Справа № 496/1356/18
Провадження № 1-кп/496/198/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Біляївка матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Троїцьке Біляївського району Одеської області, громадянки України, українки, освіта середня, заміжня, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2016 року, ОСОБА_5 о 06 годині 30 хвилин, в с. Троїцьке, Біляївського району, Одеської області, на ділянці ґрунтової дороги на відстані 180 метрів від понтонного мосту, який веде до річки Турунчук, за межами населеного пункту, керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1 , з пасажиром на передньому сидінні ОСОБА_7 , яка не була пристебнута ременем безпеки, рухаючись зі сторони с. Троїцьке в напрямку р. Турунчук зі швидкістю 120 км/г, не обрала безпечну швидкість руху та правильні методи керування транспортним засобом, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, перевищила допустиму швидкість руху, як слідство, втратила керування автомобілем та допустила виїзд за межі проїжджої частини в правий бік, де скоїла наїзд на придорожнє дерево. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир вказаного вище автомобілю ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку, закриті осколкові переломи лівого плеча та лівого стегна, закриті переломи 4,5,6-го ребер справа, забій правого плеча. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 86 від 04.04.2018 р. наявні пошкодження спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів (більш ніж 21 день) та згідно з п. 2.2.2. і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до пошкоджень середньої тяжкості.

Згідно висновку автотехнічної експертизи №3926 від 29.11.2016 р., рульове керування, ходова частина і гальмівна система, автомобілю марки «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1 , до моменту настання ДТП знаходилися в працездатному стані і забезпечували водію технічну можливість рухатися і утримувати автомобіль в будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю. При тому в цих системах не малося несправностей, які могли б зумовити раптове для водія відведення автомобіля від обраного ним напрямку руху або відмову систем.

Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №3927 від 29.11.2016 р., пошкодження і сліди, зафіксовані в передній частині кузова автомобіля «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1 , по своїм зовнішнім ознакам характерні для утворення в результаті контактування автомобіля з придорожнім деревом в умовах виїзду за межі проїзної частини, що співпадає з обставинами дорожньо-транспортної пригоди. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася в зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_5 , яка керувала автомобілем «Toyota Corolla» д.н. НОМЕР_1 , Правил дорожнього руху України:

п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі;

п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.12.6. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю:

ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 себе винною визнала та підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового розслідування, при цьому зазначила, що 01 серпня 2016 року вона, керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», їхала разом із своєю сестрою ОСОБА_7 , в с. Троїцьке, Біляївського району, Одеської області, рухалась зі швидкістю 120 км/г на ділянці ґрунтової дороги, за межами населеного пункту, не обрала безпечну швидкість руху, втратила керування автомобілем та допустила виїзд за межі проїжджої частини в правий бік, де скоїла наїзд на придорожнє дерево. У вчиненому розкаялася. При цьому також зазначила, що повністю оплатила лікування своїй сестрі, яка до неї не має жодних претензій.

Потерпіла до судового зсідання не з`явилася, але від неї надійшла заява в якій вона просила справу слухати у її відсутність, претензій матеріального характеру до обвинуваченої не мала (а.с.12).

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення доведена у повному обсязі і кваліфікує її дії за ст. 286 ч.1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченій, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченої.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу обвинуваченої, те, що вона раніше не судима, враховує її позитивну характеристику за місцем проживання, відношення до вчиненого - визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, звертає увагу на думку потерпілої, яка не мала жодних претензій до обвинуваченої, також приймає до увагу досудову доповідь органу з питань пробації, відповідно до висновку якого, Біляївський МРВ з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку уповноваженого органу з питань пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально - виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, а також за наявності мотивації і готовності до змін самої обвинуваченої. Крім того, враховуючи пом`якшуючі обставини, зазначені вище і вважає за можливе призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу в межах санкції статті за якою кваліфіковані її дії.

Від обвинуваченої ОСОБА_5 надійшло клопотання про звільнення її від відбування покарання на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною 2 ст. 86 КК України встановлено, що законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2016 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_5 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено.

У судовому засіданні прокурор не заперечував проти клопотання обвинуваченої про звільнення її від відбування покарання на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки вона підпадає під дію цього закону.
За таких обставин враховуючи те, що в матеріалах кримінального провадження наявне свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 02.07.2015 року, з якого вбачається, що обвинувачена ОСОБА_5 на момент вчинення злочину мала і має на утриманні доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не позбавлена батьківських прав, вчинила кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення вона вчинила у серпні 2016 року, тобто до дня набрання чинності (07 вересня 2017р.) ЗУ «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачена визнає повністю, щиро кається у вчиненому, раніше не амністувалася.

За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_5 поширюється дія ЗУ «Про амністію у 2016 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування основного покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченій ОСОБА_5 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє її від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до неї не може бути застосована.

Що стосується застосування додаткового покарання, то суд дійшов наступного висновку.
Статтею 15 ЗУ «Про амністію у 2016 році» встановлено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Положення ст. 85 КК України регламентує, що на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд враховує те, що обвинувачена скоїла злочин саме такий який відноситься до злочинів проти безпеки руху і експлуатації транспорту, при цьому обвинувачена порушила встановленні правила дорожнього руху, а саме: п. 1.5, п. 2.3 (б, в), п.12.1, п.12.3, п.12.6 (ґ), що призвело до скоєння ДТП, внаслідок якого потерпілій було спричинено тяжке тілесне ушкодження, тому суд дійшов до висновку про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд приймає до уваги ствердження обвинуваченої та її захисника у судовому засіданні про те, що у ОСОБА_5 на утриманні є донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою необхідно пересуватися використовуючи автомобіль, тому вони просили не позбавляти права керування транспортними засобами.

Разом з тим, статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Тому суд дійшов до переконання, з метою виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нею нових ДТП, виключаючи участь при цьому її доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами у мінімальній межі даного покарання, а саме один рік, таким чином надавши ОСОБА_5 час для більш детального вивчення Правил Дорожнього Руху України.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне не застосовувати ЗУ «Про амністію у 2016 році» стосовно ОСОБА_5 в частині звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по справі заявлений не був. Арешт з автомобіля марки «Toyota Corolla» номерний знак НОМЕР_1 , скасовано ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 06.09.2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 8500 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 8500 грн. на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Роз`яснити ОСОБА_5 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє її від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази по справі: автомобіль марки «Тойота Королла», д.н. НОМЕР_3 - повернути законному власнику.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави суму витрат, пов`язаних із проведенням експертиз: судової автотехнічної експертизи у розмірі 1101,00 грн.; судової транспортно-трасологічної у розмірі 880,80 грн., а всього 1981,80 грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_1