Провадження № 11-кп/792/388/18
Справа № 676/6712/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому та в режимі відеоконференції з Кам`янець-Подільського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001499 від 22 серпня 2017 року, за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 22 березня 2018 року,
у с т а н о в и л а :
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 22 березня 2018 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кам`янця-Подільського, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, не працює, учасник бойових дій, несудимий в силу ч.3 ст. 88 КК України,:
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом вирішено питання про судові витрати та речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_7 21 серпня 2017 року о 12-й годині в м. Кам`янці-Подільському на сходинковому марші 2-го поверху 7-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , скористався тим, що потерпіла ОСОБА_9 не зачинила квартиру АДРЕСА_3 і залишила ключі в замку, відчинив двері та переконався, що ніхто не відгукується на його заклики вийти.

Будучи впевненим, усвідомлюючи, що нікого немає в житлі, проник до приміщення квартири, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів на кухні зі столу викрав мобільний телефон марки «Samsung S6310 Galaxy Younq» ІМЕІ НОМЕР_1 , який був укомплектований сім-карткою оператора стільникового зв`язку «Київстар» № НОМЕР_2 , картою пам`яті «Місro CD» об`ємом 8Gb.

Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, проник до вітальної кімнати та з полиці шафи викрав мобільний телефон марки «Samsung J3» ІМЕІ НОМЕР_3 , який був укомплектований сім-карткою оператора стільникового зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_4 , картою пам`яті «Місro CD» об`ємом 16Gb, чохлом по типу книжки, які належали потерпілій ОСОБА_9 .

Усього ОСОБА_7 , умисно викрав майна потерпілої ОСОБА_9 на суму 4 205 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі винного.
Стверджував, що судом безпідставно виключено з обвинувачення вчинення крадіжки повторно, оскільки ОСОБА_7 звільнений не від покарання, а від його відбування, а тому ч.3 ст.88 КК України до нього не застосовується і він уважається таким, що має судимість.

Уважав, що судом при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за крадіжки з проникненням у житло, заподіяну потерпілій шкоду не відшкодував, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та безпідставність його звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України.

Крім того, судом всупереч вимогам ч.4 ст.314-1 КПК України у підготовчому засіданні не вирішено питання щодо складання досудової доповіді, що на переконання прокурора, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Тому просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.3 на ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді громадських робіт.

Уважав, що судом не здобуто належних і допустимих доказів про вчинення крадіжки з проникненням у житло, оскільки умисел на вчинення крадіжки в обвинуваченого виник тоді, коли він вже знаходився в квартирі потерпілої, оскільки він побачив ключі в замку та вирішив повідомити про це господарів, проте їх не виявилось вдома.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг прокурора та захисника, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти апеляційної скарги захисника; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу останнього та заперечили проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в житло, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованим, підтверджений сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів, яким судом дана належна оцінка.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав частково та пояснив, що ввечері 20 серпня 2017 року в м. Кам`янці-Подільському піднявся на п`ятий поверх будинку АДРЕСА_4 , де ліг заночувати. 21 серпня 2017 року, коли сходив вниз, то побачив ключі в дверях квартири АДРЕСА_3 , став гукати господарів, проте ніхто не озвався і він зайшов у житло. Коли увійшов до кухні, то побачив телефон і у нього виник намір викрасти його. Інший телефон він викрав з великої кімнати. Стверджував, що наміру вчинити крадіжку у нього не було, хотів лише повідомити власника житла, що в замку залишено ключі.

Проте, такі його показання спростовуються сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_9 у суді показала, що в серпні 2017 року о 10-й годині ранку поїхала на дачу, а ключі забула в дверях квартири. Коли повернулася додому, то виявила крадіжку телефонів. Обвинуваченого не знала.

Вказані обставини підтверджуються також даними протоколу огляду місця події.

Вартість викрадених телефонів встановлена відповідно до інформації «Ломбард» Заставно-кредитний дім, висновком експерта № 849т від 27 жовтня 2017 року, довідкою ПП ОСОБА_10 від 23 жовтня 2017 року.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, в тому числі показання обвинуваченого, потерпілої, суд дав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України.

Доводи апеляційної скарги про наявність в його діях кваліфікуючої ознаки повторності не ґрунтуються на законі.

Так, згідно ч.4 ст.32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.

Відповідно до ч.1 ст.74, 85, ч.2 ст.86 КК України, на підставі закону України про амністію особи визнані винними можуть бути звільнені від покарання.

В силу вимог ч.3 ст.88 КК України , особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

З огляду на це та те, що ОСОБА_7 11 листопада 2009 року засуджений за ч.1 ст.162 КК України на 2 роки обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 18 травня 2011 року засуджений за ч.3 ст.185, на підставі ст.71 КК України на 4 роки позбавлення волі і на підставі ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2014 року його звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2011 року на підставі ст.7 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року зі змінами від 06 травня 2014 року, суд дійшов обґрунтованого висновку, що він не має судимостей та в його діях відсутня ознака повторності.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що в діях ОСОБА_7 відсутня кваліфікуюча ознака вчинення крадіжки з проникненням в житло.

Як убачається з показань обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 , яким судом надана належна оцінка, вони між собою знайомі не були, правових підстав на перебування обвинуваченого у житлі, яке не є загальнодоступним місцем, у ОСОБА_7 не було. При цьому судом правильно враховано поведінку обвинуваченого, який до сусідів з приводу залишення потерпілої ключів у замку не звертався, майно викрав з різних кімнат, що свідчить про те, що він обшукував житло.

Тому його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Безпідставними є твердження прокурора про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону.

Складення досудової доповіді відповідно до ст.314-1 КПК України є правом суду, а не його обов`язком.

Крім того, ст.412 КПК України передбачає виключний перелік істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що є безумовними підставами для скасування вироку суду, і нескладення досудової доповіді до таких не відноситься.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 сприяв розкриттю злочинів, є учасником бойових дій, хворіє на вірусний гепатит «С» та ВІЛ інфікований, що судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на викладене, а також те, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, суд дійшов переконливого висновку про призначення йому покарання ближче до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.185 КК України, та про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а тому обґрунтовано звільнив його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Саме таке покарання є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та захисника щодо скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 22 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:/підпис/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2