Справа №585/5134/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/51/18 Суддя-доповідач - Матус
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2018 р. колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження внесені до ЄРДР № 0001289 від 16 листопада 2016 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 червня 2017 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 02 роки позбавлення волі.

Застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку в місцях відбування покарання.

У відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк призначеного ОСОБА_7 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період з 17 листопада 2016 року по 07 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 03 листопада 2016 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебуваючи на території свого господарства, за адресою: АДРЕСА_2 , запропонував потерпілому ОСОБА_10 , який прийшов до його двору, пройти в приміщення будинку, на що останній погодився. У подальшому, ОСОБА_7 діючи з прямим умислом, знаючи про те, що ОСОБА_10 є малолітнім, і що останній відвідує дитячий сільський садочок, використовуючи його безпорадний стан, у власному будинку задовольнив статеву пристрасть неприродним способом щодо малолітнього потерпілого. ОСОБА_10 в силу свого малолітнього віку і розвитку не міг правильно оцінювати дійсний характер такого роду вчинюваних дій щодо нього з боку ОСОБА_7 .

Згідно поданої апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, суд ухвалюючи вирок не дотримався вимог кримінального процесуального закону України, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначивши покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Судом не враховано дані про особу ОСОБА_7 , який ніде не працює, тобто не має законного джерела доходу, працевлаштуватися не намагався. Не враховано суспільно небезпечний характер вчиненого кримінального правопорушення, наслідки від його дій, а саме вплив на здоров`я малолітнього, та на психологічний, психічний стан. Відповідно, просить вирок суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 3 ст. 153 КК України та призначити покарання у виді 10 років 06 місяців позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без зміни.

Вислухавши доповідь судді, прокурора, яка подану апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі, обвинуваченого з захисником, які прохали вирок суду залишити без зміни, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, допитавши експерта, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 153 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими матеріалами та учасниками процесу не оспорюються.

Дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 153 КК України кваліфіковано вірно.

Посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості є слушними.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Статтею 69 вказаного Кодексу передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України та призначаючи йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 153 КК України, суд обґрунтовано послався на те, що обвинувачений щиро розкаявся, повністю визнав вину у вчиненому та врахував стан здоров`я обвинуваченого, який страждає на невиліковне захворювання, думку потерпілого, який прохав суворо не карати ОСОБА_7 .

Ці обставини суд визнав виключними, та такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з чим погоджується і колегія суддів.

Разом із тим, відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.153 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу засудженого.

Зокрема, судом не враховано характер дій обвинуваченого, який вчинив злочин відносно малолітньої особи, характеризується негативно, вчинив особливо тяжкий злочин.

Неналежне врахування судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину, характеру злочинних дій, направлених проти малолітньої особи призвело до безпідставного призначення йому покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Тому вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням в цій частині судом апеляційної інстанції нового вироку, яким ОСОБА_7 слід призначити більш суворе покарання із застосування ст.69 КК України за ч. 3 ст.153 КК України, частково задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Вирішуючи питання щодо розміру покарання, колегія суддів, крім вказаних вище даних про особу обвинуваченого та ступінь тяжкості злочину, враховує дані про особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щирого каяття, визнання вини, стан здоров`я, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З огляду на усі дані, що підлягають врахуванню при призначенні покарання, у відповідності до положень ст. 65 КК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст.153 КК України із застосуванням ст.. 69 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Висновком судово-психіатричного експерта № 76 від 13.01.2017 року встановлено, що ОСОБА_7 в період інкримінованого йому діяння виявляв та в даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання в формі простої шизофренії. ОСОБА_7 в період інкримінованого йому діяння не повній мірі міг віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) та керувати ними. В даний час він також не в повній мірі може віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) та керувати ними. В разі засудження при призначенні ОСОБА_7 покарання рекомендується, з врахуванням його психічного стану, одночасно застосувати по відношенню до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання згідно ч. 2 ст. 20 КК України та постанови Пленуму ВС України № 7 від 03.06.2005 року. Вказаний висновок в суді апеляційної інстанції підтвердила експерт ОСОБА_11 .

За таких обставин, саме з врахуванням вищезазначеного, колегія суддів прийшла до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України в розмірах, нижче від найнижчої межі, передбачених санкцією ч. 3 ст. 153 КК України, оскільки лише такий строк покарання, на думку колегії, буде справедливим, доцільним та необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 17 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі (в редакції від 26 листопада 2015 року) та з 21 червня 2017 року по 18 червня 2018 року день за день.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, ч. 2 ст. 409, 414, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 3 ст. 153 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.

Застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку в місцях відбування покарання.

Зарахувати, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 17 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі (в редакції від 26 листопада 2015 року) та з 21 червня 2017 року по 18 червня 2018 року день за день.

В іншій частині вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня отримання копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4