Зіньківський районний суд в Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/1791/17
Номер провадження 1-кс/530/81/18

У Х В А Л А
іменем України
26.04.2018 р. м.Зіньків

Слідчий суддя Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду клопотання захисника-адвоката ОСОБА_4 про зняття арешту на майно, -
В С Т А Н О В И В:
06.04.2018 р. захисник-адвокат ОСОБА_4 звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з клопотанням про зняття арешту на майно.
Вивчивши вказане клопотання, вислухавши думку учасників судового провадження, суд важає, що клопотання про зняття арешту із зазначеного майна та його повернення підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Згідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В судовому засіданні було встановлено, що 17.12.2017 року близько 12 год. 30 хв. гр-н ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , в якому знаходився пасажир ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , на автодорозі Лубни-Миргород-Опішня, поблизу с.Волошкове, Зіньківського району, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем "Тойота Корола", д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в результаті чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Зіньківської ЦРЛ.

Матеріали досудового розслідування, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000641 від 18.12.2017 року за ознаками складу злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України. 20.12.2017 року було накладено ареш на автомобіль марки «ВАЗ» 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 та автомобіль марки «Тойота Корола, д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_7 17.12.2017 року було призначено судово-медичну експертизу для встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які отримав ОСОБА_6 , але останній на проходження судово-медичної експертизи не з`явився, що підтверджується довідкою наданою судово-медичним експертом Зіньківського відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_9 ..
10.04.2018 року по клопотанню захисника-адвоката ОСОБА_4 про зняття арешту на майно було відмовлено в зв`язку із винесенням постанови слідчим Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 від 27.12.2017 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за номером 0000641 від 18.12.2017 р. та закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. В зв`язку із неповерненням майна власнику, прокурором було скасовано постанову про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ст.. 174 КПК України, слідчий суддя має право скасувати арешт майна повністю або частково тільки під час досудового розслідування. Згідно доказів, наданих заявником, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000641 від 18.12.2017 р., не закрито.

Беручи до уваги, що підозру гр.. ОСОБА_5 не було пред`явлено. Від інших учасників кримінального провадження ніяких клопотань не надійшло.

Відповідно до ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав(1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні законного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вжити необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора які виражаються у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобовязаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
В п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.
Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку та в порядку, встановлених законом.
Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Приймаючи до уваги те, що вилучене майно має значення речового доказу у провадженні та є предметом злочину, а також може носить у собі інформацію, яка є важливою для досудового розслідування, воно має бути арештованим.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що незважаючи на законність процедури вилучення майна у ОСОБА_5 та законність його утримання, органами державної влади, в особі органу досудового розслідування, тривалий час не повертають його законному володільцю. А він позбавлений можливості в судовому порядку довести правомірність своїх дій та довести обставин відсутності підстав для застосування примусових заходів вилучення майна. Тому з метою дотримання справедливого балансу та пропорційного співвідношення між засобами, які застосовані до обмеження права на володіння майном та метою, яку прагнуть досягти орган досудового розслідування, суд вважає за можливе автомобіль ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , який вилучений під час огляду, на даний час передати на відповідальне зберігання законному володільцю.
Керуючись ст.ст. 173-174, 318-380 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Скаргу захисника-адвоката ОСОБА_4 на дії слідчого у кримінальному провадженні № 0000641 від 18.12.2017 р. задовольнити частково.
Зобов"язати слідчого Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта ОСОБА_11 повернути на відповідальне зберігання ОСОБА_12 вилучене у нього майно, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий судя Зіньківського районного суду
Полтавської області: ОСОБА_1