АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/2160 /2018 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника власника майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року,-
В с т а н о в и л а:
Зазначеною ухвалою задоволено частково клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - начальником відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_12 , про накладення арешт на майно та накладено арешт на майно, вилученев ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_8 , а саме:
- блокнот з записами;
- мобільний телефон «SAMSUNGDUОS», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ;
- мобільний телефон «SAMSUNGDUОS», ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 ;
- ноутбук «DELL INSPIRONN 5110», мodel№ 5110-7475, із зарядним пристроєм;

- дозвіл на зберігання мисливської зброї серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_8 ;

- дозвіл на носіння та зберігання пристрою для відстрілу гумових куль серії НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_8 ;

- два паперових циліндра з кільцем (страйкбольні гранати);

- пристрій для відстрілу гумових куль «Форт-12 Р» № НОМЕР_7 з магазином та 10-ма набоями;

- мобільний телефон «LeMax 2», ІМЕІ 1: НОМЕР_8 , ІМЕІ 2: НОМЕР_9 ;
- карабін МКМ-072СБ № МО12148 та магазин до нього;
- дві чорних та одна зелена балаклави;

- два зелених шарфа;

- чотири шеврони з написом «Частина спеціального призначення БАРС».

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити органу досудового розслідування в задоволенні клопотання про накладення арешту.
Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що слідчим не доведено правових підстав для арешту вилученого майна та можливість їх використання як доказу в кримінальному провадженні. Вважає, слідчим суддею не доведено відповідність вилученого майна критеріям ст. 98 КПК України, а також не встановлено наявність ризиків знищення, пошкодження або відчуження даного майна.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив рішення слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, в тому числі і щодо поважності причин пропуску стоку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймав, а апеляційна скарга подана в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, відділом розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000978 від 06.02.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.
19.02.2018 року постановою старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 вказане у клопотанні майно визнано у кримінальному провадженні №0000978 від 06.02.2018 речовим доказом.
05.03.2018 року старший слідчий СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - начальником відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_12 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, вилученогов ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_8 , перелік та ідентифікуючі ознаки якого наведено в клопотанні слідчого, посилаючись на наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України.
26.03.2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання задоволено.
Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на майно, вилученогов ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , перелік та ідентифікуючі ознаки якого наведено в клопотанні, слідчий зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження цього майна як речового доказу.
Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.
Згідно положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що вилученев ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 майно, перелік та ідентифікуючі ознаки якого наведено в клопотанні, може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій чи набутий кримінально протиправним шляхом, а відтак відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
Посилання апелянта про недоведеність стороною обвинувачення наявності у арештованого майна ознак речових доказів, є безпідставними.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Беручи до уваги викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року, якою частково задоволено клопотаннястаршого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - начальником відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_12 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_8 , перелік та ідентифікуючі ознаки якого наведені в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4