22.08.2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши скаргу представника володільця майна ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого в ОВС СВ ГУНП в АР Крим та в м. Севастополі ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні №0000171 від 03.11.2017 року,

в с т а н о в и в

Представник володільця майна ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність слідчого в ОВС СВ ГУНП в АР Крим та в м. Севастополі ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що 05.07.2018 року слідчим суддею Приморського райсуду м. Одеси було частково задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ ГУНП в АР Крим та в м. Севастополі ОСОБА_4 про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . 02.08.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2018 року було проведено обшук. В порушення вимог кримінального процесуального кодексу України, на вилучене майно не накладено арешт, і без відповідних правових підстав воно знаходиться в органу досудового розслідування. Просить зобов`язати слідчого повернути вилучене майно.

Заявник до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, представник заявника написав заяву про розгляд скарги за їх відсутності, обставини викладені у скарзі підтримує в повному обсязі, а тому з метою недопущення виникнення судової тяганини, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду скарги на підставі ст. 22 КПК України.
Прокурор чи слідчий до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, та відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, неявка прокурора не перешкоджає розгляду скарги.

Розглянувши скаргу, вивчивши доводи скарги, дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено наступне.

05.07.2018 року слідчого в ОВС СВ ГУНП в АР Крим та в м. Севастополі ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про проведення обшуку в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000171 від 03.11.2017 року.

02.08.2018 року в приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси було проведено обшук та вилучено майно.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку, слідчий чи прокурор має право… оглядати та вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та предмети, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

На підставі Закону України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації" від 18.02.2016 року, внесено зміни до порядку накладення арешту на майно, яке вилучено на підставі ст. 235 КПК України, де зазначено, що відповідна особа повинна звернутися із клопотанням не пізніше 48 годин після здійснення обшуку та вилучення майна. Вказаний закон, набрав законної сили 26.02.2016 року.

Відповідно до "Узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року, правильність розгляду скарг на бездіяльність стосовно неповернення тимчасово вилученого майна значною мірою залежить від чіткості переліку, сформованого в ухвалі слідчого судді про обшук.

Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Згідно зі ст. 236 КПК України, ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором, у вказаній статті не передбачено можливість передавати право виконання ухвали про обшук іншим особам, тільки можуть бути запрошені інші учасники кримінального провадження чи спеціалісти.

На підставі вище викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, майно яке вилучено органом досудового розслідування, є тимчасово вилученим майном, оскільки в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку надано дозвіл на вилучення техніки, яка на пряму пов`язана із вчиненням кримінального правопорушення, тобто комп`ютерної техніки, іншого комп`ютерного обладнання, за допомогою якого здійснюються азартні ігри, документи, чорнові записи, блокноти та листки, які свідчать про незаконну діяльність в сфері грального бізнесу, гральні автомати та столи, а також гроші, отримані він надання послуг у сфері грального бізнесу. На момент проведення обшуку, орган досудового розслідування не міг стверджувати, що насправді вилучені речі та грошові кошти, містять вище перелічені ознаки, адже для їх встановлення необхідні певні спеціальні знання. Власник чи інший володілець майна не повинен доводити правомірність володіння своїм майном, а слідчим чи прокурором не доведено протилежного. Крім того, органом досудового розслідування вилучені також предмети, які прямо не вказані в ухвалі слідчого судді. Із клопотанням про накладення арешту протягом встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, слідчий чи прокурор не звернулися.

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя вважає, що бездіяльність слідчого, щодо неповернення тимчасово вилученого майна, напряму порушує законні права особи на безперешкодне володіння своїм майном, а тому скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214-216, 303-307, 318-380 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу представника володільця майна ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого в ОВС СВ ГУНП в АР Крим та в м. Севастополі ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні №0000171 від 03.11.2017 року - задовольнити.

В илучене майно під час обшуку 02.08.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають як найшвидшому поверненню законному власнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: