Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/258/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач в суді ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,
представників потерпілого: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000432 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2018 року, яким
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Петрівка 1 Братського району Миколаївської області, українець, громадянин України, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 , не працюючий, освіта професійно-технічна, не одружений, на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Звільнено ОСОБА_11 від призначеного покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину та у відповідності до ст.76 КК України суд покладено на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання, роботи.
На підставі п. в) ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 24514,97 грн., майнової шкоди та 30000 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь Кіровоградської обласної лікарні (, р/р 7932, банк одержувача ГУ ДКСУ у Кіровоградській області, МФО 823016) збитки, заподіяні лікуванням особи, потерпілої від злочину в сумі 6212 грн. 30 коп.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в загальній сумі 2638 гривень 80 копійок (дві тисячі шістсот тридцять вісім гривень вісімдесят копійок).
Вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_11 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження потерпілому,за таких обставин:

29 липня 2016 року близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_11 керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись навпроти будинку №112 по вул. Яницького в с. Федіївка Бобринецького району Кіровоградської області, в порушення вимог п.п. 1.2, 1.5 та 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху (ПДР) України, згідно яких:
п. 1.2. В Україні установлений правосторонній рух транспортних засобів.
п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3. Для забезпечення безпеки руху водій повинен:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, при цьому в порушення вимог п. 12.1 ПДР, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», рухаючись у межах населеного пункту зі швидкістю біля 70 км./год., не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу та його напрямок, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, в результаті чого в порушення вимог п.п. 10.1, 11.2, 12.2, 12.3 та 12.4 ПДР, згідно яких:
п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
п. 11.2 Нерейкові транспортні засоби повинні рухатись якнайближче до правого краю проїзної частини
п. 12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.
п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
п. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.
змінив напрямок руху керованого транспортного засобу та з метою об`їзду вибоїни на проїзній частині дороги, виїхав на смугу зустрічного руху, де не виконавши вимоги п.п. 13.1 та 13.3 ПДР, згідно яких:
п. 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
п. 13.3 Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху,
- не впоравшись з керуванням автомобіля здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , котрий рухався у зустрічному напрямку, біля правого краю проїзної частини дороги, щодо свого напрямку руху.
У результаті події, пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: множинних переломів лицьового черепа: задньої та нижньої стінок орбіти, решетчатої кістки, багатооскольчастого перелому обох верхньоскулових пазух з пролабірюванням кісткових відломків в пазухи, багатооскольчастих переломів кісток носу, носової перегородки, неюної кістки, переломів 11, 21 зубів, перелому кута нижньої щелепи справа, зі зміщенням, двухстороннього гемосинуса, рани нижньої щелепи; багато чисельних гематом м`яких тканин в області обличчя, саден в області обох плечових суглобів, передпліч, кистей, обох гомілок, колінних суглобів, лівому стегні, ран в області лівого передпліччя, лівого стегна, поперекової області, перелому середньої третини діафіза лівої великостегнової кістки зі зміщенням відломків по ширині, які згідно висновку судової-медичної експертизи № 2831, від 08.08.2016 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 2. ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Задовольнити цивільний позов в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 31327,74 грн. (тридцять одна тисяча триста двадцять сім грн. сімдесят чотири коп.). Стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч грн. 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_11 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1000,00 грн.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що він просив суд призначити ОСОБА_11 найсуворішу міру покарання передбачену ч. 2 ст. 286 КК. Але при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 судом взагалі не була врахована його думка, як потерпілого по справі. Хоча думка потерпілого обов`язково повинна враховуватись при призначенні покарання обвинуваченому.
Крім того судом не було звернуто увагу на ту обставину, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, обвинувачений ОСОБА_11 , знаходився в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження.
Що стосується показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були допитані під час судового розгляду то ці показання не відповідають дійсним обставинам справи, а посилання вказаних свідків на те, що ОСОБА_11 вжив алкоголь (пиво) після сконання ДТП, щоб зняти стрес, це просто змога свідків вигородити свого товариша ОСОБА_11 . Тому необхідно повторно допитати цих свідків.
Що стосується застосування судом Закону України «Про амністію», до обвинуваченого ОСОБА_11 , то згідно Закону України «Про амністію» суд застосовує цей закон до кожної особи окремо перевіряючи такі обставини, як те чи дійсно обвинувачений став на шлях виправлення, та інше. Вважає, що ОСОБА_11 не став на шлях виправлення, що виражається в нещирому каятті до вчиненого кримінального правопорушення, невідшкодування матеріальної та моральної шкоди, а тому до ОСОБА_11 не може бути застосовано Закон України «Про амністію».
Також апелянт незгоден з частковим задоволенням цивільного позову щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 на його користь матеріальної та моральної шкоди.
Апелянтом було понесено матеріальну шкоду, яка становить в розмірі 31127,74 грн., що підтверджується фіскальними чеками, це витрати, які були понесені на лікування після дорожньо-транспортної пригоди.
Судом вказано що на користь потерпілого підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 24514,97 грн., а не 31127,74 грн. зменшивши відшкодування на 10 відсотків з урахуванням ступеня вини потерпілого, суд вважає, що його груба необережність сприяла виникненню шкоди оскільки, він порушив п. 4.4. Правил дорожнього руху у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості рухався узбіччям дороги не виділивши себе та не маючи на зовнішньому одязі світловідбиваючі елементів, тому у відповідності до ч. 2 ст. 1193 ЦК України у зв`язку з грубою необережністю потерпілого, суд з урахуванням ступеню вини потерпілого зменшив розмір відшкодування шкоди на 10 відсотків від загальної суми 66127,74 грн. з урахуванням часткового погашення потерпілим 35000 грн., що підлягає стягненню 24514,97 грн.
Апелянт з цим категорично не згоден, оскільки на момент вчинення ДТП не було прийнято Закону про те, що в темну пору доби особа повинна мати на одязі світло відбиваючі елементи, а тому вважає, що посилання суду на ч. 2 ст. 1193 ЦК України є безпідставним на необґрунтованим.
Також апелянт не згоден з частковим задоволенням моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн. На його думку районний суд повинен стягнути матеріальну шкоду в розмірі саме заявлених 100000,грн.
Неправомірними суспільно-небезпечними діями ОСОБА_11 . ОСОБА_7 було завдано немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки події, що сталася 29 липня 2016 року, страх можливого її повторення, негативні переживання та спогади, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, обурення, приниженої гідності.
В момент отримання тілесних ушкоджень, він переніс дуже сильний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, тривоги, страху за своє життя. Крім того звертаю увагу на те, що після ДТП в мене стався невротичний розлад, і він до цих пір проходить лікування, знаходжусь під наглядом психіатра та невролога, а також проходить лікування у лікаря хірурга стоматолога, що підтверджується виписками з медичної картки.
Наслідки перенесеного нервового потрясіння та фізичного страждання призвели до появи негативних змін у його житті.
Після отриманих багато чисельних травм у вигляді множинних переломів лицьового черепа: задньої та нижньої стінок орбіти, решетчатої кістки, багатооскольчастого перелому обох верхньоскулових пазух з пролабірюванням кісткових відломків в пазухи, бугатооскольчастих переломів кісток носу, носової перегородки, неорної кістки, переломів 11, 21 зубів, перелому кута нижньої щелепи справа, зі зміщенням, двохстороннього гемо синуса, рани нижньої щелепи, багато чисельних гематом м`яких тканин в області обличчя, спадин в області обох плечових суглобів, передпліч, кистей, обох гомілок, колінних суглобів, лівому стегні, ран в області лівого передпліччя, лівого стегна, поперекової області, перелому середньої третини діафіза лівої великостегневої кістки зі зміщенням відломків по ширині, він постійно відчуває сильний головний біль, запаморочення, втрачає свідомість, в нього почалися провали в пам`яті, шкутильгає на ногу після операції, в нозі стоїть металева пластина.
Після травми, він переніс сім операцій на обличчі і одну операцію на нозі, але невідомо скільки ще прийдеться перенести операцій. Він молодий хлопець, навчається в Кіровоградському технікумі механізації та сільського господарства, йому хочеться вести здоровий та активний спосіб життя, але за отриманих травм, він цього зробити не може і навряд чи зможе взагалі, оскільки лікарі говорять про те, що після курсу лікування йому буде надано 2-гу групу інвалідності. Після отриманої травми він соромиться свого зовнішнього вигляду (у нього після травми ДТП понівечено все лице, він став погано чути та бачити), що негативно позначається на його повсякденному житті. Тобто, він позбавлений ведення нормального, здорового та активного способу життя.

Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_7 , та його представника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, думкупрокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував:

- ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відноситься до категорії тяжких злочинів,розмір заподіяних збитків;

- особу винуватого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на утриманні має малолітню дитину, частково відшкодував майнову шкоду;
- досудову доповідь органу пробації від 10.04.2017 року, відповідно висновку якої існує ймовірність виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 без ізоляції від суспільства;
- обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину;
- відсутність обставин, що обтяжують покарання.

За таких обставин, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі, звільнивши ОСОБА_11 від покарання з іспитовим строком у відповідності до ст.75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням обмежень визначених ст.76 КК України.

Апеляційні вимоги потерпілого ОСОБА_7 стосовно того, що районний суд не врахував, що ОСОБА_11 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння не може бути задоволено, оскільки під час досудового розслідування така обставина не встановлена та обвинуваченому ОСОБА_11 в провину вчення кримінального правопорушення не ставилось. А тому районний суд у відповідності до вимог ст. 337 КПК України здійснив судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Крім того, потерпілий не просить в апеляційній скарзі визнати це, як обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченому, а тому колегія суддів,згідно вимог ст. 404 КПК України не вправі вийти за межі апеляційних вимог, оскільки цим буде погіршено становище обвинуваченого.
Тож, враховуючи, що обставина вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння під час досудового розслідування не встановлена, та в провину обвинуваченому не ставиться, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно її встановити, оскільки відповідно до вимог 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції.
При цьому, вимогами ст. 421 КПК України, передбачено, що апеляційний суд може погіршити становище особи, якщо з цих підстав подали апеляційну скаргу прокурор, потерпілий чи його представник та лише в межах обвинувачення висунутого органом досудового розслідування.
Крім того, згідно ч. 3 ст. 26, ст. 404 ч. 4 КПК України, суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції. Тобто, законодавець визначив, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції проводиться тільки відносно обвинуваченого і тільки в межах пред`явленого йому обвинувачення, яке сформульоване в обвинувальному акті і за межі якого суд не може вийти.

Згідно вимог чинного законодавства, а саме ст. 278 ч.1 та ст. 291 ч.1 КПК України, складати письмове повідомлення про підозру і вручати його, а також складати обвинувальний акт по закінченню досудового слідства мають право лише слідчий або прокурор. До того ж, лише прокурор під час судового розгляду, згідно ст. 337 ч.2 КПК України, може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, чи відмовитися від підтримання державного обвинувачення. Проте, сторона захисту, відповідно до положень § 3 КПК України, таким правом не наділені.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати та досліджувати вимоги апеляційних скарг стосовно скоєння ОСОБА_11 злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також погіршувати становище обвинуваченого з цих підстав.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про безпідставне звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання у зв`язку з актом амністії. Адже Закони України «Про амністію у 2016 році» та «Про застосування амністії в Україні» не пов`язують можливість застосування амністії - з фактом виправлення обвинуваченого, чи щирому каятті або з фактом обов`язкового відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Також вищенаведені закони не зобов`язують суди перевіряти ці данні, а тому застосування до ОСОБА_11 вимог Закон України «Про амністію», якщо про це надійшла заява обвинуваченого - це імперативний обов`язок суду.
Отже, колегія суддів погоджується з думкою районного суду про те, що до обвинувачений ОСОБА_11 підлягає звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі п. в) ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким до набрання чинності 07.09.2017 року Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року та надав свою згоду за застосування до нього цього закону, має на утримання дитину, якій не виповнилося 18 років, та щодо якої не позбавлений батьківських прав, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.135 т.2).
Вимоги апеляційної скарги про стягнення з обвинуваченого судового збору в розмірі 1000,00 грн. не можуть бути задоволені, оскільки у кримінальному провадженні при подачі цивільного позову потерпілим не передбачено сплату судового збору. Отже вказана сума сплачена безпідставно та повинна бути повернута судом першої інстанції за заявою платника.

В той же час, колегія суддів не може погодитися з розміром стягнутої на користь потерпілого матеріальної та моральної шкоди.
Так стягуючи матеріальну шкоду суддя районного суду прийшов до висновку про необхідність застосувати вимоги ч.2 ст.1193 ЦК України, тим самим зменшити її на 10 відсотків з урахуванням ступеню вини потерпілого ОСОБА_7 , чия груба необережність сприяла виникненню шкоди, оскільки він в порушення п. 4.4. Правил дорожнього руху у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості рухався узбіччям дороги не виділивши себе та не маючи на зовнішньому одязі світловідбивальних елементів.
Однак, вимоги п. 4.4. Правил дорожнього руху стосовно того, що стосовно того, що пішохід повинен мати на зовнішньому одязі світло відбивальні елементи є альтернативними, а не обов`язковими.
Судом достовірно встановлено, що ДТП сталося безпосередньо з вини ОСОБА_11 внаслідок грубого порушення ним Правил дорожнього руху. У разі належного виконання водієм ОСОБА_11 Правил дорожнього руху, які останньому ставиться в провину, останній мав повну можливість уникнути ДТП.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку про те, що районний суд помилково прийшов до висновку про зменшення відшкодування матеріальної шкоди на 10 відсотків, а тому заподіяну матеріальну шкоду слід стягнути з обвинуваченого в повному обсязі, з урахуванням того, що обвинувачений добровільно частково відшкодував заподіяну матеріальну шкоду під час досудового слідства, в розмірі 35 000 грн..

Крім того, при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди районний суд формально послався на характер правопорушення, глибину душевних страждань потерпілого.
Проте, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 1167, 1168 ЦК України та вимог п. 3 п. 5, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, якими передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, районний суд належним чином не врахував те, що моральна шкода, спричинена ОСОБА_11 пов`язана із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_7 .

Внаслідок отримання тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: множинних переломів лицьового черепа: задньої та нижньої стінок орбіти, решетчатої кістки, багатооскольчастого перелому обох верхньоскулових пазух з пролабірюванням кісткових відломків в пазухи, багатооскольчастих переломів кісток носу, носової перегородки, неюної кістки, переломів 11, 21 зубів, перелому кута нижньої щелепи справа, зі зміщенням, двухстороннього гемосинуса, рани нижньої щелепи, багато чисельних гематом м`яких тканин в області обличчя, ссаден в області обох плечових суглобів, передпліч, кистей, обох гомілок, колінних суглобів, лівому стегні, ран в області лівого передпліччя, лівого стегна, поперекової області, перелому середньої третини діафіза лівої великостегнової кістки зі зміщенням відломків по ширині. Після отриманих травм потерпілий ОСОБА_7 переніс сім операцій на обличчі і одну операцію на нозі.
А тому на думку колегії суддів потерпілий переніс моральні та фізичні страждання, фізичний біль та емоційний стрес, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, має знівечене обличчя, порушення слуху та зору, тим самим порушився звичний для нього уклад життя та суспільні зв`язки, в тому числі і родинні.

За наведених обставин, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги, що обвинувачений не працює, має на утриманні малолітнього сина, колегія суддів вважає, що заявлена в цивільному позові сума відшкодування моральної шкоди є завищеною та не відповідає реальному обсягу страждань та незручностей, а тому розмір моральної шкоди слід стягнути частково, у сумі 70000 грн.

На думку колегії суддів, така сума моральної шкоди відповідає характеру та обсягу перенесених потерпілим ОСОБА_7 фізичних страждань внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а також відповідає критеріям розумності та справедливості.
За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази в та не врахував моральні страждання, які спричинені потерпілому внаслідок вчиненого відносно неї злочину, а тому позовні вимоги потерпілого слід задовольнити частково, вирок суду першої інстанції, в цій частині змінити, а апеляційну скаргу задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України - змінити, в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 заподіяну майнову шкоду у розмірі 31327,74 грн., та моральну шкоду у розмірі 70000 грн..
В іншій частині вирок Бобринецький районний суд Кіровоградської області від 05 лютого 2018 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4