Ухвала
Іменем України
14 травня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-6067 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 03 березня 2018 року,

встановила:
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року, задоволено клопотання старшого слідчого - криміналіста слідчого відділу Управління СБ України у Вінницькій області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 , про застосування до ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом 60 днів з моменту затримання, тобто до 19 години 22 хвилини 12 квітня 2018 року та визначено ОСОБА_4 , заставу в розмірі 140 960 грн., які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з встановленням обов`язків.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03 березня 2018 року вищезазначену ухвалу слідчого судді залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 без задоволення.

Як вбачається із змісту касаційної скарги, скаржник порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити у зв`язку із тим, що оскаржувані судові рішення не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як визначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див., наприклад, рішення у справі «Делкурт проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium), від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А, № 11). Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія А, № 93).

А нормами КПК України чітко визначений порядок розгляду скарг слідчим суддею та оскарження його рішень в апеляційному порядку.

Так, згідно з ч. 4 ст. 424 КПК України ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу з прийняттям рішення по суті апеляційних вимог оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Отже, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись пунктом 1 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 03 березня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7