Справа № 461/8848/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/34/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №461/8848/17 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України, з участю,
прокурора ОСОБА_7
за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 27 червня 2018 року,

встановила:
цим вироком,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнановинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Відповідно до ст.75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбуття призначеного покарання із визначенням 1 року іспитового строку.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 19.10.2017 року, приблизно о 03:20 год., перебуваючи поблизу готелю «Львів», що знаходиться за адресою м.Львів, пр.В.Чорновола, 7, викрав із правої зовнішньої кишені куртки ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон марки «Samsung Duos» темно синього кольору (IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 ) вартістю 1000,00 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_3 вартістю 40 грн. та сім-картка мобільного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_4 вартістю 40 грн., на рахунку яких грошових коштів не було, таким чином спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1080,00 грн. Однак свій злочинний умисел ОСОБА_6 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий потерпілим. На його вимоги повернути викрадене, ОСОБА_6 почав втікати та в подальшому був затриманий потерпілим, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України.
На даний вирок заступник прокурора Львівської області ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати такий у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні ст.76 КК України та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений органі з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок Галицького районного суду м. Львова від 27.06.2018 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 76 КК України при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не поклав на ОСОБА_6 жодних обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, які є обов`язковими для застосування.
Зокрема, згідно із положеннями ч.1 ст.76 КК України (із змінами відповідно до Закону України №1492-VIII від 07.09.2016), у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Закон не містить жодних винятків у застосуванні ч.1 ст. 76 КК України. Окрім цього, на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти інші обов`язки, визначені у ч.2 ст.76 КК України.
Оскаржуваний вирок ухвалений 27.06.2018, а кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_6 19.10.2017, тобто після набрання чинності Законом України №1492-VIII від 07.09.2016.
Таким чином, суд першої інстанції, призначивши покарання та звільнивши підсудного від його відбування на підставі ст.75 КК України, зобов`язаний був покласти на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Однак, суд першої інстанції не дотримався вказаної норми закону, яка підлягає безумовному застосуванню, не поклав на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.
Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, а також про правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.
Разом з тим суд першої інстанції при прийнятті рішення допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення, а тому доводи апеляційної скарги прокурора є обгрунтованими.
Так, призначивши ОСОБА_6 за вчиненне ним кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на один рік і звільнивши його відповідно до ст.75 КК України від відбуття такого із визначенням одного року іспитового строку, суд всупереч вимогам ч.3 ст.75 та ч.1 ст.76 КК України, не поклав на засудженого обов`язки, передбачені законом.

Тому колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок в частині застосування положень ст.75 КК України, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та покласти на ОСОБА_6 обовязки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений органі з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду, оскільки інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, не встановлено, слід залишити без зміни.
Апеляційна скарга заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення, оскільки апеляційний суд задовольняє вимоги такої постановляючи ухвалу, а не ухвалюючи вирок.

Керуючись ст..ст.376, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 27 червня 2018 року відносно ОСОБА_6 , в частині застосування положень ст.75 КК України змінити.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений органі з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4