Постанова
Іменем України
31 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 303/640/16-к
провадження № 51-2423км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 15 червня 2017 року
у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останнього разу за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2010 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільненого 27 грудня 2013 року після відбуття покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 18 березня 2016 рокуОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання

у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені

пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 08 листопада

2015 року близько 02:15 год. на АДРЕСА_2 шляхом пошкодження стіни проник у складське приміщення, звідки таємно викрав належні ОСОБА_8 126 упаковок кави, загальною вартістю 10 777 грн, а 20 листопада 2015 року близько 03:00 год. аналогічним способом повторно таємно викрав

з того ж приміщення належні тому ж потерпілому 327 упаковок кави, загальною вартістю 29 224 грн.
Апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання й ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

а в решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд у вироку не вмотивував неможливість застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК та не врахував, що останній після ухвалення вироку місцевого суду не вчиняв нових злочинів, тобто став на шлях виправлення. Крім того, апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, хоча призначив обвинуваченому те ж саме покарання, що й місцевий суд, але без звільнення від його відбування, чим допустив суперечність висновків

у мотивувальній і резолютивній частинах вироку, та розглянув справу

без фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав свою касаційну скаргу, а прокурор заперечувала проти

її задоволення, просила вирок апеляційного суду залишити без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисник не оспорює.
Зі змісту скарги убачається, що захисник фактично порушує питання

про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості

й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є:

кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання)

та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття,

які є багатозначними або не мають нормативного закріплення,

зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання,

що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання, апеляційний дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням

згідно ст. 75 КК. При цьому апеляційний суд урахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке є тяжким

та включає 2 епізоди.
Цілком обґрунтовано апеляційний суд врахував і дані про особу ОСОБА_7 ,

який маючи 3 непогашені судимості за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та знову вчинив аналогічний злочин.
До того ж, ОСОБА_7 двічі звільнявся від відбування покарання

з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Наведені дані свідчать про відверте небажання останнього стати на шлях виправлення та неефективність застосування до нього вказаної норми кримінального закону, як заходу кримінально-правового впливу з метою попередження вчинення нових злочинів.
Встановлені ж судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання засудженого, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, посередні характеристики, часткове відшкодування завданих збитків, інші дані про особу ОСОБА_7 , перелічені захисником у касаційній скарзі, у своїй сукупності

не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину,

у зв`язку з чим апеляційний суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання

у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК.
Колегія суддів погоджується з цим висновком і вважає, що таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_7

та попередження нових злочинів.
Всупереч доводам захисника, порушень вимог ст. 404 КПК під час апеляційного розгляду судом касаційної інстанції не встановлено.
Не підтвердилися під час перевірки кримінального провадження і доводи касаційної скарги захисника щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження у суді апеляційної інстанції. В матеріалах зазначеного провадження наявні 2 CD-диски, на з яких містяться придатні до відтворення аудіозаписи

всіх судових засідань суду апеляційної інстанції.
Отже, оскаржений вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 374,

420 КПК.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 15 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3