АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 766/8174/16-к Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/388/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 12 лютого 2018 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсона, громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого : АДРЕСА_2 , раніше судимого ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 12 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 відраховується з дня його затримання в порядку виконання вироку.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 18.06.2016 року по 21.06.2016 року у строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з дня затримання.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не обирався.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 17 червня 2016 року близько 23 год. знаходячись біля ПВК-90, розташованої за адресою м. Херсон вул. Некрасова, 234, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , використовуючи малозначний привід за мотивом раптово виниклих неприязних відносин, наніс останньому один удар ножем в область живота, в результаті чого спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення черевної стінки зліва, проникаючого в черевну порожнину, з пошкодженням 10 ребра зліва, міжреберної артерії, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 , просить вирок змінити, визнати ОСОБА_7 винним за ч.1 ст.128 КК України, призначити покарання у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків відповідно до п 1, 2 ч 1 ст.76 КК України.
Потерпілий вказує, що його показання про те, що ОСОБА_7 дістав ніж і вдарив його у ліву частину тулубу під ребро є припущенням, оскільки самого удару він не бачив, не памятає і навіть його не помітив.
На переконання потерпілого суд неправильно оцінив обставини справи в тій частині, що ОСОБА_7 умисно спричинив йому тілесні ушкодженя, і як наслідок неправильно кваліфікував його дії.
Крім того , на думку потерпілого , суд не дав належну оцінку особі обвинуваченого, внаслідок чого призначив надмірно суворе покарання.
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінального передбаченого ч.1 ст.128 КК України, та призначити покарання у межах санкції цієї статті , звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Обвинувачений стверджує, що суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема положень ст. 337 КПК України та вийшов за межі предявленого обвинувачення , безпідставно встановивши , що злочин вчинено 17.06.2016 року о 23.00 год. , тоді як за обвинувальним актом подія сталася 17.06.2016 року о 23.50 год.
Вказує, що висновки суду в цій частині не грунтуються як на формулюванні обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті , так і на конкретних фактичних обставинах справи.
Крім часу настання події отримання потерпілим тілесних ушкоджень висновки суду, за твердженням апелянта, не відповідають фактичним обставинам справи також і в частині доведеності його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Суд дав невірну оцінку показанням потерпілого та свідка ОСОБА_10 , з урахуванням стану спяніння потерпілого, непослідовності їх пояснень.
Стверджує, що суд безпідставно відкинув його доводи про те, що тілесні ушкодження потерпілому могли бути нанесені випадково, внаслідок необережності в той момент , коли потерпілий смикнув його за руку , якою він тоді за допомогою ножа відкривав пляшку. Не надано належної оцінки і тому факту, що потерпілий звертався із письмовою заявою до слідчого, в якій зазначав, що отримана ним травма була завдана із необережності.
Посилається на недоведеність його перебування у стані алкогольного спяніння.
Вважає, що його дії із необережного завдання потерпілому тілесних ушкоджень необхідно кваліфікувати за ч 1 ст. 128 КК .
Вказує, що дані про його особу дають підстави для призначення покарання із випробуванням.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та адвоката ОСОБА_8 які підтримали апеляційні вимоги обвинуваченого та потерпілого, думку прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Як видно із вироку, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, грунтується на доказах, які безпосередньо досліджені судом та оцінені з точки зору належності, допустимості та достатності.
Показання потерпілого ОСОБА_9 в суді про те, що 17 червня близько 23.00 год. біля ПВК № 90 в ході сварки , яка виникла через відмову потерпілого дати гроші , ОСОБА_7 вдарив його ножем у ліву частину тулубу, під ребро і втік наверх по вул. Некрасова підтверджують , що ОСОБА_7 наніс удар ножем умисно, а не з необережності , як про те зазначає ОСОБА_7 в апеляційній скарзі.
Показання потерпілого в суді були послідовними, вони узгоджуються як із його показаннями в ході слідчого експерименту 30.07.2016 року на стадії досудового розслідування, результати якого суд також підставно поклав в основу вироку так із висновком судово- медичної експертизи № 980 від 26.07.2016 року згідно якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення черевної стінки зліва, проникаючого в черевну порожнину, з пошкодженням 10 ребра зліва, міжреберної артерії. Тілесні ушкодження утворилися від однократної дії колючо-ріжучого предмету, не виключно 17.06.2016 і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. В описовій частині висновку експерта зазначено, що ОСОБА_9 показав, що 17.06.2016 року близько 23.00 год. знайомий в нетверезому стані вдарив його ножем в грудну клітину.
Достовірність показань потерпілого в суді сумнівів не викликає. В ході апеляційного розгляду клопотань про повторний допит потерпілого від учасників судового провадження не надходило.
