попри те, що заявник про нього зазначав у касаційній скарзі до Верховного Суду України (пункт 19), та те, що відповідно до національного законодавства воно становило істотне порушення, що вимагало скасування вироку (пункт 33).

Цей недолік не міг бути виправлений ані юридичною допомогою, наданою заявнику пізніше, ані змагальним характером подальшого провадження (див. вищезгадане рішення у справі «Салдуз проти Туреччини», пункт 58, та рішення у справі «Плонка проти Польщі» (Plonka v. Poland), заява № 20310/02, пункти 39-41, від 31 березня 2009 року).

В даному випадку ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину середньої тяжкості, який вчинено у період іспитового строку.

Досудове розслідування, всі процесуальні дії повністю проведено без участі захисника з обвинуваченим, який не вміє читати, що не заперечувалось стороною обвинувачення, що безумовно свідчить про неможливість відновлення його права на захист.

Таким чином, обвинувачення грунтується на доказах, які були зібрані органом досудового розслідування з порушенням права обвинуваченого на захист.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши надані докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих доказів з точку зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення винуватість ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину не доведено, що є підставою для його виправдання за цим обвинуваченням на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.

Покази обвинуваченого ОСОБА_6 не можна визнати достатніми для доведення його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, оскільки згідно з ст.17 КПК України його вину не доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Те, що ОСОБА_6 є раніше судимою особою, не свідчить про відсутність підстав для забезпечення особі гарантованого права на захист під час досудового розслідування.

Відповідно до ст.100 КПК України речові докази:

1)канабіс, який зберігається в Путивльському відділенні поліції, як заборонену в обігу речовину - знищити.
2) сокиру, яка зберігається в Путивльському відділенні поліції повернути ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.309 КК України, та виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з не доведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.246 КК України, та виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з не доведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.100 КПК України речові докази:

1)канабіс, який зберігається в Путивльському відділенні поліції, як заборонену в обігу речовину - знищити.
2) сокиру, яка зберігається в Путивльському відділенні поліції повернути ОСОБА_6 .

Арешт, накладений на вищезаначену сокиру ухвалою слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 30.03.2018, зняти.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя