Справа № 749/915/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/438/2018
Категорія - ч.1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 від 06 березня 2017 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2018 року

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смяч Щорського району Чернігівської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України на 150 годин громадський робіт.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 518 грн 09 коп. в рахунок відшкодування матеріальної та 3 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 5 000 грн в рахунок витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Сновської центральної районної лікарні 1 543 грн 50 коп. в рахунок відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілої.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 05 березня 2017 року, близько 23 години 40 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у будинку за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно та протиправно, вдарив один раз кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_8 , внаслідок чого заподіяв легке тілесне ушкодження у вигляді крововиливів лівої підочної ділянки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким виправдати за пред`явленим обвинувачення, мотивуючи тим, що судове слідство провадилося із значними перервами між судовими засіданнями, що унеможливило цілісне сприйняття суддею представлених захистом доказів його невинуватості та призвело до численних судових помилок та винесення несправедливого вироку.

Зазначає про те, що судом не було надано жодної правової оцінки ухвалам Щорського районного суду, якими був визнаний факт порушення слідчим в ході досудового розслідування його конституційних прав.

Суд, на порушення вимог законодавства, долучив до матеріалів справи копію протоколу допиту свідка ОСОБА_11 , а потім у нарадчій кімнаті порівнював цю копію з неправдивими свідченнями поліцейських ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та слідчої ОСОБА_14 , яка знищила протокол допиту свідка, складений поліцейським ОСОБА_13 та вшила у матеріали провадження підроблений протокол за підписом ОСОБА_12 . Суддя навіть не намагався з`ясувати куди саме подівся оригінал протоколу допиту свідка.

Вказує на те, що головуючий у справі позбавив його захисника можливості виголосити у судовому засіданні промову на його захист та не дозволив долучити до матеріалів справи промову у письмову вигляді, з викладом усіх доказів його невинуватості.

Звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_8 в одному судовому засіданні вказувала, що 04.03.2017 року працювала у жителя с. Смяч ОСОБА_15 , а під час іншого судового засідання пояснювала, що цього дня доглядала онуків. Такі суперечності у її показаннях не були усунуті під час судового розгляду та були проігноровані судом під час ухвалення вироку.

Не зрозумілим, на думку апелянта, є критичне ставлення суду до показань свідка ОСОБА_16 , який, як під час досудового слідства, так і в ході судового засідання вказував на те, що бачив, як 04.03.2017 року ОСОБА_17 вдарив свою тітку ОСОБА_18 в обличчя, а наступного дня бачив синець у неї під оком. При цьому, суд не надав критичної оцінки показанням свідка ОСОБА_19 , який під присягою спочатку вказував на те, що він його не бив, а пізніше вже дав свідчення, що він його бив.

Зауважив і про те, що свідок ОСОБА_20 відмовилась від дачі показань у судовому засіданні, а саме відмовилась давати відповіді на запитання захисника, а суд проігнорував цю відмову.

Також, суд не надав оцінки і тому, що поліцейський ОСОБА_12 , якого не було у складі слідчо-оперативної групи, без будь-якого доручення провадив слідчі дії.

Апелянт запевняє, що удару потерпілій ОСОБА_8 не завдавав і довів свою невинуватість наданими неспростовними доказами.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його підзахисного за пред`явленим обвинуваченням.

Аргументує тим, що головуючим у справі було допущено ряд порушень кримінально процесуального законодавства, які призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення. Журнали судових засідань свідчать про те, що судовий розгляд проводився із значними перервами, в цей час суддею були розглянуті інші справи. Самі журнали за своїм змістом не містять у собі дослівних висловів, які б розкривали суть наданих учасниками судового розгляду показань

Головуючим були проігноровані встановлені судом факти порушення слідчим у даному кримінальному провадженні конституційних прав обвинуваченого та його захисника.

Суд не надав оцінки суперечностям у показаннях потерпілої та свідків. Так, свідок ОСОБА_21 вказувала на те,що з 01 по 05 березня 2017 року потерпіла доглядала своїх онуків у будинку своєї дочки, що на іншому кінці села, далеко від будинку АДРЕСА_2 , в той час як потерпіла пояснювала у судовому засіданні 08.11.2017 року, що в цей час вона була на лужку і це може підтвердити ОСОБА_22 . Майже ніж через два місця потерпіла озвучила іншу версію та вказала, що з 01 по 05 березня 2017 року була у своєї дочки та доглядала онуків. Відмінність у своїх показаннях потерпіла не змогла пояснити. Такі суперечності у показаннях потерпілої вказують на порушення нею вимог ст. 384 КК України.

Суд не надав критичної оцінки показанням свідків, так як і не надав оцінки письмовим доказам у кримінальному провадженні, долучивши при цьому копію протоколу допиту свідка ОСОБА_11 , а не оригінал, як того вимагають положення кримінального процесуального закону.

Звертає увагу на показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які у своїй сукупності вказують на те, що тілесні ушкодження потерпіла отримала від свого племінника ОСОБА_27 , і станом на 5 березня 2017 року в неї вже був синець під оком. Судово-медичний експерт ОСОБА_28 , не виключав можливості утворення синця під оком ОСОБА_29 04 березня 2017 року.

Тобто на той час, коли ОСОБА_6 зайшов до будинку АДРЕСА_2 , потерпіла була з тілесними ушкодженнями, а отже, у судовому засіданні достеменно був встановлений факт того, що його підзахисний не спричиняв тілесних ушкоджень потерпілій.

Просить прийняти до уваги, що за рік до цих подій потерпіла вже мала травму, яку їй спричинив її племінник, що свідчить про можливість отримання і цього тілесного ушкодження від його дій, в той час, як ОСОБА_6 не мав підстав наносити потерпілій тілесні ушкодження та не робив цього, що доведено під час судового розгляду.

Зазначає про порушення вимог кримінального процесуального законодавства і під час досудового розслідування. Ще до отримання інформації про вчинений злочин (який надійшов на номер «102» о 23 год. 44 хв.), та внесення відомостей до ЄРДР, слідча ОСОБА_30 на чолі зі слідчо-оперативною групою посеред ночі о 23 год. 30 хв. виїхала у с. Смяч, незаконно та безпідставно увірвалася до будинку брата обвинуваченого ОСОБА_26 .

Слідча особисто приймала заяву від потерпілої в с. Смяч, а отже фізично не мала змоги внести дані до ЄРДР. При цьому, потерпіла з самого початку надавала неправдиву інформацію, а саме: будинок їй не належить, з ОСОБА_31 у неї ніколи не було і не могло бути жодних стосунків, в тому числі і неприязних, особливо з урахуванням того, що в даному селі вона з`явилась не так давно, на телефон «102» дзвонила дочка потерпілої, яка очевидцем подій не була, але вказала на те, що її матері спричинив тілесні ушкодження депутат ОСОБА_32 , а не ОСОБА_33 . Слідчий відмовилась відповідати на ці запитання, а тому такі суперечності залишились не вирішеними та не роз`ясненими, а суд кладе в основу обвинувального вироку такі показання слідчого.

Просить про повторне дослідження ряду доказів, яким судом першої інстанції не було надано жодної правової оцінки з огляду на вимоги законодавства.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційних скарг, потерпілу та її представника, які заперечували проти апеляційних скарг захисту, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованими, а аргументи сторони захисту безпідставними, передопитавши потерпілу ОСОБА_8 про обставини заподіяння їй удару, свідків ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Перелік випадків, коли суд апеляційної інстанції може скасувати вирок суду першої інстанції й ухвалити свій вирок, наведений в ч.1 ст. 420 КПК України, є вичерпним і поширеному тлумаченню не підлягає. У разі, коли під час апеляційного розгляду буде встановлено, що у діях особи відсутній склад злочину чи недоведена винуватість, за правилами ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження. Тому, прохання сторони захисту про ухвалення виправдувального вироку є таким, що суперечить нормам кримінально-процесуального закону.

Як убачається з матеріалів справи, 05 березня 2017 року, близько 23 години 40 хвилин, ОСОБА_6 , шукаючи завідуючу клубом ОСОБА_36 , без запрошення зайшов у будинок АДРЕСА_2 , де перебували потерпіла ОСОБА_8 , її рідний племінник ОСОБА_37 та зять ОСОБА_38 .

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує, що приходив у будинок, в якому знаходились перелічені особи.

Свідок ОСОБА_37 пояснював, що 05 березня 2017 року він перебував у своєму будинку, коли близько 23 год 40 хв. увійшов ОСОБА_39 , спитав, де його мати, на що він відповів, що на своєму робочому місці за що одержав удар, від якого упав на підлогу. За нього вступилася рідна тітка ОСОБА_18 , яку також ударив ОСОБА_39 в обличчя. ОСОБА_17 підвівся з підлоги та заступився за тітку. Із зятем ОСОБА_40 почали виштовхувати ОСОБА_26 , який упав потерпілій на ногу. Конфлікт припинився, коли у будинок зайшов ОСОБА_32 та забрав свого брата ОСОБА_26 .

Доводи сторони захисту про незаконне засудження та непричетність обвинуваченого до завдання удару ОСОБА_8 спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_37 та ОСОБА_41 , які були очевидцями побиття.

Згідно висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_8 , 1958 року народження, були виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу лівої підочної ділянки та дисторзійного синдрому правого колінного суглобу, утворені від дії твердого предмету за механізмом удару та механізму розтягнення, які могли утворитись 05.03.2017 року близько 23 години, за обставин описаних потерпілою і не могли утворитись при падінні без прискорення на тверду нерівну поверхню ( том 1 а. с. 179-180).

