Постанова
Іменем України
03 липня 2018 року

м. Київ
справа № 278/381/17
провадження № 51-1787км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника прокурора Житомирської області на вирок Апеляційного суду Житомирської області від 21 листопада 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000007, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, жителя АДРЕСА_1 ),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 06 квітня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у провадженні.
За вироком Апеляційного суду Житомирської області від 21 листопада 2017 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.
У решті судове рішення залишено без змін.
За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло та інші приміщення.
14 листопада 2013 року близько 20:00 ОСОБА_6 , проникнувши до будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 , викрав належне ОСОБА_7 майно, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 10 277,60 грн.
На початку січня 2016 року у вечірній час ОСОБА_6 повторно, проникнувши до будинку АДРЕСА_2 , викрав належне ОСОБА_8 майно, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 3 704,80 грн.
На початку січня 2016 року у вечірній час ОСОБА_6 повторно, проникнувши до будинку АДРЕСА_3 , викрав належне ОСОБА_9 майно, заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 3 804,80 грн.
На початку січня 2016 року у вечірній час ОСОБА_6 повторно, проникнувши до будинку на земельній ділянці АДРЕСА_4 , викрав належне ОСОБА_10 майно, заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 2 086,75 грн.

13 листопада 2016 року близько 21:00 ОСОБА_6 повторно, проникнувши до будинку на земельній ділянці АДРЕСА_5 , викрав належне ОСОБА_11 та ОСОБА_12 майно, заподіявши потерпілим матеріальної шкоди на загальну суму 696 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі засудженого внаслідок звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК. Вказує, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки особі засудженого та ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, і стверджує, що досягнення мети покарання у цьому провадженні можливе лише за умови призначення покарання у виді реального позбавлення волі.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу та просив вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Що ж стосується доводів скарги про невідповідність призначеного вироком апеляційного суду покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_6 , то Верховний Суд вважає їх безпідставними.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно з приписами ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, задовольняючи апеляційну скаргу прокурора та скасовуючи вирок суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у частині застосування ст. 69 КК та призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 185 КК, апеляційний суд дійшов висновку про те, що таке звільнення за наявності лише однієї обставини, що пом`якшує покарання, є необґрунтованим.
Поряд із цим апеляційний суд, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, визнав свою вину та просив вибачення у потерпілих, одружений та позитивно характеризується, дійшов висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_6 без відбування покарання та прийняв рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, встановивши максимальний іспитовий строк, завдяки чому буде досягнуто мети покарання.
Рішення апеляційного суду належним чином мотивоване, є справедливим, а покарання необхідним і достатнім.

Суд апеляційної інстанції дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, вирок не містить підстав, передбачених ст. 438 КПК, для його зміни чи скасування.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд

у х в а л и в:
Вирок Апеляційного суду Житомирської області від 21 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу першого заступника прокурора Житомирської області без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3