Враховуючи обставини задання тілесних ушкоджень потерпілому , а саме в ході сварки , шо виникла через відмову потерпілого дати обвинуваченому гроші, місце розташування обвинуваченого та потерпілого, а саме обличчям один до одного, предмет , яким було завдано удар- ніж, завдання удару ножем із певною силою, наслідком чого стало проникаюче поранення в черевну полость із пошкодженням ребра, те, що відразу ж після завдання удару ОСОБА_7 втік із місця події та не вжив будь-який дій до надання допомоги потерпілому свідчить про те, що ОСОБА_7 завдав удар потерпілому умисно, а не з необережності , як він про те вказує в апеляційній скарзі.
Належну оцінку суду першої інстанції отримали і свідчення свідка ОСОБА_11 , які суттєво протирічать іншим доказам у кримінальному провадженні.
Сукупність покладених в основу вироку доказів, зокрема показання потерпілого, висновки медичних експертиз, показання свідка ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч 1 ст. 121 КК України, і підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 128 КК України, як про те просять апелянти , колегія суддів не вбачає.
Та обставина, що потерпілий вказав на те, що він не відразу зрозумів, що йому завдано удар ножем , не свідчить про його необережне завдання обвинуваченим.
Сам обвинувачений в суді апеляційної інстанції не заперечив факт завдання удару ножем, проте вказав, що потерпілий міг сам наштовхнутися на ніж.
Така позиція обвинуваченого була предметом оцінки суду першої інстанції і підставно не прийнята судом, оскільки вона суперечить встановленим судом фактичним обставинам події, які переконливо доводять, шо обвинувачений мав умисле на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Твердження апелянта про те, що суд безпідставно не врахував заяву ОСОБА_9 слідчому про те, що ОСОБА_7 без злого умислу наніс йому тілесні ушкодженян, є неприйнятними, оскільки встановлені судом на підставі безпосереднього дослідження показань потерпілого в суді фактичні обставини події свідчать саме про нанесення умисного ножового поранення.
Не можна визнати обгрунтованими і доводи апеляційної скарги потерпілого про те, що удар не було нанесено умисно, оскільки твердження потерпілого про відсутність умислу обвинуваченого грунтуються лише на аналізі попередніх стосунків з обвинуваченим, та його переконанні , що ОСОБА_7 , будучи його приятелем не міг бажати завдання йому тілесних тяжких ушкоджень.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд вийшов за межі предявленого обвинувачення, встановививши, що подія сталася о 23.00 год. , тоді як в обвинувальному акті вказано, що тілесні ушкодження завдано о 23.50 год. колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки суд ретельно дослідивши та проаналізувавши докази у провадженні встановив, що ножове поранення було завдано потерпілому 17.06.2016 року близько 23.00 год. та навів переконливі мотиви такого висновку. Встановлення на підставі дослідження доказів часу скоєння злочину в межах того ж самого дня , який зазначено в обвинувальному акті , на думку колегії суддів не свідчить про те, що суд вийшов за межі предявленого обвинувачення.
Показання потерпілого про те, що в день події він та обвинувачений вживали алкогольні напої підтверджують , що злочин обвинуваченим скоєно у стані алкогольного сп`яніння , що суд підставно визнав обставиною, що обтяжує покарання. Сам обвинувачений в суді також вказував на вживання ним пива, що відноситься до алкогольних напоїв. Обов`язкового проведення експертизи на освідування особи на стан алкогольного сп`яніння чинний КПК не передбачає. Обвинувачений у суді не надав доказів, які б спростовували те, що він у момент вчинення злочину знаходився у нетверезому стані.
Суд дослідив всі надані сторонами провадження докази, наявність будь-яких перешкод у поданні сторонами доказів не встановлено.
Вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких; особу обвинуваченого, який за місцем проживання правоохоронними органами характеризується негативно, а сусідами та за місцем роботи характеризується позитивно; раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, рецидив злочину; вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Вказані обставини, які підлягають врахуванню при призначені покарання і дали суду підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Дані про особу обвинуваченого, які характеризують його як особу, яка схильна до скоєння кримінальних правопорушень, тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення проти здоров`я людини, дають підстави для висновку , що суд призначив обвинуваченому покарання із дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України і підстав вважати призначене покарання несправедливим через його суворість, підстав для застосування положень ст.75 КК України, як на тому наполягають апелянти, колегія суддів не вбачає.
Відшкодування потерпілому шкоди не можна визнати достатньою підставою для пом`якшення призначеного судом покарання з урахуванням обставин злочину , та даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Посилань на обставини, які б істотно знижували суспільну небезпечність обвинуваченого , апеляційні скарги не містять.
Колегія суддів не вбачає підстав вважати, що обвинувачений щиро жалкує про скоєне.
Позиція потерпілого, викладена в апеляційній скарзі , розцінюється як намагання у будь-який спосіб сприяти помякшенню відповідальності обвинуваченого, з яким потерпілий перебував у приятельських стосунках.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни вироку не встановлено.
Враховуючи викладене, апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого належить залишити без задоволення
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419, 376 ч 2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 12 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом трьох місяців може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: ( три підписи)
_________________ ___________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна, ухвала набирає законної сили 03.05.2018 року

суддя ОСОБА_2