№1-кс/760/4425/18
(№760/7345/18)

Представник заявника в судовому засіданні підтримала подане клопотання з підстав зазначених у клопотанні та просила про його задоволення.
Прокурор САП в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді про накладення арешту є обґрунтованою та такою що відповідає вимогам чинного законодавства, а арешт на грошові кошти накладено правомірно. Зазначав, що на даний час розслідування кримінального провадження, в рамках якого було накладено арешт на грошові кошти триває, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування арешту. В зв`язку із зазначеним просив відмовити в задоволенні клопотання.
Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
В процесі розгляду клопотання, в судовому засіданні, була допитана свідок - ОСОБА_10 , яка є донькою ОСОБА_4 , яка надали пояснення стосовно стану здоров`я ОСОБА_4 , а також витрат на її лікування, які є непомірними для родини.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 користувався послугами шести банківських установ, у яких на його ім`я були відкриті поточні кредитні, депозитні, карткові рахунки, у тому числі в період з 2007 по 2014 роки у ПАТ «Місто Банк».
Встановлено, що з рахунку ОСОБА_7 № НОМЕР_3 кошти, у сумі 10 000 000 доларів США, були перераховані 10.11.2014 на депозитний рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я його матері - ОСОБА_4 у Київській філії ПАТ «Місто Банк» (МФО 380593), з призначенням платежу - «перерахування грошових коштів на депозитний рахунок згідно договору від 10.11.2014 № K1/1226/USD».
За результатами проведеного аналізу фінансових операцій, Держфінмоніторингом було прийнято рішення про зупинення відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону (у зв`язку з наявністю в проведених ОСОБА_7 фінансових операцій ознак легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом), видаткових фінансових, операцій від 25.11.2014 №2131-Р3/2014, по вказаному рахунку № НОМЕР_1 Київської філії ПАТ «Місто Банк» (МФО 380593).
Вбачається, що слідчий суддя при постановленні ухвали про арешт грошових коштів, дійшов до висновку, що вказане майно відповідає критеріям п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України, в зв`язку з чим наявні передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України підстави для арешту вказаного майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Заявник в поданому клопотанні про скасування арешту майна посилався на те, що арештовані грошові кошти, належать ОСОБА_4 , а не її сину ОСОБА_7 , як на думку заявника, помилково встановив суд при ухваленні рішення про накладення арешту. ОСОБА_4 не має жодного відношення до кримінального провадження в рамках якого було накладено арешт, в зв`язку з чим вважає арешт незаконним та необґрунтованим.
Разом з тим, в процесі розгляду клопотання, до суду не було надано належних доказів на підтвердження обставин викладених у клопотанні, зокрема того що грошові кошти є власністю ОСОБА_4 .
Доказом що свідчить про володіння, користування, розпорядження ОСОБА_7 майном у вигляді грошових коштів, які були перераховані на рахунок ОСОБА_4 , є обставини їх відшукання та підтверджується наявними в матеріалах клопотання про накладення арешту доказами, що дають достатні підстави вважати, що вищезазначені фінансові операції ОСОБА_7 вчинив з метою приховання та маскування незаконного походження вказаних грошових коштів шляхом їх перерахування на рахунок, який належить його матері ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Як зазначено в ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З наявних в матеріалах клопотання доказів, а також враховуючи пояснення учасників процесу, які були надані в судовому засіданні вбачається, що заявником не було доведено та не надано до суду належних доказів що свідчили б про те, що на даний час відпали підстави для застосування такого заходу, як арешт майна, а також належних доказів того, що арешт було накладено необґрунтовано.
З огляду на викладене вище слідчий суддя вважає, що клопотання про скасування арешту майна не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Відмовити в задоволенні клопотання.
Ухвала оскарженню не підлягає
Слідчий суддя ОСОБА_1