Справа № 192/672/17
Провадження № 1-кп/192/25/18
В И Р О К
Іменем України

"04" червня 2018 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000143, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 березня 2017 року відносно
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Микільське на Дніпрі, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянина України, який до затримання був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час утримується в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», має середню освіту, не одружений, військовозобов`язаний, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є інвалідом, раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И В:
04 березня 2017 року, приблизно о 20 год. 00 хв., ОСОБА_3 перебуваючи поблизу приміщення кафе приватного підприємця « ОСОБА_10 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі раптово виниклих неприязних відносин, діючи з необережності, внаслідок злочинної недбалості, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків, у вигляді тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 , хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи більш обачливо, здійснив поштовх двома руками в плечі потерпілого ОСОБА_7 , від якого останній не втримався на ногах та впав на бетоновану поверхню грунту з висоти власного зросту, потилицею донизу, чим спричинив ОСОБА_7 , тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, садна лівої скроневої області, лінійний перелом лівої тім`яної кістки з розповсюдженням на скроневу кістку, вогнищеві забої правої скроневої долі, лівої лобної та скроневої часток, в області полюса лівої скроневої частки, епідуральна гематома (скупчення крові над твердою мозковою оболонкою) лівої скронево-тім`яної ділянки, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.
В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину в обвинуваченні за ст. 128 КК України визнав та своїми показаннями підтвердив фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.
Пояснив, що 04 березня 2017 року приблизно о 20 год. він перебував у кафе ПП «Тарасенко», що знаходиться в с. Микільське на Дніпрі, Солонянського району, Дніпропетровської області, з метою відпочити та випити кофе. В кафе прийшов ОСОБА_7 , який знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння і намагався викрасти декілька пляшок пива, він зробив йому зауваження, після цього він та потерпілий вийшли на вулицю. Під час спілкування, на вулиці біля приміщення кафе, коли вони перебували з потерпілим обличчями один до одного, він двома руками штовхнув потерпілого в плечі, правою рукою в ліве плече, лівою рукою в праве, після чого ОСОБА_7 , метра три пройшов назад та впав на спину, головою донизу на асфальтове покриття. Після падіння голова потерпілого була повернута на лівий бік. Зазначив, що навмисно він ударів потерпілому не наносив, а лише штовхнув, оскільки ОСОБА_7 був у стані сильного алкогольного сп`яніння то не втримався на ногах та впав. Будь-якого умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень в нього не було.
Окрім визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні злочину передбаченого ст. 128 КК України, підтверджується таким доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Показаннями потерпілого, який будучи допитаний в судовому засіданні надав покази, щодо місця злочину, а саме, що в березні 2017 року він приїхав до своєї знайомої ОСОБА_11 , яка мешкає в с. Микільське на Дніпрі, Солонянського району, Дніпропетровської області. Перебуваючи в кафе в нього виникла конфліктна ситуація з обвинуваченим, з якого приводу він не пам`ятає. Після цього він опинився в лікарні.
Показаннями свідка ОСОБА_12 , який будучи допитаним в судовому засіданні показав, що в березні 2017 року, ввечері він разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та потерпілим, прийшли у кафе «Затишок» в с. Микільське на Дніпрі, де вони вживали спиртні напої. Потім вийшли на вулицю палити цигарки, стояли біля літньої прибудові поблизу кафе, де стояв ОСОБА_3 та ОСОБА_7 між якими виникла якась розмова. Він стояв на відстані від потерпілого і обвинуваченого і не звертав уваги на їх розмову. Потім він побачив, що потерпілий впав на асфальтове покриття, поруч з потерпілим був ОСОБА_3 . Він не бачив, щоб ОСОБА_3 наносив удар потерпілому.
Аналогічними показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , які також підтвердили, що потерпілий та обвинувачений вийшли з кафе на вулицю поспілкуватись, а потім побачили, як потерпілий вже лежить на спині і не рухається. При цьому обвинувачений одразу повідомив, що потерпілий впав від його дій, оскільки між ними була конфліктна ситуація.
Показаннями свідка ОСОБА_16 , який будучи допитаним в судовому засіданні показав, що навесні 2017 року, він відпочивав у кафе в с. Микільське на Дніпрі, Солонянського району, Дніпропетровської області. Він бачив, як потерпілий лежав на асфальті і його голова була повернута на лівий бік.
Окрім цього вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами дослідженими під час судового розгляду:
Протоколом огляду місця події від 05 березня 2017 року, з якого вбачається, що об`єктом огляду є ділянка місцевості, що розташована в АДРЕСА_2 , а саме місце злочину. Під час огляду, на даній ділянці, яка має бетонне покриття, навпроти вхідних дверей, на відстані 3 м від них, на бетонному покритті мається нашарування речовини темного кольору, на відстані близько 1,5 м, від даного нашарування розміщена бесідка (Т. 1 а.с. 147).
Висновком експерта №31-Е від 31 березня 2017 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді тяжкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку третього ступень, вогнищевого забою правої скроневої долі, лівої скроневої долі та лобної долей, гострої епідуральної гематоми з права, перелому лівої тім`яної та скроневої кісток, забоїв та саден м`яких тканин голови. Стан після операції 05 березня 2017 року кістково-пластичної трепанації черепу зліва, видалення епідуральної гематоми зліва, видалення епідуральної гематоми лівої скронево-тім`яної області, після операційного рубця від медичного втручання, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння які могли бути спричинені при падінні з висоти власного зросту та ударом потиличною частиною голови (Т. 1 а.с. 152-154).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 10 квітня 2017 року, та фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_3 , показав, як 04 березня 2017 року, приблизно о 20 год. 00 хв., в АДРЕСА_2 , на території кафе він штовхнув ОСОБА_7 , в плечі, після чого останній впав спиною на бетонне покриття, вдарившись головою (Т.1 а.с. 156-158).
Висновком експерта №41 ЕД від 05 травня 2017 року, згідно якого виявлені у ОСОБА_7 , тілесні ушкодження могли бути спричинені при падінні з прискоренням та подальшим ударом головою об тверду поверхню (Т. 1 а.с.57-58).
Висновком експерта №84 від 27 квітня 2018 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, садна лівої скроневої області, лінійний перелом лівої тім`яної кістки з розповсюдженням на скроневу кістку, вогнищеві забої правої скроневої долі, лівої лобної та скроневої часток, в області полюса лівої скроневої частки, епідуральна гематома (скупчення крові над твердою мозковою оболонкою) лівої скронево-тім`яної ділянки. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень (в лівій скронево-тім`яній області), їх характер, відсутність будь-яких ушкоджень в інших ділянках тіла, в тому числі і в області голови, більш ймовірний механізм виникнення тілесних ушкоджень падіння потерпілого з висоти власного зрості, не виключно в результаті наданого тілу прискорення, з подальшим ударом лівою поверхнею голови об тупий твердий предмет, яким могло бути асфальтове чи бетонне покриття ґрунту, в результаті чого в місці контакту виникли пошкодження у вигляді лінійного перелому тім`яної та скроневої частки мозку, з подальшим формуванням протиударних ушкоджень головного мозку (на відстані від контакту голови з тупим твердим предметом) у вигляді забоїв лівої лобної та правої тім`яної ділянок головного мозку (Т. 2 а.с. 38-47).
Дослідивши всебічно, повно й неупереджено в судовому засіданні обставини кримінального правопорушення, та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази на підтвердження обставин злочину, є належними, допустимими та достовірними, і в своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення поза розумним сумнівом про вину обвинуваченого у вчинені злочину передбаченого ст. 128 КК України.

Суд вважає, що стороною обвинувачення невірно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, оскільки під час судового розгляду, будь-яких доказів щодо умисного заподіяння обвинуваченим потерпілому удару кулаком правої руки в область голови, суду не надано. Наданий стороною обвинувачення протокол слідчого експерименту від 27 березня 2017 року за участю потерпілого, суд не враховує, оскільки під час судового розгляду потерпілий під час допиту не зміг безпосередньо суду підтвердити такий механізм заподіяння тілесних ушкоджень, вказаний ним під час слідчого експерименту (Т.1 а.с. 148-151). Крім того, такий механізм умисного нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, не узгоджується з висновками експерта №41 ЕД від 05 травня 2017 року, та висновком комісійної експертизи №84 від 27 квітня 2018 року, які не виключають вірогідність отримання потерпілим тілесних ушкоджень при падінні ним з висоти власного зросту з наданим прискоренням.
Тому, у відповідність до ст. 17 КПК України, щодо забезпечення доведеності вини, а також керуючись ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд вважає за можливим вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 128 КК України, оскільки це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Також суд не враховує в якості доказу показання свідка ОСОБА_17 , оскільки дана особа не була свідком злочину, і не змогла повідомити суду, нічого суттєвого по обставинам злочину.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який не працевлаштований, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується негативно, має на утриманні двох малолітніх дітей.
Стороною обвинувачення в обвинувальному акті, в якості обставини, яка пом`якшує покарання вказано щире каяття, обставин, які обтяжують покарання стороною обвинувачення не встановлено.
Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного, те, що він вину визнав, попросив вибачення у потерпілого, має намір дотримуватись законослухняної поведінки, вважає, що в даній справі наявна така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття.
Також суд вважає, що в даній справі відсутні обставини, які обтяжують покарання.
Керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням наявності обставини справи, яка пом`якшує покарання, відсутністю обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк в межах санкції ст. 128 КК України, оскільки призначенням більш м`якого виду покарання не буде досягнено виховної мети покарання, а також запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Також суд зауважує, що ухвалою суду від 10 листопада 2017 року, до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на даний час продовжений до 14 червня 2018 року (Т.1 а.с. 107, 134, 202, Т. 2 а.с. 27). При цьому суд враховує, що обвинуваченого було затримано 08 листопада 2017 року на виконання ухвали суду від 24 жовтня 2017 року про затримання обвинуваченого з метою приводу (Т. 1 а.с. 98, 99).

Тому, враховуючи положення ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає, що строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з 08 листопада 2017 року по 04 червня 2018 року, слід зарахувати в строк покарання, за правилом передбаченим ч. 1 ст. 72 КК України, один день попереднього ув`язнення два дні обмеження волі.

Крім того, враховуючи особу обвинуваченого та визнання ним вини, суд вважає, що є підстави звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, при цьому іспитовий строк, з врахуванням особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, на думку суду слід встановити один рік.

Враховуючи, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд вважає, що на період іспитового строку на обвинуваченого слід покласти обв`язки передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішуючи цивільний позов пред`явлений потерпілим в даному кримінальному провадженні суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Статтю 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як вбачається з цивільного позову, потерпілий просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду, в розмірі 14170 грн. 69 коп. та в рахунок відшкодування, моральної шкоди 106000 грн.

Обвинувачений під час судового розгляду, пред`явлені вимоги в частині стягнення з нього матеріальної шкоди визнав в повному обсязі в розмірі 14170 грн. 69 коп., вимоги про відшкодування моральної шкоди обвинувачений визнав частково, конкретної суми зазначити не зміг.

В зв`язку з чим, суд вважає, що з врахуванням позиції обвинуваченого, щодо визнання вимог про відшкодування матеріальної шкоди, вимоги потерпілого щодо відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенні в повному обсязі.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 106000 грн., то виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт заподіяння потерпілому моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю та стражданнях потерпілого, які він зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я необережними діями обвинуваченого, і визначаючи її розмір суд, враховуючи, що діями обвинуваченого було заподіяно тяжке тілесне ушкодження, яке зумовило тривалий розлад здоров`я потерпілого, і тому 40000 грн., це саме той розмір, який є достатнім для відшкодування заподіяних потерпілому моральних страждань. Визначений позивачем розмір 106000 грн., суд вважає дуже завищеним, з врахуванням, майнового стану обвинуваченого, який не працює та має на утриманні двох малолітніх дітей та таким, що не відповідає рівню моральних страждань, які відчув потерпілий внаслідок дій обвиунваченого.

Таким чином, суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 слід, стягнути на відшкодування матеріальної шкоди 14170 грн. 69 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілому 40000 грн. В задоволенні іншої частині позову ОСОБА_7 слід відмовити.
При вирішенні долі речових доказів, суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Оскільки суду не було надано жодного речового доказу, тому й вирішити питання, щодо їх долі суд позбавлений можливості.
Враховуючи, що до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який діє до теперішнього часу, а також те, що судом призначено покарання не пов`язане з позбавленням волі, від якого суд вважає слід звільнити обвинуваченого з випробуванням, тому, на думку суду, з врахуванням особи обвинуваченого та положень ч. 2 ст. 377 КПК України, запобіжний захід відносно обвинуваченого підлягає скасуванню і обвинувачений звільненню з-під варти в залі суду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком один рік два місяці.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 за період з 08 листопада 2017 року по 04 червня 2018 року, за правилами передбаченими ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України, один день попереднього ув`язнення два дні обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_3 звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 в період іспитового строку такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у виді тримання під вартою - скасувати, звільнивши ОСОБА_3 з-під варти в залі суду негайно.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер паспорта: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , серія та номер паспорта: НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування: матеріальної шкоди 14170 (чотирнадцять тисяч сто сімдесят) грн. 69 (шістдесят дев`ять) коп., моральної шкоди 40000 (сорок тисяч) грн., а всього 54170 (п`ятдесят чотири тисячі сто сімдесят) грн. 69 (шістдесят дев`ять) коп.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захисникам, прокурору, потерпілому.

Головуючий: суддя ОСОБА_1