Номер провадження: 11-кп/785/1071/18
Номер справи місцевого суду: 522/1144/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2018 року, -

встановив:

оскаржуваним рішенням районного суду, 18.06.2018 року, обвинувальний акт в кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0007456 від 26.11.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186 КК України, повернутий прокурору Одеської місцевої прокуратури №3 для усунення недоліків, у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.291 КПК України, з наданням строку 7 (сім) робочих днів з моменту набрання ухвалою законної сили.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на невідповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, зазначивши, що обвинувальний акт містить не зрозуміле та не конкретизоване обвинувачення, що позбавляє обвинуваченого його права захист, а також те, що в обвинувальному акті є посилання, що ОСОБА_8 вчинив злочин у співучасті з ОСОБА_9 , однак останній не є обвинуваченим у даному кримінальному проваджені, а тому посилання на вчинення останнім кримінального правопорушення в такому випадку є необґрунтованим. Також суд постався на те, що підставою для повернення обвинувального акту є те, що із реєстру матеріалів досудових розслідувань не вбачається наявність висновку експерта про встановлення розміру матеріальних збитків, що у відповідності до вимог ст. 242 КПК України є обов`язковим.
Не погодившись з ухвалою районного суду, прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність ухвали суду, просить її скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції Прокурор зазначає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України. Зазначає, що вказані в оскаржуваній ухвалі недоліки обвинувального акту, не є підставою для його повернення, а сам обвинувальний акт містить конкретно сформульоване обвинувачення. Щодо зазначення в обвинувальному акті конкретної особи, яка вчинила злочин спільно з ОСОБА_8 , то прокурор вказує, що ця особа є співучасником злочину та матеріали відносно неї виділені в окреме провадження, а сам по собі факт зазначення іншої конкретної особи, яка є співучасником злочину, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 не є підставою для повернення обвинувального акту. Також прокурор зазначає, що суд першої інстанції вказавши на відсутність висновку експерта в матеріалах кримінального провадження, вийшов за межі дослідження обставин, які мають бути встановлені під час підготовчого судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Статтею 291 КПК України, передбачені вимоги яким повинен відповідати обвинувальний акт та можливість повернення його прокурору у разі його невідповідності вимогам передбачених цією статтею.

Посилання районного суду в оскаржуваній ухвалі на невідповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, є безпідставними. У відповідності до зазначеної норми закону обвинувальний акт містить: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні №0007456 від 26.11.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , він фактично містить всі необхідні відомості, передбачені ст. 291 КПК України. У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає, що рішення районного суду про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, з посиланням на відсутність конкретного обвинувачення, є безпідставними.

В той же час апеляційним судом встановлено, що за результатами підготовчого судового засідання районний суд прийшов до правильного висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону в частині посилання на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення у співучасті з ОСОБА_9 , який не є обвинуваченим в даному кримінальному проваджені.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині незаконності оскаржуваної ухвали з мотивів посилання в обвинувальному актів на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення у співучасті з ОСОБА_9 , є необґрунтованими, з огляду на таке.

Апеляційний суд зазначає, що чинний КПК України, зокрема ст. 17, 20, 21, 22 КПК України та міжнародні стандарти у галузі судочинства, вказують на неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий розгляд.

Так, відповідно до частини 2 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статі 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В ході апеляційного розгляду було встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 містить посилання на прізвище особи, який за версією органу досудового розслідування, був співучасником вчиненого злочину та за попередньою змовою з якою діяв обвинувачений у даному кримінальному провадженні. Однак, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо існування обвинувального вироку щодо вказаної особи, а за повідомленням прокурора матеріали відносно вказаної особи виділені в окреме провадження.

З урахуванням вимог КПК України та практики Європейського суду, зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_8 недвозначно вказує на співучасть іншої, конкретизованої в обвинувальному акті особи, у вчиненні злочину, який ставиться у вину ОСОБА_8 , та є фактичною констатацією цього факту і, всупереч принципу презумпції невинуватості, безпідставно стверджує про причетність вказаної особи до вчинення зазначеного злочину.

Апеляційний суд наголошує, що встановлені органом досудового розслідування щодо ОСОБА_8 фактичні обставини справи, не можуть вважатися встановленими щодо іншої особи, прізвище якої зазначене в обвинувальному акті і потребують окремого дослідження при розслідуванні справи відносно цієї особи.

На думку апеляційного суду, зазначення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, скоєного іншою, крім обвинуваченого особою, яка фактично на даний час не притягується до кримінальної відповідальності в даному провадженні, не лише входить у колізію з нормами кримінального процесуального законодавства щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст.ст. 2, 7 КПК України завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.

З огляду на конституційно-правову та кримінальну засаду презумпції невинуватості є юридичний факт вчинення злочину, а тому беручи до уваги положення ст.17 КПК України, у яких реалізується положення ст.129 Конституції України, особа не може вважатися такою, що вчинила кримінальне правопорушення при відсутності обвинувального вироку щодо неї, який набрав законної сили.

Системний аналіз зазначених норм Основного Закону України та КПК України, а також правова позиція Верховного Суду України в Постанові ВСУ від 03 березня 2016 року у справі №5-347 кс15, вказують на те, що навіть незважаючи на непрюдиційність обвинувального акту, питання вини іншого співучасника має бути доведено в іншому кримінальному проваджені.

При цьому апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до положень кримінального процесуального закону підлягає обов`язковому застосуванню та виходить з того, що презумпція невинуватості порушується, якщо судове рішення щодо особи, яка обвинувачується у вчинені кримінального злочину, відображає думку про його винність до того, як його вина була доведена відповідно до закону. Досить навіть за відсутності офіційних висновків того, що є деяке припущення, що суд розглядає обвинуваченого в якості винного (справи «Мінеллі проти Швейцарії» пункт 37; «Нераттіні проти Греції» пункт 23; «Діду проти Румунії» пункт 41).

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 в цій частині суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки порушує права, свободи та інтереси іншої особи, прізвище якої розкрито в обвинувальному акті. З огляду на це, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що зазначені обставини не є підставою для повернення обвинувального акту, є безпідставними та необґрунтованими.

Наведені порушення свідчать про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, що з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, ст.9 ч.6, ст.ст. 21, 22, ч.4 ст.291 КПК України визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог процесуального закону, яке фактично нівелює принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлює призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, та з урахуванням положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

За таких умов, висновок районного суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ч.2 ст.291 КПК України, є слушним, а тому апеляційний суд не вбачає підстав, передбачених ст.409 КПК України, для задоволення апеляційної скарги прокурора щодо скасування ухвали районного суду.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші обставини, які тягнуть за собою зміну оскаржуваної ухвали.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти у тому числі рішення, яким повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Вказана норма не містить вказівки на те, у який саме строк прокурор має усунути недоліки обвинувального акту в разі їх встановлення судом. Не містять таких вказівок й інші норми кримінального процесуального закону.
Стаття 28 КПК України розкриває поняття розумного строку. Зокрема, розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд.
Відповідно до ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист (ст. 114 КПК України).
Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.
Однак, районний суд на положення зазначених норм КПК України уваги не звернув, та встановив конкретний строк прокурору, протягом якого останній мав усунути недоліки обвинувального акту, що суперечить положенням ст.ст. 28, 36, 113, 114 КПК України, а тому рішення районного суду про надання прокурору 7-ми денного строку для усунення недоліків обвинувального акту є незаконним та підлягає виключенню з резолютивної частини оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0007456 від 26.11.2017 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, повернутий прокурору Одеської місцевої прокуратури №3 для усунення недоліків змінити

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання районного суду, як на підставу повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків про неконкретність формулювання обвинувачення в обвинувальному акті.

Виключити з резолютивної частини ухвали посилання суду про надання прокурору 7-ми денного строку для усунення недоліків обвинувального акта .

В решті ухвалу районного суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4