11-кп/775/332/2018(м)

Категорія: ст. 513 КПК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2018 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Судом встановлено, що 21.08.2017 року приблизно о 12.30год. ОСОБА_10 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, знаходячись на другому поверсі ТЦ «Обжора», який розташований по проспекту Будівельників, 125 у Центральному районі м.Маріуполя, шляхом вільного доступу, таємно викрав ноутбук «ASUS», який належить ОСОБА_11 , і який остання залишила в торговому відділі на столі без нагляду, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 4216,67 грн.
Не погодившись з судовим рішенням, заступник прокурора Донецької області ОСОБА_8 та прокурор Маріупольської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу суду змінити у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, виключити з мотивувальної частини судового рішення про вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, посилання на його дії як умисні та з певною метою і мотивом. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Зауважують, що відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи № 1115 від 22.09.2017 року ОСОБА_10 як на час скоєння правопорушення так і на теперішній час страждав і страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизофренії параноїчної, яке позбавило останнього можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними у період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння. На час проведення експертизи також не усвідомлював свої дії і не міг керувати ними, потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації у психіатричну лікарню із звичайним наглядом.
Вважають, що в діях ОСОБА_10 відсутня суб`єктивна сторона інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння, а саме умисел і мета, і ці обставини відповідно до ст.505 КПК України у кримінальному провадженні не потрібно встановлювати.
Оскільки ОСОБА_10 на час вчинення суспільно небезпечного діяння був неосудною особою, він відповідно до ст.19 КК України не є суб`єктом злочину, а тому не міг діяти умисно.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні доводи у повному обсязі і просив оскаржуване судове рішення змінити, захисника, яка визнала апеляційні доводи; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів підлягають задоволенню з таких підстав.
Апеляційні скарги містять в собі лише доводи для зміни ухвали суду, а саме виключення посилання на дії ОСОБА_10 як умисні та з певною метою і мотивом.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння, що містить об`єктивні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а також щодо виду застосованого примусового заходу медичного характеру, в апеляційній скарзі не оспорюються і судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Суд першої інстанції в ухвалі мотивував своє рішення і прийшов до висновку, що ОСОБА_10 в момент вчинення суспільно небезпечного діяння знаходився в стані неосудності, в якому перебуває і на даний час, а тому він, відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності і призначив останньому примусові заходи медичного характеру, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення. Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб. Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Статтею 513 КПК передбачається, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 1115 від 22.09.2017 року ОСОБА_10 як на час скоєння правопорушення, так і на теперішній час страждав та страждає хронічним психічним захворюванням - шизофренією параноїчною, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом особистості, не міг і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період скоєння діяння, яке інкримінується ОСОБА_10 , в тимчасово хворобливому стані не знаходився.
Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Отже, висновки суду про вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України умисно та з певною метою і мотивом, не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а тому свідчать про неправильне застосування такого закону.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 409 КПК України судове рішення у даному кримінальному провадженні підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції посилання на умисел та мету і мотив дій ОСОБА_10 при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурорів задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10.04.2018 року щодо ОСОБА_10 змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали суду посилання на дії ОСОБА_10 при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, як умисні та з певною метою і мотивом.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4