07 березня 2017 року потерпіла ОСОБА_8 була оглянута хірургом, який поставив діагноз: забій м`яких частин обличчя, дисторзійний синдром правого колінного суглобу, больовий синдром. Лікар відмітив набряк під ніжнім віком лівого ока з незначною синявою, про що записав в амбулаторній картці.

З огляду на записи лікаря в медичних документах про незначний синець, показання свідків як родичів, так і сторонніх осіб, про відсутність синця на обличчі потерпілої станом на 05 березня 2017 року, показання свідка ОСОБА_35 , який у денний час 05 березня 2017 року проїжджав на автомобілі і бачив потерпілу, яка сиділа на лавочці з синцем під оком, не відповідають дійсності, так само як і його версія, що потерпілу ударив під око власний племінник 04 березня 2017 року.

Та обставина, що на 102 телефонувала 05.03.2017 року о 23:44:49 год. дочка потерпілої ОСОБА_42 та повідомила поліцію про побиття її матері ОСОБА_43 , не ставить під сумнів правильність висновків суду. ОСОБА_42 надавала інформацію зі слів матері по телефону, її могли невірно почути або вона могла сплутати імена ОСОБА_33 з ОСОБА_44 . Прізвище ОСОБА_45 , а не ОСОБА_46 .

У протоколі прийняття зави від потерпілої ОСОБА_8 від 06.03.2017 року в 00 год 30 хв. зазначено, що 05.03.2017 року близько 23 год. 40 хв. у власному будинку потерпілу ОСОБА_8 ударив рукою в обличчя ОСОБА_6 , як було насправді( том1 а. с. 203).

Аргументи захисту про однобічний розгляд справи, відкладення розгляду на тривалий час та необ`єктивну оцінку показань свідків з боку захисту є безпідставними.

Суд викликав та допитав усіх свідків сторони обвинувачення та сторони захисту, яка заявила про виклик 11 свідків. Не є порушенням принципу безперервності судового розгляду відкладення розгляду через неприбуття сторони або учасників кримінального провадження, про що зазначено у ч. 2 ст. 322 КПК України.

Вибравши тактику захисту шляхом обвинувачення працівників правоохоронних органів у вчиненні злочинів, обвинувачений сам затягнув розгляд справи, оскільки підсудність кримінального провадження була змінена. Справу розглядав Корюківський районний суд Чернігівської області, який значно віддалений від місця, де проживають потерпіла та свідки, що стало було причиною відкладення розгляду через неявку.

Критика захисником журналу судового засідання, також безпідставна. На відміну від протоколу судового засідання, який вівся по КПК України 1960 року, журнал судового засідання ведеться секретарем судового засідання, який вносить час, номер та найменування процесуальної дії, що проводиться під час судового засідання, передані суду речі, документи, протоколи слідчих, розшукових дій, додатки до них, що регламентовано ст. 108 КПК України.

За правилами ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, заснованому на всебічному повному і об`єктивному дослідженні доказів. При цьому аналізує та перевіряє кожний доказ з точки зору повноти, достовірності, логічності зв`язку або його відсутності.

У мотивувальній частині вироку суду наведені та проаналізовані показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, висновків експертизи та документів, наведені аргументи, чому суд відкинув докази сторони захисту та віддав перевагу доказам сторони обвинувачення.

Та обставина, що потерпіла, не могла відразу згадати, що робила 05 березня 2017 року, не ставить під сумнів правильність висновків суду. Потерпіла постійно відвідує сусідів, з якими товаришує, дочку, сестру, буденне життя проходить не поміченим, тоді як застосування насильства, яке ускладнилось падінням на ногу, супроводжувалось фізичним болем, обмежувало рух, запам`яталось.

Незначні розбіжності в показаннях свідків, потерпілої, викликані особливостями сприйняття, віком, часом, що минув з дня вчинення злочину, вказують на те, що свідки надавали показання про дійсні події, які вони побачили, не змовляючись та не створюючи штучно доказів вини.

Допит обвинуваченого в нічсний час, інші дії працівників поліції, з якими він не згодний та оскаржує, не мають значення у цьому кримінальному поровадженні. Суд поклав в основу обвинувачення показання, які сприймав безпосередньо під час судового засідання та письмові докази, які були зібрані з додержанням норм кримінально-процесуального закону.

В судових дебатах, підводяться підсумки судового розгляду і залучення тексту промови захисника-адвоката, законом не передбачене.

Усі заперечення проти обвинувачення, ретельно перевірені судом першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами. Підстав для сумнівів у правильності оцінки, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_47 ОСОБА_48 ОСОБА_49