АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року,
за участю сторін судового провадження:
прокурора - ОСОБА_7
особи, яка подала скаргу, - ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ГСУ СБ України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000438.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що предмети, вилучені під час обшуку, не мають статусу тимчасово вилучених, тому слідчий на законних підставах утримує предмети та документи, на поверненні яких наполягає представник власника майна.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 , з посиланням на ст.. 55, 129 Конституції України, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_9 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам КПК України, колегія суддів доходить висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою, виходячи з наступного.

Як вбачається з Постанови Верховного суду України від 3 березня 2016 року, поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012).
Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Статтею 129 Конституції України передбачено забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Проте, стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, але не перелік рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Такий перелік закріплений у Кримінальному процесуальному кодексі.

Частиною 3 ст. 307 КПК України регламентовано, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Також в апеляційному порядку, відповідно до ч. 6 ст. 304 КПК України, може бути оскаржена ухвала слідчого судді про повернення скарги або відмову у відкритті провадження.

Зазначені положення передбачені й ч. 2 ст. 309 КПК України.

Крім того, частиною першою ст. 309 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про:
1) відмову у наданні дозволу на затримання;
2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні;
3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні;
4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні;
5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні;
6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні;
7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні;
8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні;
9) арешт майна або відмову у ньому;
10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність;
11) відсторонення від посади або відмову у ньому;
12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування.

Таким чином, Кримінальним процесуальним кодексом України чітко регламентований та визначений перелік ухвал слідчих суддів, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, і ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.

З огляду на викладене, враховуючи, що КПК України не передбачає можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, у апеляційного суду відсутні підстави для розгляду в апеляційному порядку апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку про відмову у відкритті провадження за даною апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 376, ч. 4 ст. 399 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ГСУ СБ України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000438.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу,.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

_______________________ ____________________________ ____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3