Постанова
Іменем України

19 червня 2018 року

м. Київ
справа № 643/9064/15-к
провадження № 51-1958км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005174, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 31 травня 2016 року вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
ОСОБА_6 05 жовтня 2014 року о 04:30, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 3307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 45 км/год по Салтівському шосе зі сторони просп. 50-річчя ВЛКСМ у напрямку просп. Тракторобудівниікв у м. Харкові, грубо порушивши вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , спричинивши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування постановлених судових рішень та закриття кримінального провадження. Стверджує, що судами неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, у його діях відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки в суді не доведено його винуватості у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння переходив проїжджу частину, що не освітлюється у невстановленому місці в темний час доби, будучи одягненим у темний одяг. Поряд із цим, засуджений ОСОБА_6 просить звільнити його від відбування покарання, застосувавши ст. 75 КК, вважаючи визначений йому захід примусу невідповідним тяжкості вчиненого злочину та його собі.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав доводи касаційної та просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційних вимог, вважав судові рішення законними та обґрунтованими.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви. Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, що постановив вирок.

Матеріали провадження свідчать, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Мотивуючи висновок про винуватість засудженого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , протоколи огляду дорожньо-транспортної пригоди, перевірки технічного стану транспортного засобу, проведення слідчих експериментів, висновки судових автотехнічних експертиз, згідно яких ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення, його дії не відповідали дорожній обстановці та вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху та перебували у прямому причинному зв`язку з настанням наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_7 , що підтвердили у своїх поясненнях експерти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тощо.
У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення цих доказів, які б викликали сумніви в їх достовірності. Всі докази, покладені судом в основу обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності.
Таким чином, сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК.
Водночас, суди першої та апеляційної інстанцій, призначаючи ОСОБА_6 покарання, усупереч вимогам статей 50, 65 КК залишили поза увагою, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке відбулось у темну пору доби на неосвітленій дорозі, а також не зважили на поведінку потерпілого ОСОБА_7 , який у стані алкогольного сп`яніння переходив дорогу у невстановленому місці.
З огляду на викладене, суд касаційної інстанції, дійшов висновку, що судові рішення щодо ОСОБА_6 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК підлягають зміні, а касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню частково.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
В решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3