АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1315/18 Справа № 184/2007/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000909 від 17 вересня 2016 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою останнього на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2018 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 17.01.2017 року за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Крім того, судом зараховано строк попереднього ув`язнення обвинуваченого, вирішено цивільний позов у кримінальному провадженні, питання про стягнення процесуальних витрат, а також визначено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за наступних обставин.

16.09.2016 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 , маючи злочинний намір на викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у житло, перебуваючи у м. Покров Дніпропетровської області та проходячи біля будинку АДРЕСА_3 , звернув увагу на квартиру, розташовану на другому поверсі вищевказаного будинку, в якій було вимкнуто світло.
В цей же день та час, ОСОБА_7 реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, по газовій трубі заліз на балкон квартири АДРЕСА_4 , де за допомогою знайденої на балконі дерев`яної ніжки від стільця відчинив вікно балкону та проник у вказану квартиру, яка є житлом гр. ОСОБА_8 .
Перебуваючи в квартирі, ОСОБА_7 , повторно, таємно, із корисливих спонукань, з метою викрадення майна склав у знайдену у квартирі сумку та пластмасову скриньку належне ОСОБА_8 майно, а саме: фотоапарат «Panasonic» моделі «DMC-FS9»; ланцюжок жіночий з золота 585 проби, вагою 4 грами; кулон з золота 583 проби, вагою 2 грами, вартість яких згідно висновку судової-товарознавчої експертизи № 6/12.1/1947 від 04.10.2016 року відповідно становить 1050 грн., 2413, 32 грн. та 1205, 34 грн., крім цього, грошові кошти в загальній сумі 1131 грн., а також портмоне «Gianfranco Ferre» з шкіри коричневого кольору, портмоне з штучної шкіри чорного кольору «BINGGO», ніж-кортик нагородний «ЗИК 57», ніж складний «BUCK 1964 50 years», артилерійський бінокль з шестикратним збільшенням «64, 74, УЧ», флеш накопичував «Transcend 2GB», наручний годинник «Москва 1МЧЗ им. Кирова» з корпусом, виготовленим із золота 583 проби, позолочений годинник «Romanson Giselle rm 5113 q1-vs», вартість яких, згідно висновку судової-товарознавчої експертизи № 6/12.1/1947 від 04.10.2016 року, встановити не вдалося можливим.
Тим самим, ОСОБА_7 намагався таємно, повторно, викрасти майно ОСОБА_8 на загальну суму 5799, 66 грн., але з причин, які не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки в цей час до квартири АДРЕСА_4 повернувся ОСОБА_8 та затримав ОСОБА_7 при спробі втекти з місця вчинення злочину.
В апеляційній скарзі обвинувачений з вироком суду не погоджується, вважає його суворим, оскільки він перебував у СІЗО з 2016-2017 року і йому не зарахували цей час у строк покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, були предметом оцінки суду першої інстанції й в апеляційному порядку не заперечуються. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі також не оскаржується.

В силу вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про залік досудового тримання під вартою.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 в межах кримінального провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, був затриманий та перебував в умовах ізоляції з17 вересня 2016 року по 19 вересня 2016 року.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, призначивши обвинуваченому покарання, суд першої інстанції зарахував останньому строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, починаючи в період з 17 вересня 2016 року по 19 вересня 2016 року.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що судом було правильно застосовано закон, який стосується порядку обчислення строку покарання, що діяв на час постановлення вироку. Жодних інших даних про перебування під вартою ОСОБА_7 в період з 2016 по 2017 рік матеріали провадження не містять. Не було їх надано також й під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, підстави для задоволення вимог обвинуваченого ОСОБА_7 у колегії суддів відсутні.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який на час вчинення злочину був не судимою особою, за місцем проживання характеризується нейтрально, на обліку у лікарів психіатра і фтизіатра не перебуває, але перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом «наркоманія», офіційно не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, матеріальну шкоду, завдану злочином не відшкодував.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом встановлено не було.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього лише в умовах ізоляції від суспільства колегія суддів погоджується.

Жодних інших даних, які могли б спростувати висновки суду, в апеляційній скарзі не зазначено та під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, позитивної характеристики не має, виправлення останнього можливе лише в умовах позбавлення волі, а тому покарання, призначене обвинуваченому, за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість вироку, який зміні з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2018 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: