АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої:
- 29.05.2009 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 317, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,76, 79 КК України від відбуття покарання звільнена з іспитовим строком на 2 роки; - 27.05.2010 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 309, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 17.12.2013 року звільнена умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 7 місяців 30 днів, -

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та покладанням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно вироку суду, 08.11.2017 року приблизно о 20 год. 10 хв., перебуваючи у торгівельному залі супермаркету «Сільпо», за адресою: м. Київ, вул. Харківське Шосе, 168-Е, ОСОБА_6 діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, взяли з полиці товар, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», на загальну суму 628 гривень, після цього ОСОБА_6 сховала його до своєї жіночої сумки та направилась до виходу з супермаркету, однак довести свій злочинний умисел до кінця не змогла з причин, які не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками охорони.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинила усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, однак не довела свій злочинний умисел до завершення з причин, що не залежали від її волі, тобто скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині визначення обов`язків, визначених ст. 76 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, поклавши на неї наступні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а в решті вирок залишити без змін.
При цьому зазначає, що в даному випадку суд першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_6 та застосуванні до неї вимог, передбачених ст. 75 КК України, поклав на останню згідно ст. 76 КК України обов`язки, які на даний час не передбачені законом, внаслідок чого становище обвинуваченої було незаконно покращено, а саме замість передбаченої в законі заборони виїжджати за межи України з будь-якою метою, ОСОБА_6 заборонено виїзд без погодження з уповноваженим органом тільки на постійне місце проживання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_6 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув справу щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, яка повністю визнала себе винною у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і підтвердила обставини його вчинення, які є логічними та послідовними, а тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Проте, вироком Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2017 року, обвинуваченій ОСОБА_6 призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, при цьому в поданій апеляційній скарзі прокурор не ставить питання про призначення більш суворого за своїм видом та розміром покарання чи скасування рішення суду про застосування вимог ст. 75 КК України та звільнення останньої від відбування призначеного покарання з випробуванням, а лише просить суд апеляційної інстанції скасувати вирок в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України і ухвалити в цій частині новий вирок.

При цьому слід зазначити, що інститут звільнення від відбування покарання з покладенням на винну особу обов`язків, передбачених ст. 76 КК України не є тотожним призначенню покарання. Так, на обвинувачену ОСОБА_6 крім інших обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, було покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, тобто в редакції яка втратила чинність і не враховано, що на час вчинення діяння вже діяла інша редакція Закону України від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», який набрав чинності 08.10.2016 року і стаття 76 КК України була викладена в новій редакції, зокрема п.2 ч.2 даної статті передбачено можливість покладення на особу обов`язку «не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації».

Доводи прокурора про те, що призначене ОСОБА_6 покарання, в результаті неправильного застосування судом першої інстанції вимог ст. 76 КК України є таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості не заслуговують на увагу, оскільки не вони ґрунтуються на вимогах закону, зокрема положень ст. 414 КПК України, ст.ст. 50, 75 КК України, оскільки покладені на особу обов`язки не стосуються виду та міри покарання, а лише визначають зміст умов випробування, які є необхідними для контролю уповноваженим органом з питань пробації за поведінкою засудженого і тому не можуть бути підставою для ухвалення в даному випадку нового вироку.

Отже, переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині покладених на обвинувачену ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України - зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року відносно обвинуваченої ОСОБА_6 змінити та вважати покладеними на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а в решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3