Провадження №: 1-кс/752/6302/18
У Х В А Л А
В обґрунтування вимог, викладених у скарзі посилається на те, що оскаржувана постанова винесена слідчим передчасно, без проведення повного та об`єктивного досудового розслідування у кримінальному провадженні. Так, органом досудового розслідування не здійснено слідчих, розшукових дій, про які порушував питання представник потерпілого у клопотанні. Зазначає, що дії органу досудового розслідування є нелогічними, оскільки 28.02.2018 року здійснюючи повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, слідчий та прокурор вбачали в діях останньої склад кримінального правопорушення, однак вже 13.04.2018 року прокурором закрито кримінальне провадженні у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.
Зокрема, у відповідності до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема, рішення прокурора про закриття кримінального провадження.
В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_3 , 1964 р.н., заволоділа його грошовими коштами в сумі 160 000 доларів США, під приводом продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Допитаний в якості потерпілого, ОСОБА_3 , показав, що у 2008 році він мав намір придбати квартиру у місті Києві. Для цього його син, ОСОБА_8 , зайнявся пошуком квартири та знайшов квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яку продавала ОСОБА_7 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_1 .
Зателефонувавши до ОСОБА_7 , вона повідомила, що дійсно продає дану квартиру та повідомила, що дана квартира належить їй та вона хоче її продати за суму 186 000 доларів США. Поспілкувавшись із нею вона сподобалась ОСОБА_3 та у нього не було сумнівів, щоб їй не довіряти.
ОСОБА_3 обумовив із ОСОБА_7 завдаток, в сумі 2000 доларів США, яку він віддав ОСОБА_7 , ще до підписання договору. В подальшому, оговорили день коли буде підписаний попередній договір, а саме 13 грудня 2008 року.
В цей же день, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , на час підписання цього договору ОСОБА_3 ніхто не ставив до відома, що дана квартира знаходиться під забороною відчуження, а що стосується зазначеного договору, що в ньому зазначено, що квартира знаходиться під забороною, то підписант договору, а саме ОСОБА_10 , яка була невісткою ОСОБА_3 та фактично він платив свої гроші за купівлю квартири для неї, не була юридично обізнаною та просто не розуміла, що це значить.
Наступна оплата була в сумі 80 000 доларів. Після цієї оплати ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_7 ключі від квартири. ОСОБА_3 почав робити ремонт, щоб там проживати. Вартість проведеного ремонту становила 25 000 доларів США.
Після того, як ремонт в квартирі був закінчений, ОСОБА_7 , умовила ОСОБА_3 , щоб він не витрачав особисті кошти, а відремонтував квартиру, за гроші які б отримував від здачі в оренду квартири її знайомим. ОСОБА_3 на це погодився, тому що ОСОБА_7 ввела його в оману та він їй повністю довіряв.
Вони прийшли згоди, що ці кошти будуть зараховуватись на рахунок ОСОБА_3 . Оскільки в даній квартирі проживали знайомі ОСОБА_7 і які не збирались виселятись, ОСОБА_3 звернувся в суд для повернення суми коштів в розмірі 82 000 доларів США, які були надані в якості завдатку.
В судовому засіданні було запропоновано укласти між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 мирову угоду, відповідно до якої ОСОБА_3 повинен був погасити борг за квартиру перед банком по кредитному договору та потім квартира перейде до нього у власність.
ОСОБА_3 , повністю погасив борг перед банком, про що є оригінали квитанцій. ОСОБА_3 здійснював оплати на ім`я ОСОБА_7 в сумі 35 000 доларів США.
Згідно домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був погашений кредитний договір на ім`я матері ОСОБА_7 ОСОБА_11 в сумі 17 129 доларів США про, що також є квитанції.
Починаючи із січня 2014 року та до теперішнього часу ОСОБА_7 на зв`язок із потерпілим не виходить та грошові кошти повертати не збирається, а також ніяких документів від квартири не надала.
04.12.2017 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 Кримінального кодексу України, яке в порядку ст. 135 КПК України 04.12.2017 року направлено на адреси проживання ОСОБА_7 , відомості про які були наявні в матеріалах кримінального провадження.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.01.2018 року надано дозвіл на затримання підозрюваної за ст. 190 ч. 4 КК України ОСОБА_7 з метою її приводу для участі у судовому засіданні при розгляді клопотання про застосування відносно останньої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
28.02.2018 року ОСОБА_7 з`явилась особисто до органу досудового розслідування та того ж дня отримала повідомлення про підозру.
28.02.2018 року ОСОБА_7 допитано як підозрювану у кримінальному провадженні.
31.03.2018 року у кримінальному провадженні як потерпілу залучено ОСОБА_13
Відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Вказане органом досудового розслідування виконано не було.
Слід зазначити, що при винесенні 13 липня 2018 року оспорюваної постанови про закриття кримінального провадження, прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_6 зазначені обставини залишились без виконання, поза увагою.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 307 КПК України, слідчий суддя при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу про скасування рішення слідчого чи прокурора або про відмову у задоволенні скарги про скасування такого рішення.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 284, 303-307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Скаргу - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя :